Справа № 1309/2-2771/11 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/1390/6275/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 П. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Каблака П.І.

суддів: Кота І.Н., Крайник Н.П.,

з участю секретаря Альховської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2012 року у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

у липні 2011 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29.10.2007 року між ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є позивач та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 11-1/796к-07, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 220 000, 00 доларів США строком до 28.10.2037 року зі сплатою 12,75 відсотків річних (з 15.07.2008 року - 12,95 відсотків річних). У той самий день, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, з ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким вона зобовязується перед банком відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_2 усіх його зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 належним чином не виконував зобов'язання за вказаним кредитним договором, позивач просив стягнути солідарно з позичальника та поручителя заборгованість по кредиту, в сумі 232 835,24 доларів США , з яких: заборгованість по сумі кредиту - 213 986,33 доларів США, по сплаті відсотків - 15 846,38 доларів США 38, пеня - 3 002,53 доларів США.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 232 835,24 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на день розрахунку 1 856 511,79 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачі просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, згідно з яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та порушення процесуального права. Зазначають, що банком в односторонньому порядку, без погодження з поручителем було змінено проценту ставку за кредитом, що має своїм наслідком припинення наданої поруки, банком також невірно проведено розрахунок процентів за період, що передував збільшенню розміру таких. Стверджують, що як вбачається з матеріалів справи (звукозапису судового засідання) та оригіналу рішення, суд, приймаючи таке, відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, проте у резолютивній частині вказав, що позов задоволено повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що має місце невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором, тому заборгованість має бути стягнута в солідарному порядку з боржника та поручителя.

Проте, з такими висновками суду погодитись можна не повністю.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 цього Кодексу.

Як передбачено в ч.1 ст.3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постановах від 25.05.2010 року у справах № 6-69 цс 11, № 6-18 св 11, № 20 цс 11, № 88 цс 11; 18.06.2012 року у справі № 7-73 цс 12 до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2008 року позивач скерував позичальнику ОСОБА_2 листа, в якому вказав, що починаючи з 15.07.2008 року нарахування відсотків на залишок кредиту буде здійснюватися за новою процентною ставкою 12,95 % річних (а.с. 123). Здійснюючи розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 5) позивач також виходив з того, що відсоткова ставка з 15.07.2008 року становить 12,95 % річних.

Згода ОСОБА_3, як поручителя, на внесення вказаних змін і доповнень до основного договору, отримана не була, це питання банк із поручителем не погоджував, будь-які зімни в договір поруки з цього приводу сторонами не вносились.

Як вбачається з позовної заяви заборгованість за користування кредитними коштами до 15.07.2008 року нараховувалась за процентною ставкою в розмірі 12,75%, а після вказаної дати - 12,95%. Даний позов подано до суду 11.07.2011 року.

Відтак, на думку колегії суддів, збільшення процентної ставки за кредитним договором без згоди поручителя є підставою для припинення поруки та не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Всупереч наведеним вище нормам процесуального права, відповідачі не надали суду доказів щодо невідповідності розміру нарахованих процентів, встановленій кредитним договором ставці.

Обставини, повязані з укладенням та неналежним виконанням своїх зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором, зокрема в частині того, що банк має право на дострокове погашення заборгованості з нарахованими процентами, сторонами не оспорюються.

Щодо доводів про скасування рішення суду в частині стягнення пені, то такі слід задовольнити, оскільки нарахування пені припинено в липні 2009 року, а позов подано з пропуском річного строку позовної давності в цій частині, встановленого п.1 ч.2 ст.267 ЦК України. В мотивувальній частині рішення суд зазначив, що позов підлягає до задоволення частково, однак, в резолютивній частині позов задоволено повністю. Перевірити доводи апелянта про оголошення вступної і резолютивної частини рішення при якому пеню не було стягнуто не представляється можливим з вини суду першої інстанції, оскільки технічний запис про це відсутній.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевим судом невірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що має своїм наслідком скасування ухваленого рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя та прийняття нового рішення у цій частині про відмову в задоволенні позову.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог до позичальника ОСОБА_2 слід скасувати в частині пені, в іншій частині - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п. 1,2, 308, 309, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу задоволити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2012 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні цих позовних вимог відмовити, в частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 пені в сумі 3002,53 доларів США, що еквівалентно 23 940,67 грн. скасувати і в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Каблак П.І.

Судді: Кіт І.Н.

ОСОБА_4