Справа №1503/3273/12
Провадження № 2/1503/1364/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2012 року м. Балта, Одеської області

Балтський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді БОДАШКО Л.І.,

при секретарі ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балті Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і земельної ділянки дійсною, такою, що відбулася та визнання права власності на них ,

в с т а н о в и в :

Позивач в позовній заяві стверджує, що в с. Бендзарі Балтського району Одеської області по вул.. Миру № 22 розташований житловий будинок з господарськими будівлями на земельній ділянці розміром 0,2500 га, кадастровий номер :02:002:0008, який раніше належав відповідачу, яка 23.11.2012 року продала його йому за 22 тис грн., він уплатив їй вищевказану суму грошей, вони між собою уклали договір купівлі-продажу і акт прийому передачі будинку, ключів і документів на нього і взяла зобовязання посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріуса. Коли він зібрав кошти на оформлення договору, то відповідач до нотаріуса не зявилася , що вимушує його звернутися до суду з цим позовом.

В судове засідання позивач не зявився, однак направив суду клопотання про розгляд справи без нього, а також в заяві просив задовольнити позов і дав свою згоду на розгляд справи без відповідача, якщо та не зявиться в судове засідання.

Відповідач в судове засідання не зявилася і направила суду клопотання про розгляд справи без неї, при цьому підтвердила факт продажу будинку і земельної ділянки, однак також повідомила, що наміру оформити угоду належним чином не має, оскільки послуги нотаріуса дуже великі, яких вона не має.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача у повному обсязі у звязку з наступним.

Житловий будинок з господарськими будівлями , розташований в с. Бендзарі Балтського району Одеської області по вул. Миру № 22 і земельна ділянка розміром 0,.2500 га кадастровий номер :02:002:0008 належали відповідачу на підставі свідоцтва про право власності сСАВ № 897440, виданого Бендзарівською сільською радою Балтського району Одеської області, на підставі рішення виконкому Бендзарівської сільської ради від 20.01.2012 року., а також державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 889100, кадастровий номер :02:002:0008.

Крім того, судом встановлено, що сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вищевказаного будинку і земельної ділянки від 23.11.2012 року, згідно якого відповідач продала, а позивач купила вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями і земельною ділянкою за 23 тис. грн..

Відповідно до розписки, написаної відповідачем, вона отримала від позивача вищевказану суму грошей і взяла зобовязання оформити угоду належним чином.

Згідно рекомендацій викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ

про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і

нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Судом зясовано, що відповідно до ст..657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору, про що повідомив в клопотанні про розгляд справи без його присутності, де вказав, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договору у нього не має, оскільки необхідно отримувати кадастровий номер земельної ділянки, нга якій розташований будинок, чого він не бажає робити.

Відповідно до ч.2 ст.210 ЦК України, перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Такого закону досі не має. Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. №671 не є законом.

Відповідно до ч.4 ст.4 ЦК України, якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

У разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу (ч.4 ст.8 ЦПК України).

За таких обставин, Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. №671 не може бути застосований судом.

Між тим, як встановлено ч.9 ст.8 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Таким чином, відсутність закону, яким би було визначено перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів (ч.2 ст.210 ЦК України) не є підставою для відмови у позові.

Як встановлено ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

У ст.8 ЦК України також зазначено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин

вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ч.2 ст.220 ЦК України та визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 23.11. 2012 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Що ж стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, а ч.4 ст.334 ЦК України передбачено, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації, але, як вже було встановлено, виконати вимоги закону щодо державної реєстрації договору неможливо, у наслідок відсутності відповідного закону.

За таких обставин, враховуючи положення ст.8 ЦК України, ч.ч.8, 9 ст.8 ЦПК України, суд вважає, що право власності у позивача виникає з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного 23.11.2012 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (ч.3 ст.334 ЦК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210,212,220,334,640 ЦК України, ст.ст.10,11,214,215,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Визнати такою, що відбулася і дійсною угоду купівлі-продажу житлового будинку , позначеного на схематичному плані під літ. А, загальною площею 55 кв. м., житловою площею 7,6 кв. м, з господарськими будівлями, а саме: веранди літ. а, ганку літ. І, літньої кухні літ. Б, входом до підвалу літ. В, погрібом літ. В1, сараями літ. Г, Е, гаражем літ. Д, вбиральнею літ. Ж, колодязем літ. К, ворітьми з хвірткою № 1, огородженням № 2 з земельною ділянкою розміром 0,2500 га, кадастровий номер :02:002:0008, розташованих по вул.. Миру № 22 в с. Бендзарі Балтського району Одеської області між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, укладений 23.11.2012 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, позначений на схематичному плані під літ. А, загальною площею 55 кв. м., житловою площею 7,6 кв. м, з господарськими будівлями, а саме: веранди літ. а, ганку літ. І, літньої кухні літ. Б, входом до підвалу літ. В, погрібом літ. В1, сараями літ. Г, Е, гаражем літ. Д, вбиральнею літ. Ж, колодязем літ. К, ворітьми з хвірткою № 1, огородженням № 2 з земельною ділянкою розміром 0,2500 га, кадастровий номер :02:002:0008, розташованих по вул.. Миру № 22 в с. Бендзарі Балтського району Одеської області, які раніше належали ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Балтський районний суд в 10-денний строк з дня отримання сторонами рішення суду.

С У Д Д Я (підпис)

З оригіналом згідно.

Рішення набрало законної сили 09 січня 2013 року і підлягає виконанню.

Оригінал рішення знаходиться в Балтському районному суді в справі № 2/1503/1364/12.

ГОЛОВА БАЛТСЬКОГО

РАЙОННОГО СУДУ Л.І БОДАШКО