Єдиний унікальний номер 2-1008/12
Номер провадження 2/2408/1014/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2012 року.Першотравневий районний суд м. Чернівці

в складі:

головуючого судді Вольської-Тонієвич О.В.,

при секретарі Біленькій Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ спільного майна подружжя.

Посилався на те, що з лютого 2009 року по березень 2012 року вони з відповідачкою ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, підтримували фактичні шлюбні відносини, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, тобто між ними були усталені відносини, що притаманні подружжю. Так, 10 серпня 2010 року він зі згоди відповідачки був зареєстрований в її квартирі, що розташована по вул. Залозецького, 97/5 у м. Чернівці.

Однак, на початку 2012 року між ним та відповідачкою почали виникати суперечки щодо подальшого спільного життя та ведення спільного господарства, тому в березні 2012 року між ними фактичні шлюбні відносини були припинені.

У період їх спільного проживання з відповідачкою ними за спільні кошти придбано автомобіль«KIA SOUL». З метою придбання цього автомобіля, ним у 2010 році було продано належний йому на праві власності автомобіль «Пежо Партнер» за 7 000 доларів США та в подальшому досягнуто згоди, що оформлення придбання автомобіля буде здійснюватись на імя відповідачки та саме вона буде виступати стороною в усіх договорах.

В травні 2011 року вона звернулась до АТВТ-АК «Буковина-Авто» та 20 травня 2011 року між відповідачкою ОСОБА_2 та АТ «Українська автомобільна корпорація» укладено попередній договір купівлі-продажу автомобіля № 200511, яким зафіксовано попередній намір відповідачки придбати автомобіль марки «KIA SOUL» 2011 року, номерний знак НОМЕР_1. Вартість автомобіля становила 132 000 грн. З метою гарантування продавцю належного виконання попереднього договору щодо укладення в подальшому основного договору, сплачено аванс в розмірі 69 000 грн. та ці кошти ним особисто внесені на рахунок товариства у відділенні ПАТ ЧФ «Брокбізнесбанк». При цьому, вказує на те, що ці кошти були його особистими, отриманими від продажу належного йому на праві власності автомобіля та квартири.

Крім того, для здійснення оплати повної вартості автомобіля, сторони вирішили взяти кредит у банку та у звязку з тим, що на той час ОСОБА_1 не мав офіційного місця роботи, а відповідачка офіційно працювала в Чернівецькій обласній філармонії та отримувала заробітну плату, вони домовились про те, що кредит на придбання автомобіля оформить на своє імя ОСОБА_2

Після укладення основного договору купівлі-продажу автомобіля, відповідачка оформила на своє імя кредитний договір у банку та отримала кредитні кошти саме на купівлю автомобіля.

26 травня 2011 року на імя позивача видано тимчасовий реєстраційний талон ДАП №772660, який надавав йому право на користування транспортним засобом.

Крім того, зазначав, що незважаючи на те, що стороною у кредитному договорі була зазначена відповідачка ОСОБА_2, кошти на його погашення сплачував особисто він, оскільки мав кошти від продажу своєї квартири та автомобіля. Таким чином, ним особисто було сплачено 15 960 грн.

Оскільки відповідачка ОСОБА_2 відмовляється добровільно компенсувати йому сплачені ним особисті кошти за придбання спірного автомобіля, а також відмовляється добровільно розділити спірне майно, компенсувавши йому вартість ? частини вартості спірного автомобіля, просив встановити в судовому порядку факт їхнього проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з лютого 2009 року по березень 2012 року, а також на підставі ст.ст. 60, 71 та 74 СК України визнати придбаний ними у цей період автомобіль KIA SOUL, 2011 року спільною сумісною власністю та відповідно здійснити поділ спірного майна, виділивши у власність відповідачки зазначений автомобіль, а на його користь стягнути з ОСОБА_2 вартість ? частини цього автомобіля в розмірі 66 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позов підтримали в повному обсязі та підтвердили викладені у ньому обставини. Просили задовольнити його в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 позов не визнали, про що надали свої письмові заперечення.

Крім того, відповідачка ОСОБА_2 суду пояснила, що вони з позивачем ніколи не проживали однією сім`єю і не були пов`язані спільним побутом, а факт реєстрації в спірній квартирі не свідчить про існування між ними фактичних шлюбних відносин. Більше того, ОСОБА_1 проживав у неї в якості квартиронаймача та вони просто товаришували. Відповідно, й спірний автомобіль не є обєктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу. Також зазначала, що спірний автомобіль придбано за кошти її мами, яка знаходиться за кордоном, а також за кошти, які були отримані в кредит.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 суду пояснив, що на даний час транспортний засіб «KIA SOUL», знаходиться у його власності та користуванні, оскільки 17.05.2012 року між ним та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір поруки, за умовами якого він зобовязується солідарно відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором. Вирішення позову залишив на погляд суду, однак просив врахувати його інтереси.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити, виходячи з таких підстав.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судом встановлено, що з лютого 2009 року по квітень 2011 року ОСОБА_6 проживав та був зареєстрований в квартирі №5 будинку № 97, що по вул. Залозецького в м. Чернівці (а.с.25,27).

Крім того, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір найму житлового приміщення, тобто квартири АДРЕСА_1, який було завірено в КЖРЕП №11, дійсність якого завірена печаткою КЖРЕП №11 та підписом начальником КЖРЕП №11 ОСОБА_7

Відповідно до умов даного договору, відповідачка ОСОБА_8, як власник квартири АДРЕСА_2, передала позивачу ОСОБА_1 в найм (користування) житлове приміщення площею 28,6 кв.м, яке розташоване за вищевказаною адресою. Також за умовами договору наймач мав право на реєстрацію за адресою найманого ним приміщення. (а.с.74).

Таким чином, проаналізувавши наведені вище докази, суд приходить до висновку про те, що позивач проживав в квартирі відповідачки ОСОБА_2 на підставі укладеного договору найму житлового приміщення та відповідно до вимог ст. 64 ЖК України не набув статусу члена сім'ї відповідачки ОСОБА_2, а факт його реєстрації в квартирі сам по собі не свідчить про існування між сторонами сімейних відносин та не є підставою для виникнення у сторін прав та обовязків подружжя.

Вказані обставини також були підтверджені в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Також судом встановлено, що 20 травня 2011 року між ОСОБА_2 та АТ «Українська автомобільна корпорація» укладено попередній договір №200511, за яким сторонами було досягнуто згоди щодо умов укладення основного договору купівлі-продажу автомобіля, а також строки його оплати (а.с.68).

20 травня 2011 року ОСОБА_2 з метою гарантування продавцю належного виконання умов попереднього договору купівлі-продажу автомобіля щодо укладення в подальшому основного договору, сплатила аванс в розмірі 66 800 грн. (а.с 59).

Крім того, 30 травня 2011 року з метою придбання спірного автомобіля, між ОСОБА_2 та ПАТ «Плюс Банк» (на теперішній час ПАТ «Ідея Банк») було укладено кредитний договір № 91.77796, за умовами якого, банк надав ОСОБА_2 кошти для придбання транспортного засобу КІА SOUL, 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідачка ОСОБА_2, заперечуючи проти доводів позивача про те, що аванс за придбання автомобіля був внесений з його особистих коштів, зазначала, що кошти на оплату авансу за придбаний нею автомобіль вона отримала від її матері ОСОБА_11, яка на той час офіційно працювала в Італії, що підтверджується розрахунками її заробітної плати (а.с.134-145) та трудовим договором (а.с.147-148).

Крім того, з наданих відповідачкою ОСОБА_2 квитанцій та розрахунків здійснення погашення кредитної заборгованості (а.с.111-118) також вбачається, що погашення кредитної заборгованості за укладеним між нею та банком кредитним договором на отримання коштів на придбання автомобіля, здійснювалось особисто ОСОБА_2

При цьому, позивач будь-яких доказів про погашення саме ним кредитної заборгованості за кредитним договором № 91.77796 від 30 травня 2011 року та за рахунок його особистих коштів суду не надав.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 зазначаючи, що спірний автомобіль придбано за його особисті кошти, отримані ним від продажу належного йому на праві власності автомобіля та квартири, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Надана позивачем копія договору купівлі-продажу квартири №38 в будинку №11 по проспекту академіка Глушка в м.Одеса, не може бути належним доказом на підтвердження його платоспроможності, адже вказаний договір був укладений ще в 2007 році, тобто задовго до придбання спірного автомобіля КІА SOUL (а.с.104).

При цьому, позивач ОСОБА_1 не звертався до суду з вимогою про визнання автомобіля його особистою приватною власністю відповідно до вимог ст. 57 СК України, а також не надав суду доказів про існування між ним та відповідачкою ОСОБА_2 будь-якої цивільно-правової угоди щодо придбання спірного автомобіля.

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував в іншому шлюбі, що підтверджено відповідною відміткою в його паспорті (а.с.5 на звороті).

Так, за приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік, у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Враховуючи вищенаведене, а також покази свідків в сукупності з іншими належними доказами, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту спільного проживання з відповідачкою однією сімєю, ведення спільного господарства та існування спільного сімейного бюджету, й відповідно, не доведено факту того, що їх відносини з відповідачкою носили усталений характер, що притаманний подружжю.

Крім того, встановивши факт перебування ОСОБА_1 у спірний період часу в іншому зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_12, який хоча й був на підставі рішення Южненського міського суду Одеської області від 21 грудня 2001 року розірваний, проте в силу вимог чинного на час розірвання шлюбу законодавства, зокрема ст. 44 КЗпШС України, розірвання шлюбу не було зареєстровано в органах реєстрації актів цивільного стану, тому вказаний шлюб не вважається припиненим, а позивач таким, що перебуває у шлюбі, у звязку з чим, суд вважає, що між сторонами у вказаний період не могло бути відносин, які би могли вважатися як фактичні шлюбні відносини та такими, що підпадають під дію ст.74 СК України.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що підстави для визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю сторін та його поділ на підставі положень ст.74 СК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 61, 64, 79, 83, 88, 169, 208, 209, 212 -215, 218, 294 ЦПК України, а також ст. ст. 3, 7, 27, 60, 74 СК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич