Справа № 2-33/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2012 року. Рахівський районний суд
Запкарпатської області

у складі: головуючої - судді Бліщ
О.Б.

при секретарі - Вербещук
В.А.

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача -
ОСОБА_4

представника третьої особи -
Сметанюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рахів
справу за позовом ОСОБА_1

до

ОСОБА_3,

третя особа без самостійних вимог:
Костилівська сільська рада
Рахівського району Закарпатської
області

про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою шляхом повернення
самовільно захопленої земельної
ділянки та знесення
самочинно-збудованого фундаменту під
огорожу ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом
до ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог: Костилівська сільська рада,
Рахівського району, Закарпатської
області про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
шляхом повернення самовільно
захопленої земельної ділянки та
знесення самочинно збудованого
фундаменту під огорожу.

Позов мотивує тим, що вона
проживає у власному будинку в АДРЕСА_1
та користується належною їй земельною
ділянкою, яка в 1982 році була відпущена
їй та її покійному чоловіку її
батьками - матір`ю ОСОБА_6 та батьком
ОСОБА_7 ЇЇ земельна ділянка межує із
земельною ділянкою відповідачки
ОСОБА_3, межові знаки між їхніми
земельними ділянками із-за постійних
спірних питань до цих пір не
встановлено. По питанню встановлення
межових знаків вона неодноразово
зверталася у виконком Костилівської
сільської ради, однак це питання до цих
пір не вирішено, із-за чого вона змушена
була звертатися в інші органи, в тому
числі і правоохоронні, звідки
отримувала відповідь та рекомендації
про необхідність звернення по даному
питанню до районного суду. Захопивши
самовільну частку її земельної
ділянки, відповідачка ОСОБА_3 в 2001 році
збудувала під`їзну дорогу до свого
будинку, а в травні місяці 2010 року
розпочала будівельні роботи по
встановленню огорожі, яка проходить по
законно належній їй земельній ділянці.
Не отримавши законного вирішення
питання самовільного захоплення
земельної ділянки відповідачем ОСОБА_3
з боку виконкому сільської ради в особі
землевпорядника та голови села, вона
звернулася в управління Держкомзему у
Рахівському районі, спеціалісти якого
зробили обстеження її та відповідачки
земельних ділянок і згідно вимірів, які
проводилися спеціалістами УДЗК в
Рахівському районі було встановлено,
що ширина земельної ділянки ОСОБА_3
повинна становити 16 метрів, в дійсності
становить 20,6 метрів і є збільшеною на 4,6
метрів, про що свідчить акт обстеження
земельної ділянки від 21 квітня 2010 року.
Таким чином, вона вважає, що
відповідачка ОСОБА_3 порушує її право
на користування земельною ділянкою,
законно переданою їй для користування
її батьками. Тому просить суд, винести
рішення, яким зобов`язати відповідачку,
ОСОБА_3, не чинити їй перешкод в
користуванні земельною ділянкою
шляхом повернення їй самовільно
захопленої нею земельної ділянки
шириною 4,6 метрів та зобов`язати її
знести самовільно збудований
фундамент під огорожу, збудований на
захопленій земельній ділянці. Стягнути
з відповідачки в її користь судові
витрати по справі.

У судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2
позовні вимоги підтримали та показали
суду, що ОСОБА_1 неодноразово
зверталася до Костилівської сільської
ради, щоб встановити межу між її
дворогосподарством та
дворогосподарством ОСОБА_3, бо вважає,
що відповідачка самовільно захопила
належну їй земельну ділянку. Просять
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідачка - ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали та
показали суду, що проти заявленого
позову заперечують, оскільки позивачка
ОСОБА_1 пред`являє претензії на ту
частину земельної ділянки, яка їй
ніколи не належала, на яку в неї ніколи
не було і на даний час не має ніяких
документів, так як вказана ділянка є у
загальному користуванні (дорога) та
відноситься до земель запасу сільської
ради.Насправді ОСОБА_1 має земельну
ділянку, яку їй виділила від себе її
матір - ОСОБА_6, на яку вона не має
правовстановлюючих документів і яка
фактично між ними не розділена. Їі
суміжник користувачем є ОСОБА_6 а не
ОСОБА_1, оскільки з потічком межує
будинок ОСОБА_6, а будинок належний
ОСОБА_1 знаходиться далі. Їхні з ОСОБА_6
земельні ділянки розділяє потічок. По
межі зазди проходив пліт, але з тої
сторони, потічка яка знаходиться від
позивачки. Коли пліт прийшов у
непридатний стан, відповідачка його
змінила на новий, але вже з їхньої
строни відносно потічка, таким чином
ширина земельної ділянки у позивачки
збільшилась на ширину потічка. Але їй
цього замало, оскільки вона самовільно
розпочала будувати гараж чи
автомайстерню і їй потрібно ще більше
землі вона хоче, щоб вони відділи їй
дорогу яка веде до їхнього будинку, по
якій вони ходять і підвозять все
необхідне для проживання. Будинок
відповідачки розташований на пагорбі
і іншої дороги до їхнього будинку не
має. Дорога відноситься до земель
загального користування і звичайно, що
на неї немає ніяких документів.
Натомість, позивачка сама захопила
частину земельної ділянки із земель
запасу сільської ради, та самовільно,
без будь-якого дозволу розпочала
будувати гараж чи майстерню по ремонту
автотранспорта, і з цією метою вирила
котлован, що може привести до зсуву
грунтів та будівель. Також, тільки
власник або належний землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його права на землю. Вважають,
що ОСОБА_1 своїм позовом намагається
незаконно розширити межі своєї ділянки
для самочинного будівництва. Окрім
того, матір позивачки - ОСОБА_6, яка
насправді межує з ОСОБА_3, жодних
претензій до відповідачки не має.
Вважають даний позов безпідставним та
просять відмовити в задоволенні
позовних вимог позивачки.

Представник Костилівської сільської
ради - Сметанюк О.В., ствердила, що
ОСОБА_1 є неналежним позивачем по даній
справі. Жодних документів, які
підтверджують право власності на
спірну земельну ділянку у неї не має.
Вказане спірне питання тягнеться
давно. Фактично, сім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_1
користуються одним загальним
дворогосподарством яке не розділено
межовими знаками (ОСОБА_6 являється
матір`ю позивачки). З відповідачкою
межує не ОСОБА_1, а ОСОБА_6, однак жодних
претензій щодо межі остання не
заявляла і не заявляє на даний час.
Вважає що позов є безпідставним,
просить в таоку відмовити з
врахуванням поданих сільською радою
документів.

Свідок - ОСОБА_16 ствердив що він є
депутатом сільської ради по вулиці, на
якій проживають сторони, однак для
проведення обстеження його
відповідачка не допустила.

Свідок - ОСОБА_9, показала, що вона
являється землевпорядником
Діловецької сільської ради. Стверджує,
що дійсно зусиллями відповідачки
замінено стару огорожу, що роздялала
дворогосподарство ОСОБА_3 та ОСОБА_6, на
нову. Жодного захоплення відповідачкою
не вчинено, навпаки в деяких місцях
вирівнюючи огорожу, ОСОБА_3 змістила
таку в сторону свого
дворогосподарства. Щодо частини
огорожі, за яку фактично йде спір, то
така знаходиться на землях загального
користування (земельній ділянці
Укравтодору) і не входить до земель
позивачки, її матері, а також
відповідачки.

Заслухавши учасників судового процесу
та дослідивши матеріали справи суд
приходить до наступного висновку.

Звертаючись до суду із позовом про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою позивачка надала до
суду витяг з рішення про виділення
ОСОБА_10 земельної ділянки площею 0,01
га.до будинку АДРЕСА_2. Також в
матеріалах справи містяться рішення
виконкому Костилівської сільської
ради народних депутатів від 04 серпня 1997
року №34 про передачу ОСОБА_10 земельної
ділянки площею 0,03 га. для
обслуговування житлових будінків і
господарських споруд, та
запропоновано ОСОБА_10 замовити
виготовлення Державного акту на право
власності на земельну ділянку в
районному відділі земельних ресурсів;
рішення №250 від 20 травня 2008 року "Про
надання дозволу на розробку технічної
документації по посвідченню право
власності на земельну ділянку ОСОБА_1".

Вимагаючи усунення перешкод, ОСОБА_1
посилалася на статтю 152 Земельного
Кодексу України. Дійсно, вказаною
статтею передбачено право власника
земельної ділянки або
землекористувача вимагати усунення
будь яких порушень його прав на землю,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою і відшкодування
завданих збитків. Однак, ст. 125 ЗК
України регламентує порядок
виникнення права власності та права
користування земельною ділянкою. Так,
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою та його державної реєстрації.
Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки та встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа що
посвідчує право власності на неї, та
державної реєстрації забороняється.
Жодних із вищезазначених
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку, позивачкою суду не
подано. Таким чином позивачкою не
доведено суду її право на звернення з
даною вимогою до суду.

Також, з акту від 19 жовтня 2009 року
вбачається, що комісія в складі голови
земельно-узгоджувальної комісії
ОСОБА_11, голови сільської ради Сметанюк
О.В., спеціаліста по землекористування
Романюк О.І., депутата сільської ради
ОСОБА_16, встановила, що жодна із сторін
не має державного акта на земельну
ділянку. Гр. ОСОБА_13 веде спорудження
огорожі в тому числі з боку сусідки
ОСОБА_1. Комісією було проведено обміри
обидвох земельних ділянок гр. ОСОБА_1
та ОСОБА_13 та встановлено, що їхні
розміри повністю збігаються з даними
попередньої інвентаризації земель
села, яку проведено в 2004 році.
Очевидного порушення з боку гр. ОСОБА_13
не виявлено.

Відповідно до висновку
земельно-узгоджувальної комісії №1013
від 25 грудня 2009 року за громадянкою
ОСОБА_1 згідно інвентаризації
проведеної у 2004 році попереднім
землевпорядником Жигуц В.В. (схема
додається) зареєстрована земельна
ділянка площею 0,05 га. За гр. ОСОБА_15
згідно погосподарської книги
зареєстрована земельна ділянка площею
0,07 га. для обслуговування житлового
будинку і 0,30 га. для ведення особистого
селянського господарства, це одна
суцільна ділянка. Гр. ОСОБА_15
використовує цю ділянку 40 років. При
обмірах двох вище названих ділянок на
вимогу прокуратури в черговий раз,
було встановлено, що обидві земельні
ділянки відповідають розмірам, які
зазначені в погосподарській книзі
сільської ради. Конфігурація земельної
ділянки гр. ОСОБА_15 не збігається з
даними архітектурного плану, якого гр.
ОСОБА_1 взагалі не має, але її площа в
сумі становить 0,07 га., як записано в
погосподарській книзі. Комісія не може
задовільнити вимогу гр. ОСОБА_1 про
виділення їй земельної ділянки площею
0,07 га., в зв`язку з тим, що збільшення її
ділянки автоматично призводить до
зменшення площі земельних ділянок
сусідів гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_15

З показів сторін в судовому засіданні
встановлено, що з відповідачкою ОСОБА_3
фактично межує не ОСОБА_1, а ОСОБА_6 Дане
не заперечила сама позивачка.

У відповідності до положень статті 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, заслухавши та дослідивши
пояснення сторін, суд вважає їх
належними та достатніми для вирішення
справи по суті, та такими, що
відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК
України, згідно яких належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування, а сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи наведене та зважаючи на
обставини справи, ті докази, які були
здобуті судом в ході розгляду справи,
суд приходить до висновку, що в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою шляхом повернення
самовільно захопленої земельної
ділянки та знесення самочинно
збудованого фундаменту під огорожу,
слід відмовити як у недоведених.

У відповідності до ч.6 ст. 154 ЦПК України,
слід скасувати заходи забезпечення
позову накладені ухвалою Рахівського
районного суду від 22 червня 2010 року.

Керуючись положеннями ст.ст.10, 58, 60, 83, 88,
209, 212, 213, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без
самостійних вимог: Костилівська
сільська рада, Рахівського району,
Закарпатської області про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою шляхом повернення самовільно
захопленої земельної ділянки та
знесення самочинно збудованого
фундаменту під огорожу - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення
позову накладені ухвалою Рахівського
районного суду від 22 червня 2010 року.

Рішення суду може бути оскаржено
в Апеляційний суд Закарпатської
області через Рахівський районний суд
Закарпатської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:О.Б. Бліщ

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду:
Бліщ О.Б.