АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/6490/12 Справа № 2-2737/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Гайдук В.І., Міхеєвої В.Ю.,

при секретарі Бондаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Бабушкінського районного суду від 21 березня 2012 року

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованності за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 червня 2008 року між ними та ОСОБА_2 було укладено договір №040-Р/002599 про відкриття карткового рахунку і використання платіжної карти, а 01 липня 2008 року також між ними було укладено договір про відкриття відновлюваної кредитної лінії №17/13/08, відповідно до якого, відповідач отримала кредит у розмірі 12000 грн. строком до 05 травня 2010 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, зазначених у договорах, проте відповідач належним чином свої зобовязання не виконує, кредитні кошти не сплачує, у звязку з чим станом на 29 липня 2010 року виникла заборгованість в сумі 13138 грн. 65 коп., а тому просили стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2011 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором 11974 грн. 13 коп., пеню в сумі 1164 грн. 52 коп., а всього 13138 грн. 65 коп., а також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити, зменшивши суму стягнення до 8838 грн. 65 коп., посилаючись на те, що рішення суду постановлене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 червня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», з ОСОБА_2 було укладено договір №040-Р/002599 про відкриття карткового рахунку і використання платіжної карти, відповідно до якого банк зобовязався приймати і зараховувати на картковий рахунок № 177906, відкритий на імя відповідача, грошові кошти та виконувати надані через платіжну карту Visa Electron розпорядження відповідача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку (а.с. 9).

Крім того, 07 липня 2008 року між позивачем та відповідачем також було укладено договір про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 17/13/08, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 12000 грн., які були зараховані на вказану платіжну картку, зі строком погашення до 05 травня 2010 року, а також зі сплатою 40 % за користування кредитними коштами у розмірі та на умовах, зазначених у цьому договорі (а.с. 11)

У звязку з тим, що ОСОБА_2 належним чином не виконує умови договору, станом на 29 липня 2010 року виникла заборгованність відповідача перед банком за вищевказним кредитним договором в сумі 13138 грн. 65 коп. (а.с. 17, 18).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із умовами зазначеного договору сплата основної суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами, сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно, протягом дії договору до виконання сторонами своїх зобовязань у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Задовольнячи позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач не виконує свої зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим виникла сума заборгованості, а тому права позивача були порушені.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, а також порушив вимоги процесуального права, оскільки суд не врахував її проплати за кредитним договором, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідач відповідних доказів на підтвердження своїх вимог суду не надала.

Разом з цим рішення суду в частині стягнення суми заборгованості підлягає зміні, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на погашення заборгованості відповідно до квитанцій було сплачено: по квитанції №726787 від 17 вересня 2010 року-500 грн., по квитанції №750361 від 15 жовтня 2010 року-300 грн., по квитанції №822532 від 29 грудня 2010 року-300 грн. та по квитанції №869118 від 18 лютого 2011 року-300 грн., а всього сплачено відповідачем до ухвалення рішення у справі 1400 грн. (а.с. 119, 120), у звязку з чим колегія суддів вважає, що сума стягнутої з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягає зменшенню на вказану суму, а рішення суду першої інстанції, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні в цій частині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, про необхідність зменшення суми заборгованості на всю суму сплачених нею грошових коштів, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідачем сплачені вказані суми саме після ухвалення судом першої інстанції рішення по справі, а відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а про такі вимоги суду першої інстанції взагалі відомі не були.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду від 21 березня 2012 року змінити, зменшивши стягнуту суму в розмірі 13138 грн. 65 коп. основного боргу та пені до 11738 грн. 65 коп.

В решті рішення залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді