Справа № 22-ц/2690/1634/2012 Головуючий у 1 інстанції: Українець В.В.
Доповідач: Кирилюк Г.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2012 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Панченка М.М., Вербової І.М.

при секретарі Мозолевській В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданої її представником ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2011 року, -

встановила:

В серпні 2009 року Відкрите акціонерне товариство «Платинум Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2010 року позов Відкритого акціонерне товариство «Платинум Банк» до ОСОБА_1 в частині вимог про виселення всіх мешканців з квартири АДРЕСА_1 залишено без розгляду.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2011 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 807478 грн. 65 коп., за відсотками в сумі 57015 грн. 98 коп., пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків у сумі 64247 грн.41 коп., судовий збір в сумі 1700 грн. та 120 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Не погодившись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Посилається на ті підстави, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту відкриття рахунку та перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, що визнано судом встановленим. Крім цього, законодавством України заборонено проведення розрахунків на її території за зобов'язаннями між резидентами в іноземній валюті. Умови укладеного кредитного договору щодо порядку надання коштів шляхом видачі готівки без зарахування на поточний рахунок, порядок проведення розрахунків між сторонами з метою оплати за послугу, розрахунки іноземною валютою з метою кредитування не відповідають чинному законодавству.

В суд апеляційної інстанції відповідач та її представник не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення (а.с. 154).

Представник позивача просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

При ухваленні рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконує належним чином умови договору про іпотечний кредит №1.07111907 від 27 листопада 2007 року в частині повернення кредиту та плати за користування, її заперечення стосовно отримання кредитних коштів у сумі 106400 доларів США спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а посилання відповідача на неправомірні дії банку при видачі кредиту в іноземній валюті не ґрунтується на законі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Згідно п. 2.3 договору про іпотечний кредит, укладеного між сторонами 27.11.2007 року, кредит надається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1, МФО 380388 у ЗАТ "Міжнародний Іпотечний Банк".

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту відкриття рахунку та перерахування коштів на рахунок відповідача є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами: заявою ОСОБА_1 про видачу готівки в сумі 106400 доларів США (еквівалент у гривнях 537320 грн.) від 27 листопада 2007 року та копією платіжного доручення про перерахування та видачу з поточного рахунку рахунок позичальника НОМЕР_1, МФО 380388 у ЗАТ "Міжнародний Іпотечний Банк" 106400 доларів США (еквівалент у гривнях 537320 грн.) (а.с. 14, 15).

Не суперечить чинному законодавству й укладання кредитного договору та його виконання в іноземній валюті.

Так, відповідно до положень ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті.

Пунктом 1 ч.2 ст.92 Конституції України статус національної валюти та статус іноземних валют на території України встановлюється виключно законами України.

Положеннями ч.1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993р. "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" ( надалі - Декрет) валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань.

Отже, чинні законодавчі акти передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони встановлення грошових зобов'язань у іноземній валюті.

Відповідно до ст. 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснення таких банківських операцій, як розміщення коштів, залучених від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Коштами, відповідно до даного закону, є гроші в національній або іноземній валютах чи їх еквівалент.

Статтею 5 Декрету передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Відповідно до пп. "в", "г" ч. 4 ст. 5 Декрету індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: - надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; - використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Водночас, відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк, якому НБУ видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями.

За відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, поданої її представником ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: