Справа № 2-521/11 Головуючий у 1
інстанції:Гончарук О.Н. Провадження №
22-ц/0390/519/2012 Категорія:6 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А А

суддів - Завидовської-Марчук О.Г.,
Осіпука В.В.,

при секретарі Галицькій І.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Камінь-Каширської
міської ради Волинської області про
повернення самовільно-зайнятої
земельної ділянки та приведення її у
попередній стан, знесення самочинного
будівництва, передачу земельної
ділянки у власність за апеляційною
скаргою позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
ухвалу Камінь-Каширського районного
суду Волинської області від 01 лютого 2012
року,

В С Т А Н О В И Л А :

20 грудня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з вищевказаним
позовом, вимагаючи зобов'язати ОСОБА_3
звільнити самовільно зайняту ним
земельну ділянку площею 0,0154 га за
адресою: АДРЕСА_1, привести дану
земельну ділянку у попередній стан,
знести зведені на ній паркан та хлів;
знести самочинно збудований ним
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2;
зобов'язати Камінь-Каширську міську
раду Волинської області передати у
спільну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2
земельну ділянку площею 0,352 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Камінь-Каширського районного
суду Волинської області від 01 лютого 2012
року закрито провадження у даній
справі в частині позовних вимог ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_3
самовільно зайнятої земельної ділянки
площею 0,0154 га та приведення її у
попередній стан, знесення зведених на
даній земельній ділянці паркану та
хліва.

Не погоджуючись із вищевказаною
ухвалою, позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, у якій
просять її скасувати у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, порушенням судом
норм процесуального права, а справу
направити для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

В ході апеляційного розгляду даної
справи позивач ОСОБА_1, яка також
одночасно являється представником
позивача ОСОБА_2, підтримала апеляційну
скаргу із зазначених у ній підстав.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, хоча були належним чином та
своєчасно повідомлені про дату, час та
місце апеляційного розгляду даної
справи за зареєстрованою адресою
їхнього місця проживання та
місцезнаходження у відповідності з
вимогами ст.74 ЦПК України, що
підтверджується відповідними
поштовими повідомленнями. І оскільки
про причини своєї неявки зазначені
особи суд не повідомляли, про
відкладення розгляду справи не
клопотали, то у відповідності з
вимогами ст.305 ЦПК України колегією
суддів було визнано за можливе
апеляційний розгляд даної справи
проводити за їхньої відсутності.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а
також доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо набрали
законної сили рішення суду або ухвала
суду про закриття провадження у справі
у зв'язку з відмовою позивача від
позову або укладенням мирової угоди
сторін, ухвалені або постановлені з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав.

Закриваючи провадження у даній справі
в частині позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про покладення на ОСОБА_3
обов'язку звільнити самовільно зайняту
ним земельну ділянку площею 0,0154 га,
привести дану земельну ділянку у
попередній стан, знести зведені на ній
паркан та хлів, суд першої інстанції
виходив із того, що вже існує таке, що
набрало законної сили, рішення
Камінь-Каширського районного суду
Волинської області від 23 липня 1998 року,
ухвалене з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав.

Зазначені висновки суду ґрунтуються на
дійсних обставинах справи та нормах
чинного цивільно-процесуального
законодавства, а тому з ними
погоджується й колегія суддів.

Судом першої інстанції встановлено, і
це підтверджується матеріалами справи,
що рішенням Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
23 липня 1998 року, залишеним без
змін ухвалою Волинського обласного
суду від 31 серпня 1998 року,
постановою президії цього ж суду від 10
листопада 1999 року, ухвалою Верховного
Суду України від 16 лютого 2000 року,
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1
та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та
Камінь-Каширської міської ради
Волинської області про повернення
самовільно зайнятої ОСОБА_3 земельної
ділянки площею 22,99 кв.м., приведення
цієї земельної ділянки у попередній
стан, знесення зведених на ній хліва та
паркану (а.с.73-78).

Із наведених вище судових рішень
вбачається, що заявлені у 1998 році
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
ґрунтувалися на тому, що земельна
ділянка площею 22,99 кв.м., на якій
знаходяться належні відповідачу
ОСОБА_3 спірний хлів та паркан, зайнята
ОСОБА_3 самовільно за рахунок належної
позивачам присадибної земельної
ділянки площею 0,2178 га.

Звертаючись до суду в грудні 2011 року із
даним позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знову ж
таки покликалися на ту обставину, що ці
ж самі хлів та паркан підлягають
знесенню, оскільки споруджені ОСОБА_3
на самовільно зайнятій ним частині
належної позивачам присадибної
земельної ділянки площею 0,0154 га, яка, в
свою чергу, підлягає поверненню
позивачам у попередньому (такому, що
існував до моменту забудови) стані.

При цьому, в обґрунтування своїх
доводів щодо розміру площі самовільно
зайнятої ОСОБА_3 земельної ділянки
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покликалися вже на акт
Державної екологічної інспекції у
Волинській області від 29 липня 2010 року
та постанову від 09 серпня 2010 року про
накладення на ОСОБА_3
адміністративного стягнення, вважаючи,
що даними документами беззаперечно
підтверджено факт самовільного
зайняття ОСОБА_3 земельної ділянки
площею 0,0154 га по АДРЕСА_2 (а.с.4-6).

Водночас, на зазначену вище обставину,
як на нововиявлену, позивачі
покликалися також і в своїй заяві про
перегляд за нововиявленими
обставинами рішення
Камінь-Каширського районного суду від
23 липня 1998 року, яка передувала
зверненню до суду із даним позовом.
Проте, ухвалою Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
21 грудня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 18 лютого 2011 року (а.с.80-83),
відмовлено в задоволенні такої заяви
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з тих підстав, що
згадана обставина не є істотною для
даної справи, а отже - не є
нововиявленою обставиною в розумінні
ст.361 ЦПК України.

Відтак, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про те, що
оскільки вже є таке, що набрало
законної сили, рішення
Камінь-Каширського районного суду
Волинської області від 23 липня 1998 року,
ухвалене з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав, то у
відповідності з вимогами п.2 ч.1 ст.205 ЦПК
України провадження у даній справі
підлягає до закриття в частині
позовних вимог про звільнення ОСОБА_3
самовільно зайнятої земельної ділянки
площею 0,0154 га, приведення даної
земельної ділянки у попередній стан,
знесення зведених на ній паркану та
хліва.

Та обставина, що у 1998 році позивачі
просили зобов'язати ОСОБА_3 повернути
їм самовільно зайняту земельну ділянку
площею 22,99 кв.м., а у 2011 році - площею 0,0154
га, не тягне за собою відмінність
предмета спору, оскільки обидва позови
заявлені з приводу самовільного
зайняття ОСОБА_3 фактично однієї і тієї
ж самої земельної ділянки, - на якій
розміщені спірні хлів та паркан.

При цьому, як у 1998 році так і на даний
час позивачі не надали суду жодного,
передбаченого нормами ЗК України,
правовстановлюючого документа, який
підтверджував би правомірність
володіння чи користування належною їм
земельною ділянкою, розміри та контури
такої земельної ділянки.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а оскаржувана ухвала
постановлена з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Камінь-Каширського районного
суду Волинської області від 01 лютого
2012 року у даній справі залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді