Справа № 1222/491/12
У Х В А Л А

03 вересня 2012 року суддя Попаснянского районного суду Луганської області Закопайло В.А.

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ТОВ Тамбро про відновлення права користування і володіння земельною ділянкою та стягнення моральної та матеріальної шкоди, посилаючись на те, що 23.09.2009 року ним було придбано земельну ділянку відповідно до договору купівлі-продажу та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 052479, зареєстрованого в Поземельній книзі 16.10.09 року за № 05001 з цільовим призначенням: для розширення та обслуговування комплексу нерухомого майна. Але, на теперішній час його сусіди, якими є відповідачі по справі, встановили паркан на його земельній ділянці, чим перешкоджають йому в доступі до земельної ділянки. У звязку з чим позивач просить суд зобовязати відповідачів демонтувати паркан, який виходить за межі належних їм земельних ділянок, та стягнути з відповідачів суму матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 7 225 000 грн.

Тому позивач з метою забезпечення позову звернувся до суду з клопотанням в якому просить накласти арешт на все рухове і нерухоме майно відповідачів, яке належить їм на праві приватної власності.

Суд розглянувши клопотання про забезпечення позову вважає його таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 Цивільного процесуального Кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 1 статті 152 Цивільного процесуального Кодексу України визначено перелік видів забезпечення позову, у тому числі і накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього абр в інших осіб.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування засобів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому згідно з частиною 3 статті 151 ЦПК України. Найбільш поширеними заходами щодо забезпечення позову є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві, і заборону відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен встановити, наскільки обґрунтовані позовні вимоги позивача, з'ясувати їх відповідність із заявленими вимогами, а також чи заслуговують уваги побоювання з приводу можливих несумлінних дій з боку відповідача або інших осіб, які можуть протидіяти виконання майбутнього рішення, ускладнити його, чи зробити неможливим.

Так Постанова № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову пояснює, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен враховувати докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог. Однак при вивченні справи, пересвідчився, зокрема, лише в тому, що між сторонами дійсно виник спір. Однак реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову не існує. Заявник не додав до клопотання жодного доказу про можливе невиконання рішення суду відповідачами.

Також не вказав, яке саме майно належить відповідачам на праві приватної власності та за якою адресою воно знаходиться.

При вирішенні зазначеного питання суд також враховує, що вжиті заходи не повинні перешкоджати діяльності відповідачів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які повязані із втручанням у внутрішню діяльність товариств, а в даному випадку одним з відповідачів є саме ТОВ «Тамбро».

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або повязані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання про забезпечення позову слід залишити без задоволення.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. 151-153 ЦПК України, Постановою № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, -

Ухвалив:

Клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Попаснянського

районного суду ОСОБА_3