Справа № 1324/2-503/11 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В. І.
Провадження № 22-ц/1390/3353/12 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2012 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Бойко Р.П., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Служала А.Ю.

з участю: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Західного територіального командування внутрішніх військ МВС України на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 06 березня 2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 06 березня 2011 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Управління Західного територіального командування внутрішніх військ МВС України про стягнення грошових коштів за відрядження не виплачених при звільненні, компенсації у зв`язку з порушенням норм трудового законодавства України.

Стягнуто із Управління Західного територіального командування внутрішніх військ МВС України в користь ОСОБА_1 10198,70 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржило Управління Західного територіального командування внутрішніх військ МВС України.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду постановлено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, наносить збиток державі у вигляді сплати необґрунтованих штрафних санкцій на користь позивача. Вказує, що суд невірно оцінив обставини справи, внаслідок чого застосував нормативну базу, якою вказані відносини не врегульовуються і не звернув увагу на обставини та нормативні акти, що звільняють відповідача від відповідальності. Вважає, що виплати коштів на відрядження мають разовий характер, за своєю сутністю не є доходами, тому в даному випадку не настає відповідальність передбачена ст. 117 КЗпП України. Звертає увагу суду, що заборгованість по відрядженнях була погашена відповідачем добровільно до початку розгляду справи, що стверджується відомостями Про виплату коштів на відрядження та платіжним дорученням.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким залишити без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Задовольняючи позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10198,70 грн., районний суд виходив з того, що при звільненні позивача з роботи йому не було виплачено усіх належних йому для виплати сум, та взяв до уваги розрахунок середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, здійснений на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 1 вересня 2010 року по 1 серпня 2011 року, працював на посаді бухгалтера-ревізора і звільнений за згодою сторін згідно із п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною 1ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість оплати за відрядження позивачу остаточно виплачена лише 09.12.2011 року, а тому висновок суду про необхідність задоволення частини позовних вимог ОСОБА_1 і стягнення з відповідача середнього заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку є правильним.

Колегія суддів вважає, що твердження Управління Західного територіального командування внутрішніх військ МВС України про те, що суд невірно оцінив обставини справи, внаслідок чого застосував нормативну базу, якою вказані правовідносини не регулюються і не звернув увагу на обставини та нормативні акти, що звільняють відповідача від відповідальності, є безпідставним, а Закон України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, який, на думку апелянта, підлягав застосуванню, на спірні правовідносини не поширюється.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Західного територіального командування внутрішніх військ МВС України відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 06 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: