Справа № 2-1083/11
(2/401/353/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

03.04.2012 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.,

при секретарі Завгородній Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на ? частину спадщини в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на ? частину спадщини в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначив, що 18 червня 2009 року помер його батько ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, автомобіль «ОСОБА_4 Символ», 2006 року випуску та гараж №15 в гаражному кооперативі «Північний-К». Під час звернення до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він дізнався, що ОСОБА_3 17 лютого 2001 року склав заповіт, який посвідчений Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, згідно з яким останній заповів відповідачу все своє майно. Позивач вважає, що відповідач скористалася безпорадним станом ОСОБА_3, оскільки в той час, що передував складанню заповіту, ОСОБА_3 отримав травму та пізніше лікувався з цього приводу у Дніпропетровській обласній лікарні імені Мечникова. Також останній в період складання цього заповіту зловживав спиртними напоями, що дає додаткову підставу вважати, що ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними під час складання заповіту.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просить визнати заповіт ОСОБА_3 17 лютого 2001 року на користь відповідача ОСОБА_2 недійсним, визнати за ним право власності на 1/2 частину спадщини після смерті ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, пояснив, що його батько ОСОБА_3 тривалий час зловживав спиртними напоями. Просив суд звернути увагу на акт судово-медичного дослідження трупа №1363 щодо причин смерті ОСОБА_3 та на зазначення в цьому акті про те, що останній страждав на алкогольну кардіоміопатію. Разом з тим, відповідачем була надана інформація в газету, що ОСОБА_3 помер від інсульту. Позивач вважає, що ОСОБА_2 при складанні заповіту на її користь скористалася тим, що ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями та мав травму голови. За життя батька та дідуся ОСОБА_5 позивач неодноразово чув проте, що квартира АДРЕСА_1 є його спадщиною.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на те, що спірний заповіт складено та посвідчено згідно чинного законодавства та складений він був за волевиявленням заповідача ОСОБА_3, а тому підстав визнавати його недійсним не вбачається. Також пояснила, що вона була дружиною померлого ОСОБА_3 з 23 січня 1999 року, про бажання заповісти їй квартиру АДРЕСА_2 їй нічого не було відомо, а про існування заповіту дізналася вже після його складання. В момент складання заповіту ОСОБА_3 не страждав на психічні захворювання, віддавав звіт своїм діям та міг керувати ними, що підтверджується тим, що до нотаріуса він пішов сам, підписав заповіт та тим, що вже 19 лютого 2001 року ОСОБА_3 відбував у відрядження і повинен був знаходитися на кораблі АСК «Укррічфлот», для чого пройшов медичне обстеження, що підтверджується паспортом моряка. Крім того, чоловік був журналістом, до останнього часу свого життя працював і публікувався в газетах, виступав на телебаченні, брав участь у конкурсах як член жюрі.

Представники третіх осіб Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, до суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до початку судового засідання надали заяви про розгляд справи у їх відсутність та ухвалення рішення на розсуд суду, згідно чинного законодавства.

Вислухавши сторони, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що за інформаційною довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»від 10 серпня 2009 року №9645 квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_3 (а.с.6).

18 червня 2009 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.4).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_4, автомобіля «ОСОБА_4 Символ», 2006 року випуску та гаражу №15 в гаражному кооперативі «Північний-К».

17 лютого 2001 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 та зареєстрований в реєстрі за №2-169, яким заповів відповідачу ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті (а.с.72).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем і посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 -1252 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Статтею 145 ЦПК України та розясненнями наданими в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»зазначено, що для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно з актом №9 амбулаторної (посмертної) судово-психіатричної експертизи від 14 квітня 2011 року ОСОБА_3 за життя в період часу складання заповіту, тобто на 17 лютого 2001 року будь-якими психічними розладами не страждав, за своїм психічним станом та той період часу він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.128-130).

Таким чином твердження позивача про те, що заповіт ОСОБА_3 має бути визнаний недійсним, оскільки він не засвідчує дійсне його волевиявлення в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показали, що знали померлого ОСОБА_3 як людину, яка до кінця життя мала ясний розум, працювала.

Посилання позивача про зловживання ОСОБА_3 спиртними напоями в судовому засіданні також не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, а саме медичними довідками (а.с.45,131,136,138) та дослідженими в судовому засіданні медичними документами Дніпропетровської обласної лікарні імені Мечникова.

Крім того, ця обставина не може бути підставою визнання заповіту недійсним, оскільки заповіт посвідчений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з викладеного, розглядаючи спір у межах заявлених правових підстав, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215, 218, 222 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на ? частину спадщини в порядку спадкування за законом - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Заходи забезпечення позову у вигляді заборони на видачу свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3, померлого 18 червня 2009 року, накладені ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2010 року - скасувати.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися 09 квітня 2012 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя: