Біляївський районний суд Одеської області

12.12.2012 Справа № 1506/4098/2012
Провадження № 2/1506/1692/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Біляївський районний суд

Одеської області

в складі: головуючого судді - Трушиної О.І.

при секретарі - Костецькій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів дарування будинку та земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 і договір дарування земельної ділянки площею 0,0458 за цією ж адресою, укладений 22 липня 2010 року між нею та ОСОБА_2 , посвідчені приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Галайко О.Д. недійсними.

Свої вимоги мотивує тим, що 22 липня 2010 року між нею і ОСОБА_2 був укладений договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами і земельної ділянки за цією ж адресою. Незадовго до підписання вказаної угоди вона домовилася з сином, що зважаючи на її вік і матеріальний стан їй дуже важко здійснювати обслуговування будинку і син погодився допомагати за умови, що вказаний будинок після її смерті залишиться йому на праві власності. При цьому вона вимагала у сина гарантії, що у її доньки ОСОБА_3 залишиться право проживати у будинку. Під час укладення договору відповідач скориставшись її довірою до нього завірив її, що угода, текст якої був запропонований нотаріусом на бланку синього кольору відповідає їх домовленості, тому вона не читаючи змісту договору, оскільки він був викладений українською мовою, якою вона не володіє, підписала, не читаючи. В підтвердження того, що вона не володіє українською мовою, зазначає, що вона є болгаркою, народилася в с. Ново Трояни Болградського району Одеської області і ніколи не вивчала українську мову. Про даний факт добре знає відповідач тому він і використав в корисних цілях незнання української мови. Після підписання угоди вона нічого не підозрюючи, продовжувала нормальні відносини з сином, він дійсно в підтвердження домовленості почав допомагати їй, в одній кімнаті був розпочатий ремонт, вартість будівельних матеріалів сплатила вона, а син наймав за свої кошти робітників. Через півроку у неї з сином виник скандал з приводу її доньки. Відповідач, посилаючись на те, що лише він у будинку господар, почав кричати, що може вигнати її з донькою з будинку. Відповідач став вести себе по-іншому, не виконуючи своїх обіцянок. Після звернення за юридичною допомогою їй було роз`яснено, що був укладений договір дарування, тоді як вона мала намір укласти договір довічного утримання. Під час обговорення умов договору вона була впевнена, що даний договір є договором довічного утримання. Під час підписання угоди вона помилялася щодо її змісту, а тим паче у наслідках, оскільки у результаті на теперішній час вона позбавлена житла. Крім того, вказує на те, що приватний нотаріус Галайко О.Д. всупереч Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не переклала їй текст договорів, що мало бути зазначено у посвідчуваному напису, в результаті чого допустила порушення її прав, оскільки позбавила її можливості правильно викласти своє волевиявлення. Вказуючи на те, що вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, вважає, що договори дарування мають бути визнані недійсними.

Позивачка у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала і пояснила, що вона не розуміє українську мову, ніколи її не вивчала, а нотаріус не запропонував перекласти текст договору на російську мову. Також пояснила, що вона мала намір подарувати будинок і земельну ділянку, але після того, як у сім`ї виник конфлікт, вирішила розірвати договори дарування. Після перерви у судовому засіданні позивачка пояснила, що між нею і сином була домовленість про укладання договору довічного утримання. Вважає, що вона помилилася щодо природи договору, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання.

Відповідач і його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, подали заперечення на позов (а.с. 26-29) і просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених в запереченні.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні позовну заяву підтримала.

Третя особа приватний нотаріус Біляївського районного нотаріального округу Галайко О.Д. позовну заяву не підтримала, подала заперечення і просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених в запереченні (а.с. 67-69).

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Як встановлено у судовому засіданні, 22 липня 2010 року були укладені договори дарування, відповідно до яких ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,0458 га за цією ж адресою, з умовою що за ОСОБА_3 зберігається право довічного користування Ѕ частиною житлового будинку. Договори посвідчені приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Галайко О.Д. і зареєстровані у реєстрі за № 1603 і 1606 відповідно (а.с. 76-78, 93-96).

Договір складений на українській мові, в п.13 і 18 договорів зазначено, що сторони, вільно володіючи українською мовою, однаково розуміючи значення і умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не носить характеру фіктивного чи удаваного, та не є правочином зловмисним і свідчать, що цей правочин відповідає внутрішній волі сторін та волевиявлення є вільним. Правові наслідки цього договору сторонам нотаріусом роз`яснені і зрозумілі.

Підставою позовних вимог ОСОБА_1 вказує те, що вона помилялася щодо природи договору вважала, що вона укладала договір довічного утримання, а не договір дарування. У судовому засіданні позивачка пояснила, що українську мову вона не розуміє, нотаріус не запропонував перекласти текст договору на російську мову, вдома вони розмовляють на болгарській та російській мові. Також пояснила, що перед укладенням договорів умови договору довічного утримання вони не обговорювали, вона вирішила розірвати договір, оскільки вдома виник конфлікт.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Судом встановлено, що помилка на час укладення договорів дарування не існувала, подання позову до суду пов`язане з тим, що у позивачки виник конфлікт з сином.

Крім того, 23 квітня 2010 року позивачка склала заповіт, яким заповідала все своє майно доньці ОСОБА_3 і онуку ОСОБА_4 (а.с. 35-36, 70) і цього ж дня був посвідчений договір дарування, відповідно до якого вона подарувала ОСОБА_5 земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с. 71-74), які були складені українською мовою, і у судовому засіданні позивачка пояснила, що вона читала договір дарування і заповіт, умови були їй зрозумілі.

Доводи позивачки в тій частині, що вона не розуміє українську мову, а нотаріус порушив Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій, оскільки не переклав їй зміст договорів на російську мову і не зробив відмітку про це в договорі, суд до уваги не приймає, оскільки вона народилася на території України, є громадянином України, як вбачається із заповіту, договорів дарування від 23 квітня 2010 року і 22 липня 2010 року, позивачка підписувала договір на українській мові, зазначивши при цьому повністю прізвище, ім`я, по-батькові.

До того ж, цивільне судочинство здійснюється державною мовою, якою є українська, на питання головуючого та учасників процесу, які були задані на українській мові, позивачка відповідала на них і не зазначала, що не розуміє українську мову. Права позивачці були роз`яснені також на українській мові і вона пояснила, що права зрозумілі.

Суд приймає до уваги також ту обставину, що позивачка вже зверталася з позовом до суду про визнання договору дарування житлового недійсним, посилаючись на те, що договір укладений під впливом обману і тяжкої обставини. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06 березня 2012 року у позові відмовлено, рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 липня 2012 року рішення скасоване, у задоволенні позову відмовлено (а.с. 30-34). З вказаних рішень вбачається, що позивачка не посилалася на те, що при укладенні договорів дарування помилялася щодо природи договору. Договір дарування земельної ділянки від 22 липня 2010 року позивачка не оспорювала, цей договір також складений українською мовою і посвідчений тим самим нотаріусом.

Відповідно до ст 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Та обставина, що ОСОБА_2 обіцяв матері допомагати в ремонті будинку, але своїх обіцянок не виконав, не є підставою для визнання договору недійсним.

Посилання позивачки про те, що через півроку після укладення договору відповідач почав вимагати звільнення її донькою ОСОБА_3 будинку мають свідчити при доведеності цих обставин про невиконання відповідачем умов договору і застосування правових наслідків порушення обдарованим обов`язку на користь третьої особи, передбачених ст. 726 ЦК України.

В порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачка не надала суду доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається в обґрунтування позовних вимог, пов`язаних з укладенням договорів дарування, вимагаючи визнання їх недійсними із зазначених правових підстав. Підстави звільнення від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, відсутні.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 229 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів дарування будинку та земельної ділянки залишити без задоволення.

Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,0458 га які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , застосовані ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10 серпня 2012 року скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області, через Біляївський районний суд Одеської області.

ГоловуючийО. І. Трушина