№ 412/1358/2012
провадження 2/412/2357/2012
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2012 року
Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26 січня 2012 року звернулася до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про розірвання шлюбу. Позивач в своєму
позові посилається на те, що з
відповідачем знаходиться у
зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2005
року, від цього шлюбу і спільного
мешкання мають одну спільну малолітню
дитину –сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Спільне життя не склалося у зв’язку з
різними поглядами на життя та
постійними непорозуміннями, що в
кінцевому результаті призвело до
фактичного припинення шлюбних
відносин. Разом фактично не мешкають з
серпня 2011 року, з того часу шлюбні
стосунки жодним чином не
підтримуються, кожен має протилежні
погляди на шлюб, сім’ю. Відповідач не
здатен підтримувати нормальну
моральну атмосферу в сім’ї,
спілкуватися про побудову сімейних
відносин між членами сім’ї, почуттях
взаємної любові, поваги, дружби,
взаємодопомоги. Сім’я сторін
розпалася та поновлена бути не може.
Примирення та збереження сім’ї не
можливе. Спору пов’язаного з майном на
теперішній час немає. Їх малолітній син
за згодою сторін мешкає та буде мешкати
з матір’ю –позивачем. Просила шлюб
розірвати, задовольнивши позов.

Відповідач ОСОБА_2 не
заперечував проти задоволення позову і
розлучення, в судове засідання не
з’явився, просив винести рішення по
закону на розсуд суду без нього. Суд
вважає можливим розгляд справи за
відсутності відповідача згідно ст. 169
ЦПК України.

З’ясувавши думку сторін,
оцінивши добуті та представлені
докази, перевіривши матеріали справи,
суд вважає позов обґрунтованим і
підлягаючим задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2
знаходяться в шлюбі з 14 жовтня 2005 року,
що зареєстрований Жовтневим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління Дніпропетровської області,
актовий запис № 1144, від цього шлюбу і
спільного мешкання мають одну спільну
малолітню дитину –сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сумісне життя між сторонами
не склалося, в сім’ї не було
взаєморозуміння у зв’язку з різними
поглядами на життя, що призвело до
розпаду сім’ї і роздільного мешкання.
З серпня 2011 року шлюбних і подружніх
відносин немає, тривалий час не
мешкають разом, спільне господарство
не ведуть, стосунки не підтримують.
Примирення та збереження сім’ї
неможливі.

У відповідності до ст. 110 Сімейного
Кодексу України позов про розірвання
шлюбу може бути пред'явлений одним з
подружжя.

Згідно ст. 111 СК України суд вживає
заходів щодо примирення подружжя, якщо
це не суперечить моральним засадам
суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України
суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги, що
подружжя тривалий час стосунки не
підтримує, сумісно господарство не
веде, примирення між сторонами
неможливе, спору стосовно спільно
нажитого майна зараз немає, суд вважає
можливим шлюб між ними розірвати, а
прізвище позивачки після розлучення на
її прохання слід залишити шлюбне
–ОСОБА_1

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
позивачу, на користь якого ухвалено
рішення, суд присуджує з відповідача
понесені ним судові витрати: 107 грн. 30
коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 110, 111, 112 СК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61,
209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
зареєстрований 14 жовтня 2005 року
Жовтневим відділом реєстрації актів
цивільного стану Дніпропетровського
міського управління
Дніпропетровської області, актовий
запис № 1144, мають одну неповнолітню
дитину –розірвати.

Прізвище ОСОБА_1, яке було
змінено нею після реєстрації шлюбу з
«Кравцової», залишити без зміни, а саме
«Шумило».

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -