Справа № 22-2690/3316/12 Головуючий в 1 інстанції - Букіна О.М.
Доповідач - Шиманський В.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2012 року колегія судців Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Рубан С.С., Осипенка М.І.

при секретарі - Грамак І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соломянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київстар» про визнання договору недійсним та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у серпні 2011 року.

Зазначав, що 04.07.2011 року між ним та відповідачем був укладений договір №4483298 про надання послуг стільникового мобільного зв'язку.

Так як позивач вважає зазначений договір таким, що суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про телекомунікації» та умови договору на думку позивача є несправедливими і не відповідають принципам рівності сторін договору просив визнати договір №4483298 від 04.07.2011 року про надання послуг стільникового мобільного зв'язку недійсним, стягнути з відповідача 3 000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та постановления нового про задоволення позовних вимог повністю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона забов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 04.07.2011 року між сторонами була укладена угода №4483298 про надання послуг стільникового мобільного зв'язку стандартів С8М-900 та 08М-1800 та замовлення до угоди №4483298 про надання послуг стільникового мобільного зв'язку стандартів ОБМ-900 та 08М-1800.

Телекомунікаційні послуги надавалися позивачу на умовах тарифного плану «Бізнес-80», що визначено положеннями замовлення до угоди №4483298 про надання послуг стільникового мобільного зв'язку стандартів 08М-900 та 08М-1800 (а.с.8-9).

Відповідно п.2.1. угоди відповідач зобов'язався надавати позивачу послуги стільникового мобільного зв'язку стандартів 08М-900 та 08М-1800, а позивач зобов'язався користуватися вищевказаними послугами своєчасно оплачувати їх вартість відповідачу на умовах викладених в угоді.

Згідно ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

ЗУ «Про телекомунікації» визначено, що оператори телекомунікацій не несуть майнової відповідальності перед споживачами телекомунікаційних послуг за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань з надання телекомунікаційних послуг унаслідок дії непереборної сили, викрадення чи пошкодження зловмисниками лінійних та станційних споруд, що використовуються оператором телекомунікацій, або з вини споживача у випадках, передбачених Законом.

Суд першої інстанції правильно вважає, що права відповідача визначені п. 3.3.1. - п. 3.3.9 договору №4483298 не порушують прав позивача, як споживача, оскільки відповідають нормам, встановленим ЗУ «Про телекомунікації», «Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг», затверджених постановою КМ України від 09.08.2005 № 720 правам відповідача як оператора телекомунікацій та обов'язкам позивача як споживача вказаних послуг.

Відповідно до ЗУ «Про телекомунікації» оператор, провайдер телекомунікацій несе перед споживачами за ненадання або неналежне надання телекомунікаційних послуг таку майнову відповідальність:

1) за ненадання оплачених телекомунікаційних послуг або надання їх в обсязі, меншому за оплачений, - у розмірі оплаченої вартості ненаданих послуг та штрафу в розмірі 25 відсотків вартості послуг;

2) за затримку передавання телеграми, що призвело до її невручення або до несвоєчасного вручення, штраф у розмірі 50 відсотків вартості оплаченої послуги, а також повернення споживачу отриманих за послугу грошей;

3) за безпідставне відключення кінцевого обладнання, - у розмірі абонентної плати за весь період відключення;

4) за безпідставні скорочення чи зміну переліку послуг, - у розмірі абонентної плати за один місяць;

5) в інших випадках - у розмірах, передбачених договором про надання телекомунікаційних послуг;

6) у разі не усунення протягом однієї доби із зафіксованого моменту подання абонентом заявки щодо пошкодження телекомунікаційної мережі, яке унеможливило доступ споживача до послуги або знизило до неприпустимих значень показники якості телекомунікаційної послуги, абонентна плата за весь період пошкодження не нараховується, а оператор телекомунікацій у разі не усунення пошкодження протягом п'яти діб із зафіксованого моменту подання абонентом відповідної заявки сплачує споживачу штраф у розмірі 25 відсотків добової абонентної плати за кожну добу перевищення цього терміну, але не більше ніж за три місяці.

Суд правильно вважає, що договором №4483298 встановлено відповідальність відповідача, яка відповідає вимогам ЗУ «Про телекомунікації», а твердження позивача про порушення спірним право чином принципу рівності сторін є необгрунтованими та безпідставними.

Також судом правильно встановлено, що реклама тарифного плану «Бізнес-80» супроводжувалась приміткою наступного змісту «Тарифікація дзвінків здійснюється по секундно, при цьому тарифікується перша секунда кожної хвилини розмови в розмірі зазначеної вартості хвилини секунди з другої по шістдесяту не тарифікуються».

Виходить умовами тарифного плану «Бізнес-80» передбачається, що під час розрахунків з абонентами, тарифікується лише перша секунда кожної хвилини розмови (передавання інформації голосом, передача даних та факсимільних повідомлень), а друга - шістдесята секунда кожної хвилини розмови-взагалі не тарифікуються. Тобто під час здійснення розрахунків на умовах тарифного плану «Бізнес-80», відповідач застосовував посекундну тарифікацію, де встановленою до розрахунків тарифною одиницею визначена секунда.

Виходячи з цього суд правильно не задовольнив вимоги позивача в частині визнання договору не дійсним.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування шкоди, завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках передбачених законодавством.

Позивачем не надано достатніх доказів того, що внаслідок дій відповідача йому було заподіяно моральних страждань, а тому не має підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Таким чином, твердження апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасоване з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Соломянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: