Справа № 1007/3836/2012
Провадження № 2/1007/1580/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2012 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарі Лисенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Київської області про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння за набувальною давністю

в с т а н о в и в:

У березні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати за нею у порядку набувальної давності право на 1/3 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою Київська область, м. Бровари, вул. Кутузова, 27.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона була дружиною ОСОБА_3, який помер 30.08.1999 року. Спільно з чоловіком вона проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. До та після війни в цьому будинку проживала ОСОБА_4, остання мала дочку ОСОБА_5, яка проживала спільно із ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу.

З метою заробити кошти для побудови нового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в 1957 році виїхали до Магаданської області. За період їх відсутності ОСОБА_4 відчужила половину житлового будинку та земельної ділянки на користь ОСОБА_7 та Миколи.

18.05.1960 року ОСОБА_4М, померла. Після повернення з Магаданської області ОСОБА_5 оформила на себе спадщину померлої матері на половину земельної ділянки та житлового будинку розташованого за вищевказаною адресою.

У період з 1961 по 1963 роки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 побудували новий будинок. Рішенням ОСОБА_2 міської ради депутатів трудящих від 29.07.1963 року встановлено право власності ОСОБА_5 на ціле домоволодіння, яке знаходиться за адресою м. Бровари, вул. Кутузова, 19.

04.04.1977 року ОСОБА_5 померла. Після її смерті за рішенням народного суду м. Бровари від 23.12.1977 року ОСОБА_3 отримав право власності на оформив спадщину на 2/3 частини будинку, 1/3 частину будинку рішенням виконкому ОСОБА_2 міської ради народних депутатів від 27.08.1979 року за № 321 передано житлово-експлуатаційній конторі № 1, як безгосподарне майно.

В подальшому рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 17.07.1970 року за № 229 відмінено вищевказане рішення та дозволено ОСОБА_3 продаж 1/3 частини домоволодіння по вулиці Кутузова, 27 по кінцевій вартості 1740 карб. Проте останній за життя не сплатив зазначеної суми та не оформив право власності на 1/3 частину вказаного домоволодіння.

Далі зазначає, що з 1989 року вона стала проживати із ОСОБА_3, шлюб між ними зареєстрований 14.01.1993 року

На підставі договору дарування від 15 травня 1998 року ОСОБА_3 подарував їй 2/3 частки житлового будинку № 27 по вулиці Кутузова у місті Броварах Київської області. Право власності на 1/3 частку залишається неоформленим.

Після смерті ОСОБА_3 змушена була звернутися до нотаріальної контори з питань оформлення спадкових прав, однак через відсутність правовстановлюючих документів на 1/3 частку домоволодіння № 27 по вул. Кутузова в м. Бровари, отримала відмову. Інші спадкоємці до майна ОСОБА_3 відсутні.

Додатково зазначила, що в спірному будинку проживає з 1989 року. В період проживання постійно здійснює поточний ремонт всього будинку, обробляє присадибну земельну ділянку, сплачує необхідні платежі.

У грудні 2009 року зверталася до суду із позовом про визнання права власності за набувальною давністю.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.07.2011 року їй відмовлено в задоволенні позову, оскільки Цивільний Кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 цього Кодексу поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, тобто визнати за особою право власності на нерухоме майно за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно.

1/3 часткою зазначеного житлового будинку вона відкрито, безперервно володіє понад 20 років з 1989 року, систематично здійснює ремонт будинку, сплачує комунальні послуги, тому за набувальною давністю набула право власності на 1/3 частку цього будинку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні фабулі позовної заяви.

Додала, що при житті ОСОБА_3 не виконав рішення ОСОБА_2 міської ради про надання дозволу на продаж 1/3 частки домоволодіння в частині сплати коштів, так як постійно хворів, коштів не мав. Вона протягом тривалого часу користується 1/3 часткою спірного будинку, тому просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 міська рада Київської області в судове засідання не зявилася, надіслала пояснення, в яких просила суд розглянути дану справу без участі її представника.

Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК встановлено, що правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року.

Судом встановлено, що 15 травня 1998 року ОСОБА_3 подарував належні йому 2/3 частки житлового будинку № 27 по вулиці Кутузова у місті Броварах Київської області позивачу ОСОБА_1, що підтверджується договором дарування частини жилого будинку від 15 травня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1807.

Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано за останньою 29.05.1998 року на праві приватної власності у Броварському міському бюро технічної інвентаризації.

З матеріалів справи також встановлено, що рішенням ОСОБА_2 міської ради від 29.07.1963 року за ОСОБА_5 визначено право власності на домоволодіння № 19 по вул. Кутузова в м. Бровари.

Відповідно до листа виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 11.07.2012 року рішення щодо зміни поштової адреси будинків по вулиці Кутузова 19 на 27 не приймалося.

04 квітня 1977 року ОСОБА_5 померла.

З архівної довідки № 01-17-1631 від 20.06.2012 року вбачається, що після смерті ОСОБА_6, померлої 04.04.1977 року спадкова справа не заводилась та не видавалась, тобто спадщину після смерті ОСОБА_6 ніхто не приймав.

Рішенням народного суду від 23.12.1977 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 2/3 частки домоволодіння № 27 по вул. Кутузова в м. Броварах Київської області.

На підставі рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради народних депутатів № 321 від 27.08.1979 року передано ОСОБА_2 житлово-експлуатаційній конторі № 1 1/3 частку вказаного домоволодіння.

Рішенням виконкому ОСОБА_2 міської ради народних депутатів № 229 від 17 липня 1990 року визнано вищевказане рішення міської ради народних депутатів втратившим силу, затверджено акт оціночної комісії від 10.07.1990 року та дозволено продаж 1/3 частини домоволодіння № 27 по вулиці Кутузова у місті Броварах Київської області ОСОБА_3 на підставі ст. 117 ЦК УРСР по залишковій вартості за 1740 крб.

З матеріалів справи та пояснень позивачки достовірно встановлено, що вказана сума коштів за 1/3 частину будинку ОСОБА_3 не сплачена, тобто фактично право власності на зазначену частку домоволодіння при житті останнім не набуто.

14.01.1993 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІУ-БК за № 475250.

З матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 1999 року помер ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть.

Зі спадкової справи до майна померлого 30.08.1999 року ОСОБА_3 вбачається, що 25.02.2000 року заяву про прийняття спадщини останнього подала ОСОБА_8

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.07.2011 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності за набувальною давністю, оскільки Цивільний Кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 цього Кодексу поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, тобто право власності на нерухоме майно за набувальною давністю суд може визнавати за особою не раніше 01 січня 2011 року.

Заявляючи вимоги про визнання права власності на 1/3 частку спірного будинку, позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що вона більше десяти років відкрито, безперервно володіє цим нерухомим майном, здійснює ремонт будинку, оплачує комунальні послуги, тому згідно із ст. 344 ЦК України набула право власності на 1/3 частку житлового будинку № 27 по вулиці Кутузова у місті Броварах.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Аналізуючи в сукупності всі докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даного позову, з урахуванням тих обставин, що набувальна давність як спосіб набуття права власності на житло застосовується лише з моменту державної реєстрації нерухомого майна, фактично ОСОБА_3 при житті не набув право власності на 1/3 частину спірного домоволодіння. Рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради яким дозволено продаж 1/3 частки спірного домоволодіння ОСОБА_3 не виконано, кошти згідно з актом оцінки 1/3 частки будинку в сумі 1740 карб. не сплачено, що підтвердила в судовому засіданні і сама позивачка.

Крім того, судом враховується, що рішення про надання дозволу на продаж частини домоволодіння виносилося виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради, отже фактично останній на той час здійснював розпорядження спірним майном, маючи на те право, шляхом надання дозволу на його продаж в порядку ст. 117 ЦК УРСР, що передбачала припинення права спільної часткової власності держави і громадян, кооперативних або інших громадських організацій і громадян.

Щодо наданих квитанцій про сплату комунальних послуг та договорів страхування майна, то вони не можуть бути прийняті судом як належний доказ добросовісності, відкритості давності та безперервності володіння, оскільки з них не вбачається, що позивач сплачує саме за 1/3 частину спірного домоволодіння, також судом враховується, що ОСОБА_1 є власником 2/3 частин вказаного домоволодіння, проживає в ньому користується послугами з газопостачання, електропостачання, а тому зобовязана нести витрати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 володіє чужим майном, при цьому права на набуття нерухомого майно у власність за давністю володіння не має.

На підставі ст. ст. 328, 344 ЦК України, керуючись ст. ст. 15, 60, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Київської області про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Н. П. Маценко