Справа № 4-с-22/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2012 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

Головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Ткаченко А.О.

за участю представника скаржника - Анциферової С.В.

представника виконавчої служби - Біловола В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську справу за скаргою ОСОБА_1 в свої інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 про скасування постанов державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеною скаргою, в обґрунтування якої посилалась на те, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2011 року було частково задоволено її позов щодо вселення її з дитиною до квартири АДРЕСА_1 ; виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вказаної квартири; а також щодо зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою. Як з`ясувалось під час виконання рішення, що ОСОБА_3 з дітьми самостійно виселились з квартири АДРЕСА_2 . Рішення в частині вселення ОСОБА_1 , а також зобов`язання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні квартирою, фактично виконано не було, виконавець примусив її представника ОСОБА_7 підписати акти. В зв`язку з цим, просила скасувати постанови державного виконавця від 06.09.2011 року про закінчення виконавчого провадження, передати рішення апеляційного суду по справі в іншій район, притягти до відповідальності згідно з чинним законодавством державного виконавця та начальника виконавчої служби.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала скаргу та, посилаючись на зазначені в ній підстави, просила суд її задовольнити.

Представник Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2011 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 щодо вселення її з дитиною до квартири АДРЕСА_1 ; виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вказаної квартири; а також щодо зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою.

На підставі вказаного рішення 28.03.2011 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було видано три виконавчі листи №2-1173 від 12.07.2002 року, які направлено для виконання до Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

06.09.2011 року державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було складено акти про фактичне виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2011 року та тієї ж дати винесено постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження`виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження`сторони можуть реалізовувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження`виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження`державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як встановлено судом та вбачається з акту державного виконавця та постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.09.2011 року рішення суду щодо виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 виконала самостійно, виселившись разом з дітьми з вказаної квартири в квартиру АДРЕСА_3 . Майно боржників в квартирі АДРЕСА_4 на момент складання акту відсутнє.

Рішення в частині вселення ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 , а також щодо зобов`язання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні цією квартирою було виконано шляхом вручення комплекту ключів від квартири представнику ОСОБА_1 ОСОБА_7 та забезпечення останній безперешкодного доступу до квартири.

Вказані обставини не заперечувала в судовому засіданні і сама ОСОБА_7 в судовому засіданні та підтверджуються актами державного виконавця від 06.09.2011 року, підписаного ОСОБА_7 , ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.79 Закону України «Про виконавче провадження`державний виконавець перевіряє виконання рішення про вселення стягувача на наступний день після закінчення строку, встановленого ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем було виконано вимоги ст.79 Закону України «Про виконавче провадження`та обґрунтовано винесено постанови від 06.09.2011 року про закінчення виконавчого провадження на підстав п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

В своїх поясненнях в судовому засіданні представник скаржника фактично посилається на те, що після проведення виконавчих дій щодо примусового вселення, боржником ОСОБА_6 продовжуються чинитись перешкоди в проживанні ОСОБА_1 та її сина в квартирі.

Разом з тим, вказана обставина не свідчить про незаконність винесених державним виконавцем 06.09.2011 року постанов та про невиконання належним чином судового рішення, а повинна вирішуватись у відповідності до ч.6 ст.79 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до ст.89 цього Закону.

Проте вказаним правом ОСОБА_1 , як стягувач не скористалась, передчасно звернувшись до суду.

З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд вважає, що скарга є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,6,19,49,79,82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.10,11,58-60,209-210,383,387 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 в свої інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 про скасування постанов державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про закінчення виконавчого провадження відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.Ю.Казак