АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22ц/2090/2655/2012 Головуючий 1-ої інст.: Муратова С.О.
Справа № 2018/2-1857/2011
Категорія: договірні Доповідач: Маміна О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Маміної О.В.

суддів Крилової Т.Г., Цвірюка В.О.,

при секретарі Хромовій Н.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 24 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»про перерахунок заборгованості, реструктуризацію боргу, скасування нарахованих штрафних санкцій, розірвання кредитного договору, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2009 року Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Відповідача ПАТ «ОТП Банк»(далі - Банк), в якій просив зробити перерахунок за кредитним договором № CL-703/010/2007 від 13 березня 2007 року, реструктуризувати борг на 2 роки, зобовязати відповідача скасувати усі нараховані штрафні санкції та пені за кредитним договором № CL-703/010/2007 від 13 березня 2007 року, стягнути з відповідача 10 000, 00 грн. моральної шкоди за надання Банком інформації іншим особам, що становить. В обґрунтування вимог посилається на те, що протягом 2007 та першої половини 2008 року регулярно сплачував заборгованість за кредитним договором. Коли у позивача виникли обставини, що перешкоджали сплачувати заборгованість, він неодноразово звертався до банку з заявою про реструктуризацію боргу, в чому йому було відмовлено. Після пошкодження автомобіля від страхової компанії ЗАТ УАСК «Аска»на погашення простроченої заборгованості шляхом конвертації переведено суми екв. 5 194, 96 доларів США. На день звернення до суду позивач сплатив 15 759, 09 долари США, що становить майже половину вартості автомобіля. При цьому підрозділом примусового виконання рішень відділу ДВС ХМУЮ в Харківській області відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на користь ЗАТ «ОТП Банк»заборгованості в розмірі 234 258, 12 грн. Моральної шкоди позивач зазнав від численних телефонних дзвінків з погрозами та вимогами сплатити заборгованість, в тому числі не від співробітників банку, а з невідомої йому ТОВ «Оптіма ФКФ», яким Банк в порушення вимог договору передав особисту інформацію позивача.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 24 лютого 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції від 24 лютого 2012 року скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 13.07.2007 між відповідачем - на той час ЗАТ „ОТП Банк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № СL-703/010/2007, відповідно до пунктів 2, 3 якого, Банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту - 33630 доларів США, цільове використання кредиту -купівля автомобіля марки Toyota Avensis, дата остаточного повернення -13.03.2013, дата платежу -13 числа кожного календарного місяця, розмір платежу - 467,09 доларів США + сума нарахованих процентів на дату платежу, із застереженням про те, що розмір платежу складається із суми нарахованих процентів на фактичну суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом та частини суми кредиту, що підлягають сплаті щомісячно; фіксована процента ставка - 11,99% річних.

За умовами п. 4 кредитного договору, повернення кредиту та процентів відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються, сума кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору, щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вказаний кредитний договір № С L-703/010/2007 від 13.07.2007 між ЗАТ „ОТП Банк" та ОСОБА_2 підписано сторонами договору, сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, позивач обізнаний про умови кредитного договору та зобов'язання своєчасно повертати отримані кредитні кошти, а також сплачувати проценти за користування кредитом.

Позивач на обґрунтування вимог посилався на неправильний математичний розрахунок, що міститься у графіку повернення кредиту та сплати відсотків, який йому було видано Банком без підписів посадових осіб. Представник відповідача в судовому засіданні пояснював, що погашення кредиту та процентів відбувається за умовами, визначеними прямо кредитним договором, в тому числі пунктом 1.4 кредитного договору, де визначена плата за користування кредитом, та пунктом 2 договору, яким визначено розмір платежу.

За умовами, визначеними пунктом 1.4 та його підпунктами 1.4.1. -1.4.1.4. частини № 2 кредитного договору від 13.07.2007, за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити Банку відповідну плату в порядку та на умовах, визначених нижче, а саме: проценти за користування кредитом розраховуються банком наступним чином: у разі використання фіксованої процентної ставки проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, яка є незмінною на весь строк дії договору, з розрахунку Річної бази нарахування процентів. У разі використання Плаваючої процентної ставки проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + Фіксований відсоток з розрахунку Річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR(діючу на момент укладання договору). Плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає коригуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дня видачі кредиту, якщо інше не передбачено цим договором. Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору підлягає коригуванню після перебігу 11 календарного місяця, починаючи з дня видачі кредиту. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються, виходячи зі ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + Фіксований відсоток з розрахунку Річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору. Процента нараховуються щомісяця у день сплати процентів, але не пізніше дати платежу, на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов п. 1.5. цього Договору. Проценти (крім процентів за прострочений кредит) сплачуються позичальником на поточний рахунок у Банку в розмірі, визначеному п.п. 1.4.1.1.- 1.4.1.2. цього Договору. В будь-якому випадку, при повному поверненні суми кредиту нараховані проценти повинні сплачуватись одночасно з повернення кредиту. При простроченні повернення кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами нараховуються щоденно та повинні сплачуватись одночасно з повернення кредиту.

Позивач, на обґрунтування заявлених вимог, посилався в позові, та надавав до суду квитанції про часткову оплату кредиту та процентів.

З вказаних квитанцій, з урахуванням визначених сторонами кредитного договору умов повернення кредиту, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 здійснювалось частково погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, безспірним також є факт прострочення своєчасного та в повному обсязі виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до Застереження до пункту 1.4 та його підпунктів, який визначає плату за користуванням кредитом, частини № 2 кредитного договору № СІ.-703/010/2007 від 13.07.2007, підписанням цього договору сторони висловлюють свою цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит, встановлене п. 1.4 ( з підпунктами) цього Договору, повністю відповідає волевиявленню сторін, сторони цим також підтверджують, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього договору.

Судом встановлено той факт, що позивач 14.01.2009, 02.02.2009 звертався до Банку з письмовими заявами про відстрочення платежів та реструктуризацію боргу. У відповіді від 27.02.2009 Банк відмовив ОСОБА_1 в реструктуризації боргу у зв'язку з відсутністю такої можливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Законом не передбачено примушування кредитора до реструктуризації заборгованості за кредитним договором, навіть за наявності поважних причин у боржника.

В ст. 651 ЦК України передбачені підстави для зміни або розірвання договору. Так, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

В ст. 652 ЦК України визначені підстави зміни або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. Так, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч. 1 ст. 652 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

На обґрунтування вимог про розірвання договору позивач надавав до суду звіти суб'єкта малого підприємництва -фізичної особи -платника єдиного податку за чотири квартали 2007р., чотири квартали 2008р., перший квартал 2009р., які дійсно містять дані про зниження обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг), а також як на підставу до розірвання договору посилався на народження 14.03.2008р. доньки ОСОБА_4 - свідоцтво про народження серії 1-ВЛ № 128825, видане 01.10.2008р. та проживання з матір'ю -пенсіонеркою - ОСОБА_5, при цьому останній встановлена пенсія ще з 12.01.2005р. (тобто вона була пенсіонером і на момент отримання позивачем кредиту), згідно посвідчення серії АЗ № 242349.

Позивачем не було надано суду доказів на підтвердження наявності одночасно чотирьох умов, визначених в ч. 2 ст. 652 ЦК України.

В даному випадку, відсутня суттєвість зміни обставин, та мають місце виникнення ускладнень зі сторони позивача у виконанні зобов'язань за кредитним договором, які не призводять до фундаментальної зміни рівноваги кредитного договору, тому кредитний договір відповідно до положень ст. 652 ЦК України розірванню за рішенням суду не підлягає. У даному випадку діє загальне правило, положення якого відображено у ст. 629 ЦК України, відповідно до якого договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Більш того, визначивши в п.1.11., підпунктах 1.11.-11.11.1. частини № 2 кредитного договору від 13.07.2007 застереження стосовно валюти платежів, підписавши договір, сторони кредитного договору тим самим прийняли на себе ризики подорожчання валюти.

Пунктом 6.3. кредитного договору від 13.07.2007 сторони визначили, що цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами обох частин цього договору (дата договору) і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору в повному обсязі.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про зобовязання зробити перерахунок за кредитним договором № СL 703/010/2007 від 13.03.2007 погашення кредиту та реструктуризувати борг на 2 роки, скасування усіх нарахованих штрафних санкцій та пені за кредитним договором СL-703/010/2007 від 13.03.2007 задоволенню не підлягають, відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Одночасно, п. 1.8.2. кредитного договору від 13.07.2007, у разі дострокового виконання позичальником частини боргових зобов'язань банк здійснює коригування боргових зобов'язань позичальника шляхом зменшення строку кредитування. Розмір платежу залишається без змін. За вимогою позичальника Банк укладає додатковий договір з позичальником про розміру платежу.

За змістом підпункту 1.8.2. пункту 1.8. -дострокове виконання боргових зобов'язань за ініціативою позичальника, укладання за вимогою позичальника банком додаткового договору із позичальником про зміну розміру платежу можливе лише в разі дострокового виконання позичальником боргових зобов'язань, а не, як вважає помилково позивач, в усіх випадках.

Доводи позивача щодо порушення його прав шляхом начебто включення в вищевказаний кредитний договір несправедливих умов, пов'язаних з необхідністю укладання договору страхування, суд вважає надуманими, оскільки суду не було надано доказів порушення при укладання кредитного договору 13.07.2007 між Банком та ОСОБА_1 принципу добросовісності, доказів про те, що внаслідок укладання цього договору існує суттєвий дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Докази включення в кредитний договір несправедливих умов, відповідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суду не були надані.

Щодо посилань позивача на порушення начебто його прав у зв'язку із включенням умов кредитного договору від 13.07.2007 положень про необхідність повернення кредиту та сплату процентів в іноземній валюті, суд зазначає, що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»№ 15-93 від 19.02.1993 (далі - Декрет КМУ)

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»кошти- це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.08.2001 за N 730/5921), за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридични особами- резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів - нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004 № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

В п.1.11., підпунктах 1.11.-11.11.1. частини № 2 кредитного договору від 13.07.2007 сторони визначили застереження стосовно валюти платежів.

В п. 6.2 кредитного договору від 13.07.2007 сторони підписанням цього договору підтверджують, що будь-які умови цього договору є істотними і підлягають виконанню в порядку, передбаченому цим договором.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд приходить до висновку про правильність вирішення цього питання судом першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на ЗУ «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» в ст. 22 передбачає та гарантує здійснення судом захисту прав споживачів, передбачених законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 22 цього Закону, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Доказів завдання позивачу моральної шкоди відповідно до вказаних положень Закону України «Про захист прав споживачів»суду не надано.

Доказів порушення відповідачем умов договору, прав позивача та завдання йому моральної шкоди, а також доказів розкриття банком банківської таємниці третім особам відносно позивача суду не надано.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те , що показання допитаних за клопотанням позивача свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 не підтверджують факт розкриття банком банківської таємниці відносно позивача стороннім особам, а лише вказують на обізнаність їх про наявність у ОСОБА_1 стосунків з банком від самого ОСОБА_1

За змістом положень ч.1 ст. 526 ЦКУ зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

За правилами ч.1ст.610 ЦКУ порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову про перерахунок заборгованості, реструктуризацію боргу, скасування нарахованих штрафних санкцій, розірвання кредитного договору, відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 24 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - Судді -