КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа№2-3763/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2012 р. року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Сушко М.О., Шепітко П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_2,

до ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю третіх осіб - Третьої Одеської державної нотаріальної контори,

ОСОБА_5, ОСОБА_6,

про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину

та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Третьої Одеської державної нотаріальної контори, в якому просив:

визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 11/50 частин будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі, тобто по 11/100 за кожним;

визнати незаконним спадкування майна, що належало на час смерті ОСОБА_8 її чоловіком ОСОБА_7;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_7, до майна ОСОБА_8, померлої 15 жовтня 2008 року;

визнати право власності на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8 за її сином позивачем ОСОБА_2, а саме: на 11/100 частин будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі та на інше майно, що належало їй на момент смерті;

перерозподілити майно, успадковане спадкоємцями ОСОБА_7 та виділити з нього в натурі позивачу 11/100 частин будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі та інше майно, що належало на момент смерті ОСОБА_8.

В подальшому представник позивача неодноразово збільшував та уточнював позовні вимоги, остаточно визначивши субєктний склад учасників процесу та виклавши позовні вимоги в редакції позовної заяви від 19.06.2012 року (вх. № суду 23817) (т.2, а.с. 180-190).

Згідно уточненого позову ОСОБА_2 просить суд:

встановити факт, що за життя подружжю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належало в рівних частках 11/50 частин будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі, тобто по 11/100 кожному;

визнати ОСОБА_2 спадкоємцем за заповітом, складеним 28 липня 1993 року (реєстр. № 5-5735) ОСОБА_8, на імя ОСОБА_9;

визначити ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його матері ОСОБА_8, померлої 15 жовтня 2008 року;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_7 державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 16 червня 2009 року (реєстр. № 1-1068), до майна ОСОБА_8, померлої 15 жовтня 2008 року;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_3 державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 18 січня 2011 року (реєстр. № 5-18), до майна ОСОБА_7, померлого 02 липня 2010 року;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_12 державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 18 січня 2011 року (реєстр. № 5-20), до майна ОСОБА_7, померлого 02 липня 2010 року;

усунути перешкоди ОСОБА_2 у володінні, користуванні та розпорядженні приналежними йому 11/50 частинами будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі.

Ухвалою суду від 18.01.2012 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, залучено співвласників спірного будинку ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилається на те, що 15.10.2008 року померла його мати ОСОБА_8, яка мешкала в будинку під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі разом зі своїм чоловіком - відчимом позивача ОСОБА_7.

Позивач також вказує, що після смерті матері він відразу звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, знаючи зі слів матері про наявність заповіту на його користь, однак заяву у нього не прийняли, посилаючись на відсутність у ОСОБА_2 свідоцтва про смерть та заповіту.

20.12.2010 року, переглядаючи речі, які передала позивачу мати перед смертю, він знайшов оригінал заповіту та документи, що дають підстави ОСОБА_2 вважати його матір ОСОБА_8 співвласником на праві спільної сумісної власності 11/50 частин житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, в місті Одесі по вулиці Глазунова 14, яка була зареєстрована на її чоловіка, ОСОБА_7, речей побутового вжитку, власницею особистих заощаджень на рахунках Ощадбанку та грошового внеску до ВАТ «ЦСС», а його, ОСОБА_2 - її спадкоємцем.

ОСОБА_2 посилається на те, що реєстрація шлюбу його матері з ОСОБА_7 відбулася 20.12.1975 року. З того часу його мати проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, за цією ж адресою була зареєстрована.

Вказана частина будинку належала її чоловікові на підставі договору міни від 03.09.1973 року, та складалася із житлової кімнати 20,0 кв.м., вітальні 9,4 кв.м., що використовувалася під кухню, дах будинку був з залізних листів, із господарчих будівель були тільки деревяна надвірна вбиральня та сарай. Крім електроенергії, будинок не мав ніяких міських комунальних підключень, воду доводилося носити від сусідів, через дорогу, а опалювати приміщення - за допомогою грубки з виведеною через вікно витяжною трубою.

Позивач вказує, що за час сумісного проживання приналежна ОСОБА_7 частина будинку була реконструйована - житлова площа збільшена до 29,4 кв.м, а загальна площа, за рахунок нових добудов, склала - 52,0 кв.м. Крім того, всі господарські будівлі та споруди були добудовані і переобладнані. Дах частини будинку, в тому числі і тієї, що належала чоловікові матері позивача до одруження, було перекрито шифером. Під час сумісного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 здійснено підключення внутрішнього водопроводу, каналізації та газового опалення.

ОСОБА_2 вважає, що внаслідок проведених робіт, значно виросла вартісна ціність всієї частини будинку, сумісно з тією, що була набута у власність до одруження ОСОБА_7 Реконструкція, добудови та неодноразові поточні ремонти відбувалися, як на сумісні кошти подружжя, так і на особисті заощадження матері позивача. Для оплати праці найманих спеціалістів, закупівлі необхідних матеріалів та обладнання, документального оформлення добудов, проведеного переобладнання існуючих приміщень та підключених комунікацій частково було використано особисті гроші матері ОСОБА_2 - ОСОБА_8

Рішенням Виконкому Київської районної ради народних депутатів м.Одеси від 01.09.1989 року № 500, що було прийнято під час перебування ОСОБА_7 у шлюбі з ОСОБА_8, проведена реконструкція та всі добудови були узаконені.

З посиланням на положення ст.ст. 60, 62 СК України, ст. 368 ЦК України ОСОБА_2 стверджує, що його матері ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належало 11/50 будинку з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Глазунова будинок 14 в м.Одесі, що

були зареєстровані за її чоловіком - ОСОБА_7.

Окрім викладеного, 24.08.2005 року між ОСОБА_7 (даруватель) та ОСОБА_2 (обдарований) було укладено договір дарування 11/50 частин (половину від приналежих ОСОБА_8 11/25) вищезазначеного житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями.

При укладенні договору і нотаріус, і мати позивача виходили з того, що предметом договору дарування є частина спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 від усієї реконструйованої нерухомості. ОСОБА_8 не заперечувала проти дарування частини будинку, про що надала нотаріусу відповідну заяву. Але від своєї частки дружини в частині майна, що залишилася після укладення договору дарування, ОСОБА_8 не відмовилася.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просить встановити факт того, що подружжю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належало в рівних частках 11/50 частин будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі, тобто по 11/100 кожному.

Після смерті дружини ОСОБА_7 звернувся до нотаріуса лише за видачею свідоцтва про право на спадщину на її грошові внески у ВАТ «ЦСС», за виділенням обов'язкової частки, як непрацездатний вдівець, до нотаріальної контори не звертався, свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, не отримував та не зареєстрував своє право власності частину нерухомого майна, що залишилася після смерті своєї дружини.

ОСОБА_2 посилається на п. 224 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до якого свідоцтво про право власності на спадок після смерті одного із співвласників спільної сумісної власності може бути видане тільки після виділу частки померлого в спільному майні.

Позивач вказує, що 02.07.2010 року ОСОБА_7 помер, що позбавило його спадкоємців (відповідачів у справі ОСОБА_3, ОСОБА_4М.) можливості успадкувати його обовязкову частку у майні померлої ОСОБА_8, тобто вони могли претендувати лише на частину майна свого батька, виділивши її з спільної сумісної власності померлого подружжя.

Доньки відчима позивача - відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_12, не виділивши частину майна свого батька у спільній сумісній власності померлого подружжя, як спадкоємиці за заповітом щодо усього майна, що належало їх батькові на момент смерті, успадкувати 11/50 частин (по 11/100 кожна) спірного житлового будинку з видачею нотаріусом відповідних свідоцтв на право на спадщину.

ОСОБА_2 стверджує, що такий розподіл спадкового майна був помилковим, оскільки єдиним спадкоємцем на все, що належало ОСОБА_8 на момент її смерті, був позивач і при оформленні спадщини цей факт повинен був бути врахований нотаріусом, адже згідно заповіту, складеного 28.07.1993 року та зареєстрованого Третьою Одеською Державною нотаріальною конторою за № 5-5735, все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі усе те, що на день смерті належало матері позивача, заповідалося ОСОБА_9.

В результаті помилки, що відбулась при перевірці нотаріусом наявності (відсутності) заповіту ОСОБА_8, ОСОБА_2 як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_8 до спадкування не було долучено.

Позивач вказує, що на день смерті матері він постійно проживав з матір'ю та відчимом, в будинку по вул. Глазунова 14 в м. Одесі, за цією ж адресою зареєстрований, а тому відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, враховуючи те, що заяви про відмову від спадщини він не подавав, він вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті матері.

За таких обставин ОСОБА_2 просить суд надати йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його матері ОСОБА_8, та вважає недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_7 до майна ОСОБА_8, померлої 15 жовтня 2008 року, а також вказує на недійсність свідоцтв про право на спадщину за заповітом, видані ОСОБА_3 та ОСОБА_12, до майна ОСОБА_7, померлого 02 липня 2010 року.

Окрім викладеного, ОСОБА_2 вказує у позові, що відповідачка ОСОБА_3 незаконно уклала два нікчемних договори найму з громадянином ОСОБА_13 ОСОБА_14 та передала в оренду дві кімнати в будинку №14 по вул. Глазунова в місті Одесі. Внаслідок цього до частини будинку, що належить на праві власності ОСОБА_2, було вселено родину з 4-ох осіб, які проживають там до цього часу, змінили усі замки, ОСОБА_2 до свого житла не пускають, в якості співвласника спірного будинку його не визнають, чим позбавили можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

ОСОБА_2 неодноразово звертався із заявами до правоохоронних органів, при перевірці яких з відповідачами у даній судовій справі та з наймачами спірного житла проводилися розяснювальна робота, однак в порушенні кримінальної справи відмовлено та рекомендовано ОСОБА_2 звернутись до суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник, який є одночасно представником співвідповідачки ОСОБА_12 та ще один представник ОСОБА_12 позов не визнали, в судовому засіданні заперечували проти його задоволення, письмових заперечень на позовну заяву не надали.

Представник Третьої Одеської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, 26.09.2011р. надав до канцелярії суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність та вирішити спір на розсуд суду (т.1, а.с. 195).

Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення їм судових повісток.

Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, відповідачки ОСОБА_3, показання свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні ОСОБА_7 на підставі договору міни від 03.09.1973 року належало 11/25 будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі (т.1, а.с. 14). Право власності ОСОБА_7 було зареєстровано в КП "ОМБТІ та РОН" двічі на підставі дублікатів цього договору 28.07.2005 року (т.1, а.с. 14 на звороті) та 03.06.2009 року (т.1, а.с.89 на звороті).

В матеріалах справи наявна копія інвентаризаційної справи КП "ОМБТІ та РОН" на домоволодіння під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі (т.2, а.с. 15-147), зі змісту якої вбачається, що на час укладання договору міни ОСОБА_7 його частина будинку складалася з житлової кімнати площею 20,0 кв.м., вітальні 9,4 кв.м., що використовувалася як кухня, дах будинку був перекритий залізними листами, з господарчих будівель були тільки дерев'яні вбиральня та сарай (т.2, а.с. 16).

Крім електроенергії будинок не мав жодних комунальних мереж, не було водопроводу, каналізації, теплопостачання тощо (т.2, а.с. 17-18).

20.12.1975 року відбулася реєстрація шлюбу матері позивача - ОСОБА_8 з ОСОБА_7 (т.1, а.с. 56) З того часу ОСОБА_8 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, за цією ж адресою була зареєстрована (т.2, а.с. 231).

Судом встановлено, що за час сумісного проживання приналежна ОСОБА_7 частина будинку була реконструйована, здійснено прибудови.

Згідно актів поточних змін та експлікацій 1987, 1989 років житлова площа була збільшена до 29,4 м. кв., а загальна площа за рахунок нових добудов склала 52,0 кв.м. З оціночних актів також вбачається, що господарські будівлі та споруди були добудовані і переобладнані (т.2, а.с. 45, 46, 53).

Суд вважає, що за рахунок реконструкції, добудов, підключення мереж централізованого водопостачання, водовідведення, газового опалення, проведення ремонтних робіт значно виросла вартісна ціність всієї частини будинку разом з тією, що була отримана ОСОБА_7 у власність до одруження.

Даний висновок суду підтверджується й оціночними актами, що містить інвентаризаційна справа КП "ОМБТІ та РОН" на домоволодіння під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі.

Судом також встановлено, що реконструкція та добудови відбувалися, як на сумісні кошти подружжя, так і на особисті заощадження матері позивача, тобто для закупівлі необхідних матеріалів та обладнання, документального оформлення добудов, проведеного переобладнання існуючих приміщень та підключення комунікацій частково було використано в тому числі й особисті гроші ОСОБА_8 За довготривалий час проживання у шлюбі ремонти внутрішніх приміщень у всій частині будинку проводилися нею неодноразово, що було її особистими трудовими затратами, які також збільшили вартість нерухомого майна.

Викладені обставини були підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків.

Так, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повідомили суду, що ОСОБА_8 приймала безпосередню особисту трудову участь у переобладнанні існуючих приміщень та прибудові нових, у підключення комунікацій, сама займалася ремонтом та облаштуванням частини будинку, а грошові кошти, отримані від продажу будинку її матері в с. Йосипівка, витратила на закупівлю матеріалів, будівництво та обладнання як добудов так і існуючих приміщень у спірному будинку. Свідок ОСОБА_16 також пояснила суду, що ведення домашнього господарства повністю було саме на ОСОБА_8, а усі витрати з реконструкції та поточних ремонтів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснювали сумісно за взаємною згодою.

Ці свідки, а також свідок ОСОБА_17 пояснили, що після смерті ОСОБА_7 в усій частині будинку, що йому належала, зараз мешкає родина громадян циганської національності, які не пускають ОСОБА_2 до будинку.

Вказані пояснення в цілому не суперечать показанням свідка ОСОБА_18, який повідомив суду, що він допомагав ОСОБА_7 у прибудові коридору, прокладенні водопроводу, здійсненні інших робіт. Всі роботи з реконструкції та благоустрою здійснювалися вже після укладання шлюбу ОСОБА_7 з ОСОБА_8 Цей свідок також вказував, що придбанням будівельних матеріалів займався ОСОБА_7, однак за чиї кошти (особисті чи сумісні) свідку не було відомо.

Рішенням Виконкому Київської районної ради народних депутатів м.Одеси від 01.09.1989 року № 500, що було прийнято під час перебування ОСОБА_7 у шлюбі з ОСОБА_8, проведена реконструкція та всі добудови були узаконені (т.1, а.с. 19).

Дане рішення Виконкому Київської районної ради народних депутатів м.Одеси міститься і в інвентаризаційній справі КП "ОМБТІ та РОН" на домоволодіння під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі (т.2, а.с. 61).

Отже, у будь-якому випадку ОСОБА_8 набула право спільної сумісної власності на зведені приміщення: кухню площею 9,3 кв.м, санвузол площею 3,2 кв.м, коридор площею 2,1 кв.м, сарай площею 4,68 кв.м, два навіси, гараж, передпокій площею 9,4 кв.м, веранду площею 5,4 кв.м та котельню площею 2,5 кв.м, оскільки реконструкція та вказані прибудови були здійснені та прийняті в експлуатацію під час її перебування у шлюбі з ОСОБА_7

Враховуючи принцип дії закону у часі, до вказаних правовідносин щодо визначення правового режиму майна подружжя ОСОБА_7 застосовуються положення КпШС УРСР в редакції Закону Української РСР від 20 червня 1969 року N 2006-VII, що діяла з 1 січня 1970 року.

Відповідно до положень ст.ст. 22 25 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою.

При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Аналогічне за змістом положення містить і ч.1 ст. 62 СК України.

Наведене вище свідчить про те, що приналежні ОСОБА_7 11/25 будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі за час його перебування у шлюбі з ОСОБА_8 істотно збільшилися у своїх розмірах та цінності внаслідок трудових, грошових затрат другого з подружжя та їх обох, а тому вказані 11/25 будинку визнаються судом спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8.

На користь такого висновку суду вказує і той факт, що при посвідченні приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_19 договору дарування 11/50 будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі було отримано згоду ОСОБА_8 на таке відчуження (т.2, а.с. 207-217).

ОСОБА_8 склала та нотаріально посвідчила заяву, якою надала свою згоду на дарування її чоловіком ОСОБА_7 11/50 будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі ОСОБА_2, оскільки вищевказана частина будинку є їхньою спільною сумісною власністю, що прямо передбачено ч.3 ст. 65 СК України (т.2, а.с. 214).

Таким чином, 24.08.2005 року ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар 11/50 вказаного будинку та зареєстрував своє право власності в КП «ОМБТІ та РОН»(т.1, а.с. 15).

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Укладаючи договір дарування ? від приналежних подружжю 11/25 будинку за згодою своєї дружини, ОСОБА_7 подарував ОСОБА_2 половину від приналежної подружжю на праві спільної сумісної власності частини будинку.

Згідно ст. 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Тотожне положення міститься у ч. 1 ст. 70 СК України.

При викладених обставинах, суд вважає доведеним та встановленим факт того, що за життя (до укладання договору дарування на користь ОСОБА_2Я.) подружжю ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належало в рівних частках 11/25 частин зазначеного будинку, а після укладання договору дарування 24.08.2005 року, на момент смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подружжю ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належало в рівних частках 11/50 частин будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі, тобто по 11/100 кожному, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині є обґрунтованими та задовольняються судом.

Судом також встановлено, що 28 липня 1993 року ОСОБА_8 було складено заповіт та посвідчено його нотаріально. (т.1, а.с. 10).

ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_9 усе її майно та все те, що на день смерті буде їй належати.

В матеріалах справи наявні дві копії паспорту позивача. Відповідно до паспорту, виданому 28.08.2008 року по-батькові позивача записано «Яковлевич»(т.1, а.с. 9), а згідно паспорту, виданому 22.03.2007 року по-батькові записано «Якович»(т.1, а.с. 165).

З огляду на те, що по-батькові позивача за новим паспортом не співпадає з по-батькові зазначеним у заповіті ОСОБА_8, порушується право ОСОБА_2 на отримання спадщини, яка відкрилася після смерті його матері.

З цієї підстави Третя Одеська державна нотаріальна контора листом від 04.10.2012 року відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину до майна ОСОБА_8 (т.2, а.с. 241).

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При викладених обставинах у суду не виникає сумнівів в тому позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_9, зазначений у заповіті від 28 липня 1993 року ОСОБА_8, є однією особою, а тому позовні вимоги щодо встановлення факту, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом, складеним 28 липня 1993 року (реєстр. № 5-5735) ОСОБА_8, на імя ОСОБА_9 підлягають задоволенню.

15.10.2008 року померла мати позивача ОСОБА_8 (т.1, а.с. 12).

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що після смерті матері ОСОБА_2 відразу звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, знаючи зі слів матері про наявність заповіту на його користь, однак заяву у нього не прийняли, посилаючись на відсутність у ОСОБА_2 оригіналів свідоцтва про смерть та заповіту.

Представник позивача також пояснив суду, що лише 20.12.2010 року, переглядаючи речі, які передала позивачу мати перед смертю, він знайшов оригінал заповіту, який було сховано та зашито у відрізі тканини.

На виконання вимог ухвали суду про забезпечення доказів Третя Одеська державна нотаріальна контора надіслала суду копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_8 (т.1, а.с. 49-65).

З її змісту вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся чоловік померлої - ОСОБА_7 та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові кошти в сумі 655 грн., які знаходяться у ТОВ «ЦСС»(т.1, а.с. 63).

При оформленні спадкової справи нотаріусом 25.05.2009 року було перевірено інформацію про наявність заповіту померлої та виготовлено витяг з реєстру заповітів (т.1, а.с. 54), згідно з яким у спадковому реєстрі немає інформації щодо заповіту ОСОБА_8

При цьому суд зазначає, що на виконання вимог ухвали суду про забезпечення доказів 19.07.2011 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою було повторно виготовлено витяг з реєстру заповітів (т.1, а.с. 182) та згідно цього витягу вже наявна інформація про чинний заповіт ОСОБА_8

Відповідно до п. 209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. N 20/5 209 в редакції, що була чинної на момент ведення нотаріусом спадкової справи, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру, перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Внаслідок помилки нотаріуса, який не виявив наявності заповіту ОСОБА_8 у Спадковому реєстрі через неправільність написання її прізвища, спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 не було притягнуто до спадкової справи та видано ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові кошти в сумі 655 грн., які знаходяться у ТОВ «ЦСС».

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Матеріалами справи та показаннями свідків підтверджено, що позивач на день смерті матері постійно проживав з матір'ю та відчимом, в будинку по вул. Глазунова 14 в м. Одесі, за цією ж адресою був та до цього часу зареєстрований (т.1, а.с.9 на звороті, т.2, а.с. 231) , а тому відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, враховуючи те, що заяви про відмову від спадщини він не подавав, ОСОБА_2 вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_8

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З урахуванням викладеного вище, помилки нотаріуса при перевірці наявності заповіту, розбіжностей у паспорті та заповіті щодо по-батькові позивача, а також того, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 у ОСОБА_2 не було оригіналу свідоцтва про смерть та заповіту, через що позивачу спочатку було відмовлено у прийнятті заяви, а в подальшому й у видачі свідоцтва.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Суд вважає, що ОСОБА_2 пропустив строк подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, які повязані з обєктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, тому вважає можливим визначити йому додатковий строк для подання такої заяви.

В судовому засіданні встановлено, що 02.07.2010 року ОСОБА_7 помер (т.1, а.с. 70), після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частки в майні, що належало на праві спільної сумісної власності померлому подружжю.

Доньки відчима позивача - відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_12, не виділивши частину майна свого батька у спільній сумісній власності померлого подружжя, як спадкоємиці за заповітом щодо усього майна, що належало їх батькові на момент смерті, успадкували всі 11/50 частин (по 11/100 кожна) спірного житлового будинку з видачею нотаріусом відповідних свідоцтв про право на спадщину (т.1, а.с. 66-110).

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Суд вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_7 державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 16 червня 2009 року (реєстр. № 1-1068), до майна ОСОБА_8, померлої 15 жовтня 2008 року необхідно визнати недійсним на підставі ст.1301 ЦК України, оскільки при його видачі були порушені спадкові права ОСОБА_2 як спадкоємця за заповітом ОСОБА_8 і який є особою, що прийняла спадщину після її смерті.

Враховуючи встановлення судом факту того, що на момент смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подружжю ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належало в рівних частках 11/50 частин будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі, тобто по 11/100 кожному, на підставі ст.1301 ЦК України судом визнаються недійсними і свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані ОСОБА_3 та ОСОБА_12 державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 18 січня 2011 року, до майна ОСОБА_7, померлого 02 липня 2010 року, оскільки при їх видачі були порушені спадкові права ОСОБА_2 щодо отримання у спадщину за заповітом вказаної вище частки майна ОСОБА_8 у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_8.

Судом також встановлено, що за життя свого батька ОСОБА_7 відповідачка ОСОБА_3, ще не будучи співвласником спірного будинку, 27.05.2010 року уклала договір оренди з громадянином ОСОБА_13 ОСОБА_14 та передала йому у найм дві кімнати (всю житлову площу) в будинку №14 по вул. Глазунова в місті Одесі (т.1, а.с. 169).

Внаслідок цього до частини вказаного будинку, яка належала на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_7, ОСОБА_3 було вселено родину з 4-ох осіб, які проживають там до цього часу, змінили усі замки, ОСОБА_2 до свого житла не пускають, в якості співвласника спірного будинку його не визнають, чим позбавили можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

В подальшому 07.04.2011 року ОСОБА_3 уклала ще один договір найму з громадянином ОСОБА_13 ОСОБА_14 та знову передала йому у найм всю житлову площу (дві кімнати площею 26 кв.м) в будинку №14 по вул. Глазунова в місті Одесі (т.1, а.с. 225).

Викладене підтверджується матеріалами справи (т.1, а.с. 167-174, 222), показаннями свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 та по суті не заперечувалося відповідачкою ОСОБА_3

Частки ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_12 у будинку в натурі не виділені. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.12.2010 року про виділ в натурі частки ОСОБА_2, яка належала йому на підставі договору дарування (т.1, а.с. 27-28), було скасовано апеляційною інстанцією.

На запитання суду яким чином ОСОБА_3 без згоди інших співвласників розпорядилась всією частиною будинку, ща належала колись ОСОБА_8 та ОСОБА_7, зрозумілої відповіді суд не отримав.

Суд вважає вказані правочини щодо передання у найм громадянину ОСОБА_13 ОСОБА_14 частини в будинку №14 по вул. Глазунова в місті Одесі нікчемними тобто недійсними з моменту їх укладання та такими, що не створюють ніяких правових наслідків, крім тих, що повязані з їх недійсністю.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст. 215 ЦК України).

Згідно ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Суд дійшов висновку, що передання ОСОБА_3 у найм всієї житлової площі в частині будинку №14 по вул. Глазунова в місті Одесі до виділення її частки в натурі було прямо спрямовано на порушення конституційного права ОСОБА_2 на житло та здійснювалося виключно з метою незаконного заволодіння майном позивача та позбавлення його житла.

За таких обставин ОСОБА_14 зі своєю родиною мешкає в будинку №14 по вул. Глазунова в місті Одесі без належної правової підстави.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При викладених обставинах позовні вимоги ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні приналежними йому 11/50 частинами будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі є обґрунтованими та задовольняються судом.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати у рівних частинах покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт, що на момент смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подружжю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належало в рівних частках 11/50 частин будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі, тобто по 11/100 кожному.

Встановити факт, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом, складеним 28 липня 1993 року (реєстр. № 5-5735) ОСОБА_8, на імя ОСОБА_9.

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його матері ОСОБА_8, померлої 15 жовтня 2008 року, на 11/100 частин будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі, встановивши його тривалістю три календарних місяці з моменту набрання цим рішенням законної сили.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_7 державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 16 червня 2009 року (реєстр. № 1-1068), до майна ОСОБА_8, померлої 15 жовтня 2008 року.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_3 державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 18 січня 2011 року (реєстр. № 5-18), до майна ОСОБА_7, померлого 02 липня 2010 року.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_12 державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 18 січня 2011 року (реєстр. № 5-20), до майна ОСОБА_7, померлого 02 липня 2010 року.

Зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_12, а також будь-яких інших осіб не чинити перешкод ОСОБА_2 у володінні, користуванні та розпорядженні приналежними йому 11/50 частинами будинку з надвірними спорудами та будівлями під № 14 по вул. Глазунова в м. Одесі.

Стягнути з ОСОБА_3 (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 74, корп. А, кв. 17, код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 850 (вісімсот пятдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору та 60 (шістдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнути з ОСОБА_12 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 850 (вісімсот пятдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору та 60 (шістдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 15 листопада 2012 року.

Суддя : Петренко В. С.