РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2012 Франківський районний суд м. Львова складі:

головуючого - судді Ванівського Ю.М.

при секретарі - Мочульській М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Централь, ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з 01.03.2006 р. працював на посаді інженера-проектувальника у ТзОВ „Централь. Наказом директора вказаного товариства ОСОБА_2 від 11.05.2011 р. № 04/3 був звільнений з роботи на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпПУ. Вважає звільнення незаконним, оскільки таке проведено з порушенням вимог ч.2 ст.40 КЗпПУ. Підстава звільнення ніби-то розповсюдження ним конфіденційної інформації є надуманою. Незаконне звільнення спричинило йому моральну шкоду, що виразилось у душевних стражданнях, безпідставним звинуваченням у діях які не вчиняв, його було сганьблено перед співробітниками по роботі, необхідності вживати додаткових зусиль для для організації життя для утримання сімї. Просить позов задовольнити з урахуванням поданих доповнень, наказ скасувати, поновити на роботі, стягнути з товариства на його користь 9931,25 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнути з директора товариства ОСОБА_2, який був ініціатором його звільнення, моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив позовні вимоги задоволити у повному обсязі та дав пояснення аналогічні, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ТзОВ „Централь подала до суду письмові заперечення та в ході судового слухання проти позову заперечила, мотивуючи тим, що оскільки позивачем було допущено розголошення конфіденційної інформації, то відповідач мав право застосування санкцій, аж до звільнення працівника. Вважає, що при звільненні не було допущено порушень вимог трудового законодавства, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразов незявився, хоча належним чином повідомлявся про день і час слухання справи, разом з тим надав суду письмові заперечення, що є також підтвердженням про його обізнаність про визначений час розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності другого відповідача.

З письмових заперечень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що позов ним не визнається з аналогічних підстав, зазначених представником ТзОВ „Централь

Заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали і документи по справі, зясувавши фактичні обставини, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що в позов слід задовольнити частково, виходячи з такого.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що працював на посаді інженера-проектувальника ТзОВ «Централь»з 01.03.2006 р. по 11.05.2011 р.

Наказом директора ТзОВ «Централь»ОСОБА_2 № 04/3 від 11.05.2011 р. ОСОБА_1 було звільнено з посади інженера-проектувальника у звязку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді та виконуваній роботі, згідно п.2 ч.1 ст.40 КЗпПУ

З копії розрахункового листка по заробітній платі ОСОБА_1 за травень 2011 р. слідує, що його місячний оклад складав 1050 грн.

Згідно листа прокуратури Печерського району м. Києва за № 3638з-11 від 11.10.2011 р. убачається, що за результатами звернення ОСОБА_1 з приводу порушення вимог трудового законодавства при його звільненні проведення перевірки доручалось Територіальній державній інспекції у м. Києві, за результатами якої в діях директора ТОВ «Централь»ОСОБА_2 встановлено ознаки адміністративного проступку, у звязку з чим відносно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення, а також внесено припис про усунення виявлених перевіркою порушень законодавства про працю

Ч.2 ст.40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Пленум Верховного Суду Україні у Постанові № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів»розяснив, що при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Не можна визнати законним звільнення з цих підстав лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обов'язковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором. Проте у випадках, коли згідно з законодавством виконання певної роботи допускається після надання в установленому порядку спеціального права (водії автомобільного та електротранспорту тощо), позбавлення цього права може бути підставою для звільнення працівника з мотивів невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі з додержанням правил ч.2 ст.40 КЗпП. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А ч.1 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Позивач у позовній заяві та його представник, а також відповідачі та представник відповідача визнають, що перед звільненням позивача на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпПУ йому не пропонувалась інша посада у товаристві і питання щодо його переведення на іншу роботу не розглядалось. Тобто відповідачами ні в письмовій ні в усній формі не оспорюється недотримання вимог ч.2 ст.40 КЗпПУ при звільненні позивача, а отже ця обставина доказуванню не підлягає в силу вимог ч.1 ст.61 ЦПК України.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердила факт проведення перевірки Територіальною державною інспекцією праці у м. Києві та притягнення директора ТзОВ «Централь»ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення вимог трудового законодавства та про внесення припису про усунення виявлених порушень.

В судовому засіданні встановлено, що оспорюваний наказ не містить обґрунтувань внаслідок чого позивач, який понад пять років працював на займаній посаді перестав такій відповідати.

Суд не бере до уваги покликання відповідачів та представника відповідача, що позивач вчинив розголошення конфіденційної інформації, що стало підставою для його звільнення на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпПУ.

З пояснень представника відповідача, даних у судовому засіданні та доданих заяв, убачається, що директор ТзОВ «Централь»звертався у порядку ст..ст.95,97 КПК України до правоохоронних органів щодо порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 і за результатами перевірки такої заяви у порушенні кримінальної справи було відмовлено на підставі п.2 ст.6 КПК України.

З аналізу наданих відповідачами документів щодо проведення службового розслідування стосовно розголошення конфіденційної інформації, суд приходить до переконання, що надані докази вказують на їх упередженість та необєктивність. Так, з наказу директора ТзОВ «Централь»ОСОБА_2 № 18/04-1 від 18.04.2011 р. вбачається про припис заборонити працівникам товариства розповсюджувати будь-яким чином, включаючи і за допомогою електронної пошти, будь-яку документацію товариства. А вже через 4 дні 22.04.2011 р. видано наказ про проведення службового розслідування з метою перевірки і встановлення фактів розповсюдження комерційної таємниці. Проведення такого розслідування було наказом доручено працівникам іншої організації ТОВ «Восток-газсервіс». При цьому ініціатором такого розслідування, як убачається з того ж наказу, було ТОВ «Восток-газсервіс». У наданих суду акті проведення службового розслідування та акті «об утечке комерческой тайны/конфиденциальной информации через компьютерную сеть»не міститься жодних даних про встановлення факту передачи кому-небудь якої-небудь комерційної (конфіденційної) інформації з поштової скриньки позивача.

З доводів відповідачів та представника відповідача убачається, що звільнення позивача це є застосування до останнього санкцій за порушення договору «О конфиденциальности и неразглашении». Суд не може взяти до уваги такі доводи відповідачів, оскільки трудове законодавство не передбачає застосування будь-яких санкцій до працівника за порушення ним трудової дисципліни. Крім того, звільнення працівника на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпПУ у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді не може розглядатись як стягнення за порушення трудової дисципліни.

Ч.1 п.2 ст.232 КЗпПУ встановлено, що безпосередньо у районних судах розглядаються спори за заявами про поновлення на роботі.

Відповідно до ст..235 КЗпПУ у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно ст..237-1 КЗпПУ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його

законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи з досліджених судом доказів та вимог законодавства суд приходить до переконання, що звільнення позивача було проведено з порушеннями вимог ст..40 КЗпПУ, без законної на то підстави, а тому наказ про звільнення позивача підлягає скасуванню, а він поновленню на роботі у займаній посаді, з виплатою йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, тобто за 9 місяців 11 днів з розрахунку 1050 грн. за місяць, а всього 9931,25 грн..

Суд також вважає, що внаслідок грубого порушення відповідачем директором ТзОВ «Централь»ОСОБА_2 трудового законодавства, позивчау була завдана моральна шкода, яка полягала у порушенні його законних прав, призвела до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, потребувала додаткових зусиль для організації життя, однак на думку суду позов в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заподіяну моральну шкоду у розмірі 5000 грн. з урахуванням перенесених позивачем моральних страждань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 232, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 212-216 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Наказ директора товариства з обмеженою відповідальністю „Централь ОСОБА_2 № 04/3 від 11.05.2011 року про звільнення ОСОБА_1 з посади інженера-проектувальника на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інженера-проектувальника товариства з обмеженою відповідальністю „Централь.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Централь ( м. Київ, вул. Кайсарова,2) на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 9931 (девять тисяч девятсот тридцять одна) грн. 25 коп.

Стягнути з директора ТзОВ „Централь ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн. відшкодування завданої моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Ю.М.Ванівський