Номер провадження: 22-ц/1590/543/2012
Головуючий у першій інстанції Гудіна
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Благорозумному О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа голова правління житлово-будівельного кооперативу «Суворовський-2», про відшкодування моральної шкоди та матеріальної утрати від безпідставного перерозподілу спільної квартири та визначення права власності на її в цілому, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2011 року про відмову в задоволенні клопотань та рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2011 року,

встановила:

У вересні 2008 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому вказала, що у 1986 р., знаходячись у шлюбі з відповідачем, була отримана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 (далі Квартира). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.03.02 р., яке є чинним, за нею було визнано право власності на ? частини квартири. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.10.03 р., за позовом відповідача про розподіл квартири, спірна квартира виділена у власність відповідачу з подальшим стягненням на її користь вартості ? частини квартири у сумі 46962,50 грн., що еквівалентно 8811 доларам США. Вказане рішення скасовано касаційним судом, провадження у справі закрито. Незаконним рішенням суду, внаслідок корисних дій відповідача, їй завдано матеріальну та моральну шкоду. У листопаді 2005 р. відповідач примусово висилив її з квартири, перешкоджає їй мешкати у квартирі, здійснюючи проти неї психологічний тиск, фізичний вплив та погрози. У звязку з чим вона позбавлена особистого житла, змушена наймати житло, сплачуючи за це великі гроші. У звязку з розглядом безпідставного позову відповідача вона понесла великі витрати на правову допомогу, явку до суду, на сплату витрат з інформаційно-технічного розгляду справи, втратила заробіток. За час розгляду справи вона перенесла душевні страждання, втратила спокій, позбавилася звичайного спокійного сну. ЇЇ честь, гідність та ділова репутація принижені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 1164, 1166, 1167, 1190, 1192 ЦК, просила: 1) визнати за нею право власності на другу частину квартири; 2) зняти відповідача з реєстрації у квартирі.

25.10.11 р. до суду надійшли клопотання ОСОБА_5, представника ОСОБА_3, про ознайомлення з матеріалами справи, виклик у судове засідання відповідача, забезпечення доказів.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, заперечувала проти його задоволення.

Третя особа голова правління житлово-будівельного кооперативу «Суворовський-2» у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26.10.11 р. в задоволенні клопотань представника позивача відмовлено.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.10.11 р. в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 просять скасувати:

1) ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції іншим складом суду;

2) рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Посилаються на те, що ухвала постановлена, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи: - позивачку позбавили можливості збирати докази на підтвердження своїх доводів; - порушено строк розгляду справи; - суд не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи; - безпідставно відмовлено в задоволенні клопотань про ознайомлення з матеріалами справи, допит свідків, витребування доказів, забезпечення позову; - не враховано, що квартира надана сімї, пай за квартиру сплачено всією родиною, а не особисто відповідачем; - помилковим є посилання суду на те, що між сторонами існує спір про поділ сумісного майна подружжя, оскільки квартира вже поділена; - позивач не зареєстрував своє право власності на частину квартиру, а тому у нього відсутнє право власності на ? частину квартири; - позивачка позбавлена права власності на майно; - невірним є посилання суду про відсутність правових підстав для визнання за позивачкою права власності на всю квартиру та про безпідставність вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Апелянти у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Від ОСОБА_5 до апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із погіршенням стану здоровя ОСОБА_3 та його відрядженням. Будь-яких доказів на підтвердження вказаних у клопотанні підстав суду не надано.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 305 ЦПК справа розглянута апеляційним судом за відсутності осіб, які приймають участь у справі.

Відповідно до ст. 303 ЦПК колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні ухвали та ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги треба відхилити за таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні клопотань представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи, виклик у судове засідання відповідача, витребування доказів, суд першої інстанції виходив з того, що твердження представника позивача про позбавлення його права на ознайомлення з матеріалами справи носять надуманий характер, не відповідають дійсності та направлені на затягування розгляду справи. В матеріалах справи є ксерокопія довіреності ОСОБА_4 на імя ОСОБА_6. Клопотання про виклик у судове засідання ОСОБА_4 було вирішено у попередньому судовому засіданні. Про зміну підстав або предмету позову представник позивача був зобовязаний зазначити до початку розгляду справи по суті. (Т. 2, а. с. 126).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.03.02 р. за ОСОБА_3 визнано право власності на ? частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 (далі Квартира). Дане рішення набрало законної сили і є чинним. 16.03.03 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ загального майна подружжя. Ухвалою апеляційного суду Харківської області (як суду касаційної інстанції) від 17.01.08 провадження у справі за цим позовом закрито. Позивачка визначила за собою право власності на ? частину спірної квартири, підстав для визнання за нею права власності на всю квартиру і позбавлення права власності відповідача його права власності на ? частину спірної квартири не має. За цих підстав не можна зняти відповідача з реєстрації у спірній квартирі. Не має підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки в судовому засіданні позивач не довів, що їй була заподіяна моральна шкода. Голова правління житлово-будівельного кооперативу «Суворовський-2» залучена до участі у справі в якості третьої особи, а тому до неї не можуть заявлятися вимоги (Т. 2, а. с. 161 - 162).

Вказані в апеляційних скаргах доводи апелянтів не спростовують цих висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За правилами, передбаченими ст. ст. 60, 63, 68, 69, 70, 71 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться зіжни ми в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на квартиру допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок.

Відповідно до ст. 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Згідно ст. 123 ЦПК відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного провадження з первісним позовом, якщо обидва позові взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним.

Відповідні правовідносини між сторонами встановлені, висновки суду першої інстанції зроблені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів: рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07.03.02 р. (Т. 1, а. с. 52) про визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину спірної квартири; свідоцтва про право власності на квартиру від 19.07.02 р. (Т. 1, а. с. 57) про те, що власником спірної квартири є ОСОБА_4; позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 від 14.03.03 р. (Т. 1, а. с. 58) про виділення йому у власність всієї квартири; ухвали апеляційного суду Харківської області від 17.01.08 р. (Т. 1, а. с. 62 64) про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3; свідоцтва про укладення шлюбу від 17.12.80 р. (Т. 1, а. с. 125) та свідоцтва про розірвання шлюбу між сторонами по справі від 19.03.08 р. (Т. 1, а. с. 124); листа ОМБТІ та РОН від 17.09.08 р. (Т. 1, а. с. 127-1) та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.12.06 р. (Т. 1, а. с. 135) про те, що ? частина квартири належить ОСОБА_3.

Серед підстав позову (Т. 1, а. с. 1 -2, 50 51) позивачка фактично посилається на безпідставне звернення ОСОБА_4 до суду з позовом про поділ квартири. Однак, ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини захищаються судом. Ст. 3 ЦПК вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. ОСОБА_3, вказуючи серед підстав позову на завдання їй моральної шкоди, разом з тим не просила стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди. До початку розгляду справи по суті (Т. 1, а. с. 84, 119, 220) позовні вимоги не уточнювалися. Матеріали справи не містять доказів про виконання позивачкою вимог ст. 71 СК щодо внесення позивачкою відповідної грошової суми на депозитний рахунок. Розгляд справи неодноразово відкладався, тому доводи апелянтів про неможливість завчасно ознайомитися з матеріалами справи не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Як не містять вони існування обєктивних перешкод позивачу в наданні доказів суду, перед тим як вирішити питання про витребування доказів.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання та відмову в задоволенні позову відповідають встановленим обставинам по справі та вимогам діючого законодавства.

Апелянти не надали суду першої інстанції доказів, які б спростовували його висновки, як не надали доказів на підтвердження доводів апеляційних скарг, а тому його доводи щодо порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Вимоги апелянтів про скасування ухвали суду про відмову в задоволенні клопотань та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції іншим складом суду не відповідають вимогам діючого цивільно-процесуального законодавства, а тому є неспроможними.

Відповідно до п. 1 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 307, ст. ст. 308, 312 ЦПК за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення та ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення, ухвали без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення, ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, постановив ухвалу, ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно зясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень. Ухвала та рішення суду є справедливими, законними та обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ст. ст. 79, 81, 88 ЦПК при відсутності підстав для звільнення від сплати судових витрат, при тому, що апеляційні скарги подано ОСОБА_5 27.10.11 р., ОСОБА_3 30.10.11 р., підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі по 25,50 грн. з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі по 120,00 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2011 року про відмову в задоволенні клопотань та рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір у розмірі по 25,50 грн. з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі по 120,00 грн. з кожного.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. М. Миза

ОСОБА_2