АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/3643/2012 Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді Лобова О.А., суддів Одринської Т.В., Петренка В.М. при секретарі Лутицькій Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 серпня 2012 року у справі за позовом ПАТ «Креді ОСОБА_3» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором і звернення стягнення на заставлене та іпотечне майно.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року ПАТ «Креді ОСОБА_3» звернулося до суду із вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь 739 925 грн. 81 коп. заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на квартиру, земельні ділянки та автомобіль, передані у іпотеку (заставу) ОСОБА_4 Заявлені вимоги мотивовані невиконанням боржником зобов'язань за кредитним договором.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07 серпня 2012 року позов задоволений: стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку 739 925 грн. 81 коп. заборгованості за кредитним договором від 13 липня 2007 року; звернуто стягнення на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 1 677 м.кв., розташовану у с.Соснівка Полтавського району,земельну ділянку площею 1 378 м.кв., розташовану у с.Шмиглі Полтавського району, автомобіль БМВ 735і, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір відсотків та пені та відмовивши у задоволенні інших вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд всупереч вимогам процесуального закону не звернув уваги на відсутність належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, недоведеність факту направлення Банком вимоги відповідачем щодо дострокового виконання основного зобов'язання. Задовольняючи позов, суд не врахував вимоги закону щодо зменшення розміру неустойки, а також щодо дотримання принципу співмірності заборгованості і вартості предметів іпотеки чи застави. Резолютивна частина судового рішення не відповідає вимогам ст.39 ЗУ «Про іпотеку». Неправильним є також рішення у частині солідарного стягнення судових витрат.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав:

Відповідно до ст.307 ч.І п.З, ст.309 ч.І п.4 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції в разі неправильного застосування судом матеріального чи процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Креді ОСОБА_3» - надалі «Банк») та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, згідно умов якого ОСОБА_3 надав позичальнику грошові кошти у сумі 116 500 доларів СІЛА строком до 12 линя 2017 року зі сплатою 12,8% річних згідно графіку. 18 вересня 2009 року між Банком та ОСОБА_2 укладена додаткова угода, якою продовжений строк дії кредитного договору до 12 сервня 2034 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком і ОСОБА_4 укладені наступні договори:

-13 липня 2007 року - договір іпотеки, предметом якого є однокімнатна квартира АДРЕСА_2, що належить на праві власності іпотекодавцю.

- 16 липня 2007 року - договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка площею 1 677 м.кв., розташована у с.Соснівка Полтавського району, та земельна ділянка площею 1 378 м.кв., розташована у с.Шмиглі Полтавського району. Обидві земельні ділянки належать на праві власності іпотекодавцю.

-13 липня 2007 року - договір застави автомобіля БМВ 735і, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що належить на праві власності заставодавцю.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав - ця обставина сторонами не заперечується та підтверджена належними і допустимими доказами.

ОСОБА_2 порушив графік повернення кредитних коштів. Відповідачі після отримання письмової вимоги Банку у листопаді 2010 року не вжили заходів щодо погашення заборгованості, внаслідок чого за станом на 09 червня 2011 року утворилася заборгованість у сумі 92 798, 12 доларів СІЛА, що еквівалентно 739 925 грн. 81 коп. та яка складається з:

-656 128 грн. 63 коп. основної заборгованості (тіло кредиту),

-79 377 грн. 14 коп. заборгованості по нарахованим відсоткам,

-4 420 грн. 04 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правомірно виходив з

доведеності обставин, на які посилався позивач як на підставу заявлених позовних вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.58, ст.59, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надані сторонами докази суд оцінює за правилами ст.212 ЦПК України.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 стверджує про відсутність обгрунтованого розрахунку заявленої Банком суми заборгованості, проте таке твердження суперечить матеріалам справи, де міститься детальний (по датам, періодам і сумам) розрахунок заборгованості (а.с.41). Долучений до апеляційної скарги (а.с.155) розрахунок не доводить які саме суми, чому і коли неправильно нараховані чи невраховані Банком.

Відповідно до ч.З ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають суттєве значення.

Як роз'яснено у пункті 27 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від ЗО березня 2012 року, істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).

Згідно матеріалів справи, розмір нараховної Банком неустойки - 4 420 грн. 04 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, є суттєво меншим ніж розмір основної заборгованості за кредитним договором. Наявність істотних обставин не доведена ОСОБА_2 належними і допустимими доказами, отже у суду відсутні юридичні підстави для застосування положень ч.З ст.551 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що іпотекодержатель вправі подати до суду позов про звернення стягнення на іпотечне майно лише після вручення іпотекодавцю вимоги про дострокове виконання основного зобов'язання не ґрунтуються на законі. У пунктах 37,38 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від ЗО березня 2012 року роз'яснено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. У випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону.

У частині першій статті 12 ЗУ «Про іпотеку», на яку посилається ОСОБА_2, відсутня указівка про те, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку лише після пред'явлення іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання основного зобов'язання.

Окрім того, слід звернути увагу на те, що у матеріалах справи міститься письмова вимога Банку (а.с.42), яка отримана обома відповідачами у листопаді 2010 року, та зі змісту якої (абзац перший) слідує, що це є вимога про сплату заборгованості за станом на 27 жовтня 2010 року, тобто усієї суми боргу за кредитним договором.

Відповідно до ч.5 ст.ЗЗ ЗУ «Про іпотеку» якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна.

З матеріалів справи вбачається, що загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 складає 739 925 грн. 81 коп. Загальна вартість іпотечного та заставленого майна, яка погоджена між Банком та ОСОБА_4, становить 193 000 + 354 000 + 316 600 = 863 600 грн. (а.с.21, 27, 35), тобто перевищує суму боргу на 123 675 грн. Відповідачі по справі не надали суду належних доказів суттєвої збільшення або зменшення вартості іпотечного і заставленого майна. Отже, враховуючи, що вартість майна визначена сторонами угоди за станом на липень 2007 року, а також передбачені законом додаткові витрати при реалізації цього майна, слід визнати, що судом дотриманий принцип співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна.

Таким чином, перелічені доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про невідповідність резолютивної частини рішення суду вимогам п.4 ст.215 ЦПК України та ст.39 ЗУ «Про іпотеку». Згідно наведених норм закону в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у резолютивній частині рішення суду в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

У резолютивній частині рішення суду першої інстанції не зазначені складові загального розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_2, а також не визначений спосіб реалізації та початкова ціна іпотечного та заставленого майна. Оскільки приписи ст.39 ЗУ «Про іпотеку» щодо змісту резолютивної частини рішення суду носять імперативний характер, тобто їх виконання не ставиться у залежність від змісту позовних вимог, то рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме його резолютивну частину слід доповнити указівкою про складові загального розміру заборгованості, а також спосіб реалізації і початкову ціну іпотечного та заставного майна.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції стягнув їх з відповідачів солідарно на користь позивача.

За змістом ст. 11 ЗУ «Про заставу», ст.1, ст.11 ЗУ «Про іпотеку» заставодавець або іпотекодавець відповідає перед заставо- або іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави або іпотеки. Це означає, що вказані особи не можуть нести солідарну відповідальність з боржником перед кредитором за невиконання основного зобов'язання.

Окрім того, сплата державного мита (судового збору) та, відповідно, компенсація стороні понесених судових витрат у разі задоволення її позовних вимог не є засобом цивільно-правової відповідальності. Вимоги ст.543 ЦК України поширюються лише на виконання договірного зобов'язання, а нормами ЦПК України (глава 8) не передбачено солідарного порядку стягнення судових витрат з відповідачів у справі. За таких обставин, рішення суду першої інстанції у частині вирішення питання про розподіл судових витрат підлягає зміні, а саме судові витрати слід стягнути з відповідачів у рівних частках на користь позивача.

Керуючись ст.ЗОЗ, ст.307 ч.І п.З, ст.309 ч.І п.4, ст.316, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 серпня 2012 року змінити, а саме:

абзац другий резолютивної частини після цифр і слів «739 925,81 грн.» доповнити словами і цифрами «яка складається з 656 128 грн. 63 коп. основної заборгованості (тіло кредиту), 79 377 грн. 14 коп. заборгованості по нарахованим відсоткам, 4 420 грн. 04 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань»;

доповнити резолютивну частину рішення після абзацу п'ятого абзацом шостим слідуючого змісту: «Звернення стягнення на предмети потеки та застави здійснити шляхом проведення прилюдних торгів. Початкову ціну предметів іпотеки та застави для їх подальшої реалізації визначити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій»;

абзац сьомий резолютивної частини викласти а такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Креді ОСОБА_3» по 850 грн. з кожного витрат зі сплати державного мита і по 60 грн. з кожного витрат зі сплати витрат на ІТЗ».

В іншій частині заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 серпня 2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: О.А.Лобов

Судді: Одринська Т.В.

ОСОБА_5