АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2-8248/11 Головуючий суддя І інстанції Штих
Провадження № 22-ц/2090/1352/2012 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2012 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

при секретарі Гопко А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Техно - Арт» про стягнення суми

за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Техно Арт» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2011 року та на рішення цього ж суду від 19 грудня 2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

На підставі договору № 0912-28002, укладеного 28.12.2009 року між ТОВ «Техно - Арт» та ОСОБА_3 останній є власником автомобілю Mitsubishi Lancer 2,0 EVO Х АТ, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований в органах ДАЇ в установленому законом порядку.

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Техно - Арт» про відшкодування збитків в розмірі 400 000 грн. та моральної шкоди в сумі 15 000 грн. спричинених в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 09.01.2011 року наслідок прояву несправності автоматичної коробки перемикання передач автомобіля, проданого відповідачем, що потягло за собою пошкодження складових частин автомобіля та необхідність їх заміни. Просив відшкодувати судові витрати з оплати правової допомоги в сумі 7 500, 00 гривень.

Представник ТОВ «Техно - Арт» позов не визнав, не заперечуючи обставини щодо виявлення сервісним центром ТОВ «Техно - Арт» несправності в автомобілі позивача за кодом Р1831, посилався на порушення позивачем правил експлуатації автомобіля як дійсну причину шкоди.

При розгляді справи ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2011 року частково задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову. Заборонено ТОВ «Техно - Арт» проводити певні дії з банківськими рахунками, а саме № 4207 в філії АТ «ОТП-БАНК» та № 6028 у ПАТ «Банк Форум», які належать відповідачу, зменшуючи їх (шляхом проведення розрахунків) до суми менше розміру 415000 грн.

При цьому позивачу розяснено, що у разі відмови судом в задоволенні позовних виморг, відповідач має право звернутися до нього за відшкодуванням збитків, заподіяних в результаті забезпечення позовних вимог згідно даного визначення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково: на його користь з ТОВ «Техно - Арт» стягнуто в рахунок компенсації матеріальної шкоди 357 068 грн., моральну шкоду в сумі 2000 грн., оплату правової допомоги в сумі 7500 грн., та витрати, повязані з інформаційно-технічним розглядом справи в сумі 120 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.Стягнуто з ТОВ «Техно - Арт» на користь держави судовий збір в розмірі 357 грн. 68 коп.

На це рішення Дзержинського районного суду м. Харкова та ухвалу цього суду від 16.12.2011 року ТОВ«Техно - Арт» подало апеляційні скарги, в яких просять скасувати вказані судові рішення.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду ТОВ «Техно - Арт» зазначає, що при вирішуючи питання про забезпечення позову та накладаючи арешт на розрахунковий рахунок відповідача, суд порушував інтереси третіх осіб, оскільки підприємство є торгівельним та на розрахункові рахунки якого надходять передплати за товари та вказані кошти належать третім особам.

В апеляційній скарзі на рішення суду ТОВ «Техно - Арт» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що судом не враховано, що правовідносини між сторонами регулюються договором № 0912-28002, укладеного між ними 28.12.2009 року.

На заяву ОСОБА_3 від 13.12.2010 р. про отримання в письмовому вигляді підстав відмови гарантійного випадку, повязаного з працездатністю коробки належного йому автомобілю ТОВ «Техно - Арт» листом від 24.12.2010 р. запропонувало надати автомобіль для проведення огляду, необхідних досліджень фахівцями СТО на базі підприємства. Однак ОСОБА_3 на свій ризик самовпевнено керував несправним автомобілем до дорожньо-транспортної пригоди, порушивши правила його експлуатації.

У звязку з цим відповідач згідно ч.2 ст. 1209 ЦК України повинен бути звільнений від відшкодування збитків.

Апелянт зазначає, що висновок № 22 судової автотехнічної експертизи від 14.07.2011 року не є належним доказом по справі , оскільки цей висновок не є повним, експерт не попереджувався про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України і не стосується як і постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.06.2011 року за адміністративною справою правовідносин, що виникли між сторонами.

Зазначає, що позивач 22.02.2010 р.був учасником ДТП, в якій належний йому автомобіль отримав механічні ушкодження, які могли потягнути за собою пошкодження АКПП, однак ремонт автомобіля не був проведений позивачем на СТО відповідача або в сервісній мережі дилерів Mitsubishi Motors.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4, вважаючи рішення суду законним, просить відхилити апеляційну скаргу відповідача як необгрунтовану, посилаючись на те, що пошкодження автомобілю позивача внаслідок ДТП 22.02.2010 р. не було причиною недоліку АКПП, внаслідок якого позивач зазнав збитків, відповідачем не надано доказів, що завдана ОСОБА_3 шкода виникла внаслідок порушення ним правил користування або зберігання транспортного засобу.

В суді апеляційної інстанції представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги на ухвалу суду про забезпечення позову, посилаючись на те, що судом будь-яких порушень закону при постановленні оскаржуваної ухвали, не допущено.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи між сторонами був укладений договір № 0912-28002 від 28.12. 2009 р., на виконання умов якого 05.01. 2010 р. відповідач передав позивачу за актом приймання-передачі № 100105-002 автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0 EVO X AT в комплектації S02 загальною вартістю 317000,00 грн.

30.11.2010р. за результатами проведеної відповідачем діагностики встановлено несправність автоматичної коробки перемикання передач (АКПП) автомобіля позивача за кодом Р1831 „Низька напруга датчика 4 положення вилки перемикання передач.

Однак вказану несправність відповідач не усунув та того ж дня видав позивачу автомобіль без будь-яких вказівок чи рекомендацій щодо особливостей експлуатації автомобіля.

13.12.2010 р. ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «Техно - Арт» з заявою, в якій просив обґрунтувати відмову в усуненні недоліку.

У своїй відповіді від 24.12. 2010 р. ТОВ «Техно - Арт» просило надати автомобіль для огляду за місцезнаходженням свого СТО.

09 січня 2011 р. на вул. Клочківській в м . Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, зовнішні ознаки яких перераховано в довідці відділу Державтоінспекції з обслуговування м. Харкова, та завдано шкоду здоровю пасажиру автомобіля ОСОБА_5

Згідно рахунку-фактури відповідача № 7-00001586 від 12.08.2011 р., рахунку-фактури № 334 від 12 грудня 2011 р., складеного ФОП ОСОБА_6, та рахунку № 1/14 від 14.12.2011 р. розмір витрат, які позивачу необхідно зробити для відновлення автомобілю становить 357 068 гривень, які як правильно зазначив суд першої інстанції, підлягають стягненню з відповідача згідно ст. 22 ЦК України.

Згідно висновку автотехнічної експертизи № 22 від 14.07.2011 року, проведеної при розгляді Дзержинським районним судом м. Харкова справи про адміністративне правопорушення № 3-2738/11 ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти ДТП через несправність АКПП автомобіля, що призвела до втрати курсової стійкості.

У зв'язку з чим постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.07. 2011 р. провадження у цій адміністративній справі № 3-2738/11 було закрито.

Посилання апелянта на те, що висновок вказаної судової автотехнічної експертизи не є належним доказом по справі , оскільки цей висновок не є повним, експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України і не стосується як і постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.06.2011 року за адміністративною справою правовідносин, що виникли між сторонами, судова колегія не може прийняти до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи щодо належного оформлення зазначеного висновку експерта. Крім того відповідачем не надано інших висновків експерта на спростування вищевказаних доказів.

Судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про те, що спір між сторонами виник з приводу відносин щодо відшкодування шкоди, завданої недоліком товару, і на момент їх виникнення ці правовідносини були врегульовані нормами параграфу 3 глави 82 ЦК України, та ст. 16 Закону України „Про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1209 ЦК України, продавець, виготовлювач товару, виконавець робіт (послуг) зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товарів, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них. Відшкодування шкоди не залежить від їхньої вини, а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах.

Згідно ч. 1 ст. 1210 ЦК України шкода, завдана внаслідок недоліків товарів, підлягає відшкодуванню, за вибором потерпілого, продавцем або виготовлювачем товару.

Наявність дефекту в продукції, а саме несправності АКПП за кодом Р1831 „Низька напруга датчика 4 положення вилки перемикання передач не заперечувалося представником відповідача в суді першої та апеляційної інстанції.

Відповідачем не надано до суду жодних доказів тому, що завдана позивачу шкода виникла внаслідок непереборної сили або порушення позивачем правил користування або зберігання товару.

Доводи апелянта щодо самовпевненого, на свій страх та ризик, всупереч вимогам експлуатаційної документації, використання автомобіля після встановлення 30.11.2010 р., за результатами діагностики його несправності були предметом розгляду суду першої інстанції і цим доводам дана належна правова оцінка.

Посилання апелянта нате, що позивач 22.02.2010 р. був учасником ДТП, в якій належний йому автомобіль отримав механічні ушкодження, які могли потягнути за собою пошкодження АКПП, однак ремонт автомобіля не був проведений позивачем на СТО відповідача або в сервісній мережі дилерів Mitsubishi Motors, спростовується відмітками про проведення періодичного обслуговування в сервісній книжки зазначеного транспортного засобу, де відсутні записи про порушення позивачем вимог огляду автомобіля чи його експлуатації.

Крім того, вважаючи, що внаслідок виявленої несправності безпечна експлуатація автомобіля була неможливою, відповідач на порушення вимог п.33 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 11.11.2002 р. за № 792, не попередив письмово про це замовника - ОСОБА_3, хоча був зобовязаний це зробити.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, що є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу від 16.12.2011 року про забезпечення позову ОСОБА_3 шляхом накладення заборони ТОВ «Техно - Арт» проводити певні дії з банківськими рахунками, а саме № 4207 в філії АТ «ОТП-БАНК» та № 6028 у ПАТ «Банк Форум», які належать відповідачу, зменшуючи їх (шляхом проведення розрахунків) до суми менше розміру 415000 грн., суд першої інстанції обгрунтовано застосував відповідні види забезпечення, передбачені ч.1 ст.152 ЦПК України щодо позову майнового характеру, враховуючи значну ціну позову, наявність належних відповідачу грошових коштів, заборона використовування якими в межах суми позовних вимог до розгляду справи по суті не порушуватиме прававідповідача.

В апеляційній скарзі не наведені докази того, що застосований судом вид забезпечення позову може призвести до будь-яких незворотних негативних наслідків для відповідача, і що ці грошові кошти належать третій особі

При цьому висновки суду щодо необхідності забезпечення позову зроблені на достатньо обгрунтованих матеріалами справи припущеннях, що невжиття заходів забезпечення позову могло утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У звязку з наведеним судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності забезпечення позову, тому скарга підлягає відхиленню, а оскеаржувана ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2011 року та ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Судді: