Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-195/12
РІШЕННЯ

Іменем України

25.07.2012 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Остролуцькій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки із спільної часткової власності, поділ домоволодіння, визнання права власності на квартиру та встановлення земельного сервітуту на безстрокове користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2011 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2, посилаючись на те, що згідно з договором дарування від 01 березня 1997 року він отримав у власність 12/25 частин одноповерхового житлового будинку № 27 загальною площею 112,0кв.м, що знаходиться у місті Боярка Київської області по провулку Жовтневому. Решта 13/25 житлового будинку № 27 по провулку Жовтневому у місті Боярка Київської області та земельна ділянка площею 0,1213 га, що під ним знаходиться, є власністю брата позивача - ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини будинку від 08 січня 2003 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 червня 2006 року. Між позивачем та відповідачем виникають суперечки про порядок користування і володіння жилим будинком, будівлями і спорудами, що належать до будинковолодіння, відповідач ухиляється від поділу будинковолодіння та виділення належних сторонам часток у майні будинку, а угоди про спосіб виділення частки позивача із спільного майна не досягнуто.

Співвласники користуються такими приміщеннями будинку, розмір та вартість яких не відповідає розміру часток сторін у майні будинковолодіння.

У користуванні позивача знаходяться приміщення: погріб під будівлею площею 6,9 кв.м, зазначений під літерою А; гараж площею 26,6 кв.м., зазначений під літерою Б; сарай площею 20,0 кв.м., зазначений під літерою В; вбиральня площею 2,9 кв.м., зазначена під літерою Е; сарай площею 1,1 кв.м., зазначений під літерою Г; коридор площею 4,4 кв.м., зазначений під №1-1; комора площею 1,2 кв.м., зазначена під №1-2; котельня площею 8,0 кв.м., зазначена під №1-3; кухня площею 12,6 кв.м., зазначена під №1-4; житлова кімната площею 18,1 кв.м., зазначена під №1-5.

У користуванні відповідача знаходяться приміщення: ванна площею 5,0 кв.м., зазначена під №1-6; кухня площею 7,7 кв.м., зазначена під №1-7; веранда площею 7,2 кв.м., зазначена під №1-8; коридор площею 6,7 кв.м., зазначений під №19; житлова кімната площею 18,8 кв.м., зазначена під №1-10; житлова кімната площею 12,9 кв.м., зазначена під №1-11; житлова кімната площею 9,4 кв.м., зазначена під №1-12; літня кухня площею 9,1 кв.м., зазначена під літерою Д.

Інші будівлі та споруди: колодязь, огорожа, ворота та навіс використовуються спільно.Такий порядок користування будинком встановився після смерті спадкодавця.

Крім того позивач посилався на неможливість використовувати належну йому частину будинковолодіння без встановлення земельного сервітуту оскільки відповідач відмовляється встановити сервітут на договірних засадах.

Просив поділити будинковолодіння за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, пров.Жовтневий, буд. 27, визнати за ним право власності на 12/25 вказаного будинковолодіння; визнати 12/25 будинковолодіння №27 по провулку Жовтневому у місті Боярка, Києво-Святошинського району Київської області окремим будинковолодінням; виділити позивачеві у власність 12/25 будинковолодіння №27 по провулку Жовтневому у місті Боярка у вигляді конкретних приміщень, будівель та споруд, визнати за відповідачем право власності на 13/25 в будинковолодінні №27 по провулку Жовтневому у місті Боярка, Києво-Святошинського району Київської області; визнати 13/25 будинковолодіння окремим будинковолодінням; виділити відповідачеві у власність 13/25 житлового будинку №27 по провулку Жовтневому у місті Боярка у вигляді конкретних приміщень, будівель та споруд.

Встановити для забезпечення права проходу та проїзду, обслуговування будинку, виконання будівельно-ремонтних та ремонтно-реставраційних робіт земельний сервітут на безстрокове безкоштовне користування позивачем земельною ділянкою площею 0,1213 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, провулок Жовтневий, буд. 27.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Просили суд при виділенні в натурі часток позивача та відповідача з спірного будинковолодіння застосувати перший варіант, що міститься у висновку будівельно-технічної експертизи №13377/11/1673/1674/12-43 від 29 лютого 2012 року та встановити земельний сервітут загальною площею 0,1213 га. .

Відповідач та його представник позов не визнали , посилались на те, що приміщення на які перейшло право власності позивача виділені йому в натурі на підставі договору дарування від 01.03.1997 року, а тому позивач не має права претендувати на виділення йому інших приміщень будинковолодіння.

Представник відповідача також заперечувала проти встановлення земельного сервітуту, оскільки позивач не чітко виклав свої позовні вимоги в частині встановлення земельного сервітуту - не визначив на які саме види сервітуту, що передбачені ст. 99 ЗК України він бажає встановити, не надав докази існування у нього потреби на встановлення саме такого виду сервітуту, що ця потреба не може бути задоволена в інший спосіб. Крім того позивач не надав докази, що він має право на встановлення сервітуту саме на всю земельну ділянку площею 0,1213 га, та йому чиняться перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 01.03.1997 року (а.с.14) ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар 12/25 частин будинковолодіння №27 по провулку Жовтневому у місті Боярка, Києво-Святошинського району Київської області. У власність ОСОБА_1 перейшов коридор площею 4,4 кв.м., зазначений під №1-1; кладова площею 1,2 кв.м., зазначена під №1-2; котельня площею 8,0 кв.м., зазначена під №1-3; кухня площею 12,6 кв.м., зазначена під №1-4; житлова кімната площею 18,1 кв.м., зазначена під №1-5; погріб під будівлею площею 6,9 кв.м., зазначений під літерою а; гараж площею 26,6 кв.м., зазначений під літерою Б; сарай площею 20,0 кв.м., зазначений під літерою В; вбиральня площею 2,9 кв.м., зазначена під літерою Е; ? частина огорожі.

У власності ОСОБА_3 залишились 13/25 частин будинковолодіння, а саме: ванна площею 5,0 кв.м., зазначена під №1-6; кухня площею 7,7 кв.м., зазначена під №1-7; веранда площею 7,2 кв.м. , зазначена під №1-8; коридор площею 6,7 кв.м., зазначений під №1 9; житлова кімната площею 18,8 кв.м., зазначена під №1-10; житлова кімната площею 12,9 кв.м., зазначена під №1-11; житлова кімната площею 9,4 кв.м., зазначена під №1-12.; літня кухня площею 9,1 кв.м., зазначена під літерою Д; сарай площею 1,1 кв.м., зазначений під літерою Г; навіс площею 16,2 кв.м., зазначений літерою Ж; колодязь; ворота; ? частина огорожі.

Також у власності ОСОБА_3 лишилась земельна ділянка площею 1213 кв.м. на якій розташоване спірне будинковолодіння.

На підставі договору дарування від 08.01.2003 року (а.с.15) ОСОБА_3 подарувала належні їй 13/25 частин будинку №27 по провулку Жовтневому у місті Боярка, Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_2.

30.05.2005 року ОСОБА_3 померла. Спадкоємцем майна ОСОБА_3 за заповітом став ОСОБА_2.

02.06.2006 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що зареєстроване в реєстрі №1-914 (а.с.36). На підставі даного свідоцтва ОСОБА_2 став власником земельної ділянки загальною площею 1213 кв.м., в тому числі сільськогосподарських угідь 510 кв.м., з них: багаторічних насаджень 510 кв.м., під будівлями, лісами та іншими угіддями 703 кв.м., наданої для обслуговування житлового будинку і господарських будівель 1000 кв.м., ведення особистого селянського господарства 213 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, провулок Жовтневий, 27.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності за позивачем на 12/25 в будинковолодінні № 27 по провулку Жовтневому у місті Боярка Києво-Святошинського району Київської області.

Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи право власності позивача на 12/25 частин будинку № 27 по провулку Жовтневому у місті Боярка Києво-Святошинського району Київської області, виникло на підставі договору дарування від 01.03.1997 року (а.с.14), оригінал якого знаходиться у позивача. Крім того позивач не надав суду доказів того, що відповідач не визнає або оспорює його право власності на 12/25 частин будинковолодіння №27 по провулку Жовтневому у місті Боярка. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення даної позовної вимоги.

Суд також відмовляє у визнанні права власності за відповідачем на 13/25 в будинковолодінні № 27 по провулку Жовтневому у місті Боярка Києво-Святошинського району Київської області, оскільки відповідачу вже належить таке право власності на підставі договору дарування від 08.01.2003 року, вчиненого на його користь ОСОБА_3. Крім того, відповідач не звертався до суду з позовом про визнання за ним права власності на 13/25 в будинковолодінні № 27 по провулку Жовтневому у місті Боярка, Києво-Святошинського району Київської області у відповідності до ст.392 ЦК України.

Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про поділ будинковолодіння №27 по пров.Жовтневому в м.Боярка Києво-Святошинського району Київської області. оскільки дана вимога не ґрунтується на нормах закону.

Відповідно до змісту ст.364 ЦК України співвласник будинковолодіння має право на виділ у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності, при цьому право спільної часткової власності на нього не припиняється.

Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині виділення частки позивача і відповідача із будинковолодіння № 27 по провулку Жовтневому у місті Боярка у вигляді конкретних приміщень житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Стаття 364 Цивільного кодексу України визначає, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, будучи власницею усього будинковолодіння № 27 по провулку Жовтневому у місті Боярка, Києво-Святошинського району Київської області, вчинила договір дарування 12/25 частин будинковолодіння від 01.03.1997 року (а.с.14), виділивши ОСОБА_1 12/25 частин будинковолодіння в натурі у вигляді приміщень: коридор площею 4,4 кв.м., зазначений під №1-1; кладова площею 1,2 кв.м., зазначена під №1-2; котельня площею 8,0 кв.м., зазначена під №1-3; кухня площею 12,6 кв.м., зазначена під №1-4; житлова кімната площею 18,1 кв.м., зазначена під №1-5; погріб під будівлею площею 6,9 кв.м., зазначений під літерою а; гараж площею 26,6 кв.м., зазначений під літерою Б; сарай площею 20,0 кв.м., зазначений під літерою В; вбиральня площею 2,9 кв.м., зазначена під літерою Е; ? частина огорожі.

Оскільки частка позивача у спільній частковій власності була виділена йому на підставі договору дарування 12/25 частин будинковолодіння від 01.03.1997 року (а.с.14), суд не знаходить підстав для повторного виділення у натурі часток будинковолодіння сторонам по справі і відмовляє в задоволенні цих позовних вимог.

Суд також не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині встановлення земельного сервітуту на безстрокове безкоштовне користування позивачем земельною ділянкою площею 0,1213 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м.Боярка, провулок Жовтневий, буд. 27.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Позивач заявив позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту на безстрокове безкоштовне користування ним всією земельною ділянкою площею 0,1213 га, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником 12/25 частин будинковолодіння №27 по провулку Жовтневому у місті Боярка, що знаходиться на спірній земельній ділянці, а тому нормальне користування належною йому частиною будинку неможливе без обтяження сервітутом усієї спірної земельної ділянки. Суд не погоджується з даним твердженням позивача виходячи з наступного.

Як вбачається з державних актів серія ЯЕ №818268 від 15.05.2008 року (а.с.38) та серія ЯЕ №818267 від 15.05.2008 року (а.с.39) земельна ділянка, якою бажає користуватися позивач для задоволення його потреб у користуванні та обслуговуванні його частини будинку, складається з двох земельних ділянок з різним цільовим призначенням.

Зокрема земельна ділянка площею 0,0213 га має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, тому встановлення безстрокового сервітуту для обслуговування частини житлового будинку позивача призведе до порушення цільового призначення даної земельної ділянки, що суперечить вимогам закону.

Позивач також не надав суду доказів того, що для реалізації його прав власника 12/25 частин спірного будинковолодіння йому необхідно користуватись усією спірною земельною ділянкою відповідача площею 0,1213 га і, що його потреби, як власника 12/25 частин спірного будинковолодіння, не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як на доказ своїх позовних вимог в цій частині позивач та його представник посилаються на висновок судової будівельно-технічної експертизи №13377/11/1673/1674/12-43 від 29 лютого 2012 року, але як вбачається з висновку експертизи з його дослідницької частини, експерт, відповідаючи на сьоме питання експертизи (а.с.83-83), а саме: Чи можливе користування земельною ділянкою без встановлення земельного сервітуту, якщо ні, то надати можливі варіанти встановлення сервітуту? помилково виходив з того, що земельна ділянка є у спільній власності сторін по справі. Зокрема експертом не було взято до уваги, що згідно державних актів серія ЯЕ №818268 від 15.05.2008 року (а.с.38) та серія ЯЕ №818267 від 15.05.2008 року (а.с.39) власником спірної земельної ділянки є відповідач по справі ОСОБА_2. Відтак суд, при вирішенні питання про можливість встановлення сервітуту, не може ґрунтувати своє рішення на даному висновку експертизи, оскільки даний доказ є недопустимим в частині відповіді на сьоме питання.

Згідно до ч.4 ст. 143 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявляти відвід експерту, давати пояснення експерту, ознайомитись з висновком експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизу.

Жодна зі сторін з клопотанням про проведення додаткової або повторної будівельно-технічної експертизи до суду не зверталась.

Крім того не може бути задоволена вимога позивача, щодо права проїзду по спірній земельній ділянці оскільки, позивач не уточнив який саме транспорт буде використовуватись для проїзду по земельній ділянці відповідача (велосипед, автомобіль, тощо), з якою метою і не надав доказів існування на спірній земельній ділянці шляху для проїзду транспортних засобів. В матеріалах справи також відсутні докази, що відповідач своїми діями чинить перешкоди позивачу в користуванні належною йому частиною будинку.

Оскільки сторона позивача не довела в судовому засіданні належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, то суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Тобто позивач та його представник не довели тих обставин на які посилалися як на підставу своїх вимог, не надали докази в обґрунтування своїх вимог, не спростували тих обставин на які посилалися відповідач та його представник в обґрунтування своїх заперечень, що є їх обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював позивачу та його представнику їх права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача оскільки вони не відповідають вимогам ст. ст.. 57-59 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.319, 328, 355, 356, 357, 364, 365, 367, 392, 401, 404 ЦК України, ст.ст. 98, 99 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки із спільної часткової власності, поділ домоволодіння, визнання права власності на квартиру та встановлення земельного сервітуту на безстрокове користування земельною ділянкою, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя