Апеляційний суд Київської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуль В.В.,

при секретарі : Клименко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 березня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним,-

встановила:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, просила визнати договір дарування від 14.03.2009 року в частині дарування ? житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами укладеного ОСОБА_2 на користь відповідачки недійсним.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 березня 2012 року позов задоволено, визнано договір дарування від 14.03.2009 року в частині дарування ? житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами по адресу м. Боярка, Київська обл., вул. Кірова, 65 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, недійсним та застосовано наслідки недійсності правочину шляхом повернення ОСОБА_2 майна отриманого ОСОБА_1 по договору дарування від 14.03.2009 року.

В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду з підстав порушення норм матеріального і процесуального права і невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апеляційну скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Згідно ст.203 ч.ч.3,5 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Встановлено, що 14.03.2009 року позивачка подарувала належний їй будинок по адресу м. Боярка, Київська обл., вул. Кірова, 65, яка належала позивачці на праві приватної власності. На момент підписання договору позивачці виповнилось 74 роки, при укладенні договору між сторонами була домовленість, що відповідачка повинна доглядати за позивачкою, допомагати їй, оскільки вона є літньою жінкою і не може власними силами забезпечити собі належний догляд. Однак відповідачка порушила обіцянку та не здійснювала догляд та не турбувалась про позивачку.

Укладаючи договір дарування позивачка помилялась стосовно прав та обов'язків сторін за договором, вважала, що фактично укладає договір довічного утримання, за яким їй буде надано необхідний догляд по старості та утримання з боку сина та дочки.

ОСОБА_1 пояснила, що під час укладення договору його зміст був оголошений нотаріусом. Зважаючи на похилий вік та малоосвіченість позивачки, підтверджує її доводи про те, що вона не зрозуміла змісту договору.

Після укладення договору дарування позивачка продовжувала проживати в будинку, іншого житла не має.

З урахуванням наведеного суд дійшов правильного висновку про те, що при укладенні договору волевиявлення позивачки не відповідало її справжньому наміру і що договір укледений внаслідок помилки.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 березня 2012року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: