МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа №1519/6413/2011
Пр. 2/1519/3225/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2012 року м.Одеса Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 у складі

головуючого - судді Сегеди О.М.

при секретарі Яблонській М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4,

встановив:

В серпні 2011р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебуває в шлюбі, зареєстрованому 29.09.1983р. Малиновським відділом ЗАГС м. Одеси, актовий запис 1086. Під час перебування в шлюбі сторони у жовтні 1999р. придбали чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку було оформлено на відповідача на підставі договору про будівництва житла від 07.10.1999р. та свідоцтва про право власності на квартиру №832/99 від 21 жовтня 1999р. Позивачка зазначала, що спірна квартира була придбана ними за спільні кошти, тому вона належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності. Оскільки на даний час позивачка бажає поділити сумісно нажите майно, тому просила суд визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Позивачка неодноразово збільшувала позовні вимоги, та остаточно просила суд винести рішення, яким поділити спільне сумісне майно подружжя нажите під час шлюбу, визнавши за нею право власності на спірну квартиру, а за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «Опель Вектра», 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1, та на автомобіль марки «Кіа Кларус», 2000 року випуску, д/н56088ОЕ, які також були придбані в період шлюбу.

Ухвалою суду від 12.10.2011р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено ОСОБА_4 (а.с.51).

Ухвалою суду від 06.12.2011р. ОСОБА_4 було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору (а.с.105).

Ухвалою суду від 05.12.2012р. позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу були залишені без розгляду у звязку з повторною неявкою ОСОБА_4 в судові засідання.

Ухвалою суду від 05.12.2012р. за заявою представника позивача позовні вимоги ОСОБА_2 в частині поділу автомобілів «Опель Вектра», 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1, та «Кіа Кларус», 2000 року випуску, д/н56088ОЕ були залишені без розгляду.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги та доводи позову підтримав, та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання зявився, позовні вимоги ОСОБА_2 визнав в повному обсязі, про що надав до суду відповідну заяву (а.с. 177).

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.173).

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 8 Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 вересня 1983р. Малиновським відділом ЗАГС м.Одеси, актовий запис №1086, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 29.09.1983р. (а.с.4).

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, що в період шлюбу сторони придбали:

- автомобіль марки «Опель Вектра», 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1, який зареєстрований на праві власності за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 20.02.2008р. (а.с.29-30).

- автомобіль марки «Кіа Кларус», 2000 року випуску, д/н 56088ОЕ, який зареєстрований на праві власності за відповідачем.

- квартиру №40 в м. Одесі по вул. М.Малиновського, 47-а, право власності на яку було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про право власності №832/99 від 21 жовтня 1999р., виданим на підставі договору №30/21 про будівництво житла від 01.10.1999р., акту прийняття передачі квартири від 21.10.1999р., технічного паспорту, виданого фірмою «Юрікс»10.01.1999р. (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 1999р. між ОСОБА_3 та Виконавчим комітетом Одеської міської ради в особі Управління з питань розподілу та реалізації житла /далі- Управління/ був укладений договір про будівництво житла №30/21 (а.с.5).

Відповідно до п.2.2.1 умов вищевказаного договору відповідач зобовязувався протягом десяти банківських днів з моменту підписання договору забезпечити надходження на відповідний рахунок грошових коштів в сумі 84800,00грн., а Управління згідно з п.2.1.4. зобовязувалося протягом двадцяти днів з моменту надходження в повному обсязі грошових коштів на рахунок та в сумі зазначеній в п.2.2.1 договору, передати за актом прийому-передачі ОСОБА_3 у власність чотирьохкімнатну квартиру №40, по вул. М.Малиновського, 47-а в м. Одесі, загальною площею 80,0 кв.м.

На виконання умов договору про будівництво житла №30/21 від 07 жовтня 1999р. було сплачено грошові кошти в сумі 84800,00грн., згідно з квитанції №505 від 20.10.1999р. (а.с.7).

21.10.1999р. на імя відповідача було видане свідоцтво про право власності на спірну квартиру за №832/99 від 21.10.1999р. (а.с.8).

01.111999р. право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН»(а.с.8, зворотній бік).

В обґрунтування позовних вимог, представник позивачки стверджував, що фактично з тих коштів, які були сплачені за спірну квартиру, спільними коштами подружжя були тільки 24800,00 грн., а 60000,00грн. були власними коштами позивачки і не відносилися до спільних коштів подружжя.

Дані твердження представника позивачки, суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_2 не було надано до суду жодного доказу в підтвердження своїх тверджень, а саме факту наявності у неї договору дарування 60000,00грн. та особистого рахунку, відкритого на позивачку до укладення шлюбу.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За таких обставин суд прийшов до висновку, що оскільки спірна квартира придбана в період шлюбу, то вона є спільною сумісною власністю подружжя Яновських, а тому їх частки у праві власності на спірну квартиру є рівними.

Вимоги про поділ автомобілів, що були придбані сторонами у період шлюбу, ухвалою суду від 05.12.2012р. за заявою позивача залишені без розгляду.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 60, ч.1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на всю спірну квартиру не відповідають вимогам закону, оскільки позивачка відповідно до вимог законодавства має право власності лише на ? частину спільного майна.

Тому за позивачкою слід визнати право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, право власності на яку було зареєстровано за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності №832/99 від 21 жовтня 1999р.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір у справі становить 1700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи складають 120,00 грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду. Так як позовні вимоги задоволенні, то судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 218, ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності №832/99 від 21 жовтня 1999р.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1820 ( одна тисяча вісімсот двадцять) гривень 00 копійки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: О.М. Сегеда