№ 412/2054/2012
провадження 2о/412/63/2012
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2012 року
Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Пасько Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за заявою ОСОБА_1,
зацікавлена особа ОСОБА_2 державна
нотаріальна контора про встановлення
юридичного факту належності
правовстановлюючого документу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 лютого 2012 року звернувся до
суду з заявою про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документу. Заявник у своїй заяві
посилається на те, що 02 серпня 2011 року
померла його мати ОСОБА_3, яка мала у
власності Ѕ частину домоволодіння № 21
по вул. Кавказькій м. Дніпропетровська
на підставі договору дарування від 25
грудня 1966 року, посвідченого державним
нотаріусом П’ятої ОСОБА_2 державної
нотаріальної контори, але в цьому
вказаному договорі помилково вказане
її ім’я «Явдоха», в той час як
правильно українською мовою воно
пишеться як «Євдокія»(не вірність
запису відбулася через різне читання
її імені, заміну радянських паспортів
на українські та інш.), ім’я правильно
потрібно писати «Євдокія». В
подальшому право власності на вказане
домоволодіння зареєстровано в КП ДМБТІ
ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної
контори з питанням прийняття спадщини,
в тому числі і стосовно вказаної
частини будинку, але йому було
відмовлено через вказану помилку в
написанні імені його матері у
вказаному договорі дарування. У
вказаному договорі не вірним вказане
ім’я матері так і залишилися: ім’я
вказано «Явдоха»: правильно потрібно
писати «Євдокія»- так вона значиться і
по паспорту. У зв'язку з зазначеною
обставиною на теперішній час заявник
не має змоги прийняти спадщину і
розпорядитися своєю власністю. Заявник
у своїй заяві просив суд встановити
юридичний факт про те, що договір
дарування Ѕ частини домоволодіння № 21
по вул. Кавказькій м. Дніпропетровська
від 25 грудня 1966 року, посвідчений
державним нотаріусом П’ятої ОСОБА_2
державної нотаріальної контори,
реєстровий номер 2-12755, на ім’я ОСОБА_5 -
належить його матері ОСОБА_3, що померла
02 серпня 2011 року, задовольнивши заяву.

Представник зацікавленої
особи Другої ОСОБА_2 державної
нотаріальної контори у судове
засідання не з’явився, про час та місце
повідомлявся належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення, яке
міститься в матеріалах справи, про
причини своєї неявки суд не повідомив.
В зверненні до суду просили справу
розглянути без участі їх представника
за наявними матеріалами і рішення
винести на розсуд суду. Суд вважає
можливим розгляд справи за відсутності
представника вказаної зацікавленої
особи згідно ст. 169 ЦПК України.

З’ясувавши думку
заявника і зацікавленої особи,
перевіривши матеріали справи, оцінивши
представлені та добуті докази, суд
вважає заяву обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що 02 серпня 2011 року
померла мати заявника - ОСОБА_3, яка мала
у власності Ѕ частину домоволодіння №
21 по вул. Кавказькій м.
Дніпропетровська на підставі договору
дарування від 25 грудня 1966 року,
посвідченого державним нотаріусом
П’ятої ОСОБА_2 державної нотаріальної
контори, в цьому договорі дарування
помилково вказане її ім’я «Явдоха», в
той час як правильно українською мовою
воно пишеться як «Євдокія»(не вірність
запису відбулася через різне читання
її імені, заміну радянських паспортів
на українські та інш.), ім’я правильно
потрібно писати «Євдокія». В
подальшому право власності на вказане
домоволодіння зареєстровано в КП ДМБТІ
ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної
контори з питанням прийняття спадщини,
в тому числі і стосовно вказаної
частини будинку, але йому було
відмовлено через вказану помилку в
написанні імені його матері у
вказаному договорі дарування. У
вказаному договорі не вірним вказане
ім’я матері так і залишилися: ім’я
вказано «Явдоха»: правильно потрібно
писати «Євдокія»- так вона значиться і
по паспорту. У зв'язку з зазначеною
обставиною на теперішній час заявник
не має змоги прийняти спадщину і
розпорядитися своєю власністю.

На підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК
України суд розглядає справи про
встановлення факту належності
правовстановлюючих документів особі,
прізвище, ім'я, по батькові, місце і час
народження якої, що зазначені в
документі, не збігаються з ім'ям, по
батькові, прізвищем, місцем і часом
народження цієї особи, зазначеним у
свідоцтві про народження або в
паспорті.

З довідки, спадкової справи,
паспорту, свідоцтва про смерть видно,
що мати заявника дійсно мала ім’я
ОСОБА_3, прізвище ОСОБА_3, їй видавалися
офіційні документи, сама ОСОБА_3 мала на
праві власності Ѕ частину будинку № 21
по вул. Кавказькій м. Дніпропетровська.

Суд вважає вимоги заяви
обґрунтованими, виходячи з
наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: «1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…». Стаття 16
ЦК України передбачає, що кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
орган державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи
зобов’язані діяти лише на підставі, у
межах повноважень та у спосіб
передбачений Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Судом встановлено і
заявником доведено, що у вказаному
спірному договорі дійсно помилково
вказано не вірно ім’я його матері,
помилково вказане її ім’я «Явдоха»:
правильно потрібно писати «Євдокія»-
так вона повністю значиться і по
паспорту (не вірність запису відбулася
через різне читання її прізвища та
імені, заміну радянських паспортів на
українські та інш.).

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об’єктивні підстави
вважати, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Заявник заперечує
будь-які домовленості і зобов’язання
стосовно зацікавлених осіб (крім
передбачених законом), не законні дії
відносно нього та предмета спору, а
зацікавлена особа не довела
зворотнього, можливе твердження
вказаної особи про наявність будь-яких
інших зобов’язань стосовно вимог
заяви є припущенням.

При таких обставинах суд вважає, що
оскільки всі інші дані в паспорті та
інших документах заявника і у
вказаному договорі дарування повністю
співпадають з встановленими судом
даними, зазначеними у паспорті
заявника, довідці, спадковій справі,
суд вважає можливим заяву задовольнити
та встановити юридичний факт про те, що
договір дарування Ѕ частини
домоволодіння № 21 по вул. Кавказькій м.
Дніпропетровська від 25 грудня 1966 року,
посвідчений державним нотаріусом
П’ятої ОСОБА_2 державної нотаріальної
контори, реєстровий номер 2-12755, на ім’я
ОСОБА_5 - належить матері заявника
ОСОБА_3, що померла 02 серпня 2011 року.

Таким чином обставини заяви
знайшли своє об’єктивне підтвердження
в ході судового засідання і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись п. 6 ч. 1 ст. 256, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61,
209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт про те, що
договір дарування Ѕ частини
домоволодіння № 21 по вул. Кавказькій м.
Дніпропетровська від 25 грудня 1966 року,
посвідчений державним нотаріусом
П’ятої ОСОБА_2 державної нотаріальної
контори, реєстровий номер 2-12755, на ім’я
ОСОБА_5 - належить матері заявника
ОСОБА_3, що померла 02 серпня 2011 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -