АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц/2190/3657/12 Головуючий в суді 1 інстанції: ОСОБА_1 Категорія: 27 Доповідач: Вейтас І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого: Вейтас І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Лукашевич Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 01 листопада 2012 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надрадо ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про дострокове стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надрапро захист прав споживача, -

встановила:

В червні 2012 року акціонерне товариство Комерційний банк Надразвернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 12 вересня 2007 року між ВАТ КБ Надра(нині ПАТ КБ Надра) та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 302/МК/2007-840, відповідно до якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 49500 доларів США на строк до 17 вересня 2012 року зі сплатою 14,4% річних. З метою забезпечення зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 12.09.2007 року були укладені договір застави автотранспорту № МК 302/01 та договір застави товарів в обігу № МК 30/02. Крім того, з метою забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором, 12.09.2007 року укладено договір поруки між банком та ОСОБА_4, а також 10.09.2009 року договір поруки з ОСОБА_5 Позивач вказує, що ОСОБА_3 не виконує зобовязання щодо своєчасності сплати суми мінімального щомісячного платежу, через що станом на 14 травня 2012 року заборгованість зі сплати кредитних зобовязань становить 56755,41 грн., яку просили стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

ОСОБА_3 звернувся до суду зі зустрічним позовом про захист прав споживача до ПАТ КБ Надрав якому вказує, що договір споживчого кредитування від 12.09.2007 року № 302/МКҐ2007-840, укладений з застосуванням до нього нечесної підприємницької практики з метою примусити його купити послугу, якої він не потребував, що призвело до порушення його права на вільний вибір продукції. Зазначає, що був введений банком в оману стосовно валюти кредиту. У звязку з застосуванням до нього нечесної підприємницької практики йому було завдано матеріальну шкоду, яка виражена в тому, що виконання договору погіршує його майновий стан на суму 203 500, 69 грн.

Зустрічний позову прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 01 листопада 2012 року позов ПАТ КБ Надразадоволено в повному обсязі, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ Надракредитну заборгованість в розмірі 56755,41 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 453 475,69 грн.. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ Надра судові витрати по 1073,00 грн.. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ Надрапро захист прав споживачів відмовлено за необґрунтованістю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що судом неповно зясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати, та постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов.

В іншій частині рішення суду ніким не оскаржене.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на підстави, викладені в ній, пояснення представника банку, який заперечує проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 був ознайомлений з умовами договору, про що свідчить його підпис на договорі, договір укладено у відповідності з ч.1 ст.203 ЦК України, доказів що банк мав намір ввести позивача в оману не наведено. Такий висновок суду є правильним, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що між ВАТ КБ Надра, правонаступником якого є ПАТ КБ Надра та ОСОБА_3 12 вересня 2007 року був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банком було надано ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 49500 доларів США строком по 17 вересня 2012 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 14,4% річних.(а.с.9-10).

З метою забезпечення зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 12.09.2007 року були укладені договір застави автотранспорту № МК 302/01 (а.с.8) та договір застави товарів в обігу № МК 30/02 (а.с.12,13) . Крім того, з метою забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором, 12.09.2007 року укладено договір поруки між банком та ОСОБА_4 (а.с.11), а також 10.09.2009 року договір поруки з ОСОБА_5 (а.с.14).

Звертаючись до суду з зустрічним позовом про захист прав споживача ОСОБА_3 вказав, що звернувся в банк з метою отримання кредиту в гривні, але банк запевнив його, що отримання кредиту в іноземній валюті є вигідним для нього. Після зміни курсу валют він зрозумів, що був введений банком в оману.

Відповідно до ст..215 ЦК України підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 ЦК України, а саме: зміст правочину не можу суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, оральним засадам суспільства; особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Частиною 1 ст.230 ЦК України встановлено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення у відповідності до ст..229 ЦК України, такий правочин визнається судом недійсним.

Позовних вимог про визнання договору кредиту недійсним ОСОБА_3 не заявляв.

Згідно ст.11 ЗУ Про захист прав споживачів(в редакції, яка діяла на час укладення договору) у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вимог за зустрічним позовом правильно встановив, що при укладанні кредитного договору сторонами було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, які обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так прийняті ними.

Вимоги ОСОБА_3 про стягнення з банку матеріальної шкоди в розмірі 203 500 гривен є необґрунтованими.

Так, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно розяснень, даних у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року з послідуючими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не доведено що йому завдано майнову шкоду, в чому вона полягає, та наявність причинного звязку між шкодою та діями банку.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення немає, оскільки рішення суду постановлено правильно, у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні.

Рішення суду в частині задоволення позову ПАТ КБ Надрав силу принципу диспозитивності не перевірялось колегією судів, так як ніким не оскаржувалось.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 01 листопада 2012 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: