Справа № 2-4699/11 Головуючий у 1
інстанції:Лівандовська-Кочура Т.В.
Провадження № 22-ц/0390/552/2012 Категорія:20
Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О В

суддів - Осіпука В.В., Овсієнка А.А.,

при секретарі - Галицькій І.П.,

з участю: позивача ОСОБА_1, представника
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку справу за
позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні
позивача без самостійних вимог щодо
предмета спору - приватний нотаріус
Луцького міського нотаріального
округу Волинської області ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,

за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 06 лютого 2012
року,

в с т а н о в и
л а :

Представник позивача ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу на рішення Луцького
міськрайонного суду від 06 лютого 2012
року, яким в позові ОСОБА_1, третя особа
на стороні позивача без самостійних
вимог щодо предмета спору - приватний
нотаріус Луцького міського
нотаріального округу Волинської
області - ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним - відмовлено.

В апеляційні скарзі представник
позивача просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове,
яким позов задоволити, оскільки судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
24 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
було укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Договір нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
Луцького міського нотаріального
округу Волинської області ОСОБА_3 та
зареєстровано в реєстрі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 18 липня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про стягнення грошової
компенсації вартості частки квартири -
визнано за ОСОБА_4 право приватної
власності на дану квартиру і стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову
компенсацію за Ѕ частку квартири
АДРЕСА_1 в сумі 154342 грн., а також 2447,42 грн.
судових витрат. Дане рішення набрало
законної сили і сторонами не
оскаржувалося.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримали з підстав
у ній зазначених.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи. Відповідач ОСОБА_4 подала заяву
про відкладення розгляду справи на
інший день, так як її представник
ОСОБА_6 перебуває на стаціонарному
лікуванні. Однак, не надала доказів,
зокрема, договору на представництво її
інтересів адвокатом ОСОБА_6, оскільки в
матеріалах справи є довіреність на
представництво адвокатом ОСОБА_6
інтересів відповідача ОСОБА_5, та
підтверджуючої довідки з медичного
закладу про стан здоров'я представника.

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 24
вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
було укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Договір нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
Луцького міського нотаріального
округу Волинської області ОСОБА_3
Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 18 липня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про стягнення грошової
компенсації за Ѕ частку вартості
квартири - визнано за ОСОБА_4 право
приватної власності на дану квартиру і
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію за Ѕ частку
квартири АДРЕСА_1 в сумі 154342 грн., а
також 2447.42 грн. судових витрат. Дане
рішення набрало законної сили і
сторонами не оскаржувалося.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_4 після рішення
суду спірну квартиру зареєструвала на
своє ім'я і вже будучи єдиним власником
спірної квартири, продала її
відповідачу ОСОБА_5

В позовній заяві позивач ОСОБА_1
вказує, що договір купівлі-продажу
укладено під впливом обману зі сторони
продавця. А також, що він є
зареєстрованим на постійне місце
проживання в спірній квартирі і
продавець не вправі була продавати
квартиру без його виписки. Також
вказує, що на час укладення договору
купівлі-продажу квартира перебувала в
спорі.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
визнається судом недійсним.

Доводи позивача, що на час укладення
договору купівлі-продажу спірна
квартира перебувала в спорі не
заслуговують на увагу, оскільки заходи
забезпечення позовів, які перебували
на розглядах в судах, на спірну
квартиру не вживалися.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Однак, позивач в підтвердження своїх
доводів не надав доказів щодо введення
покупця в оману.

Крім того, позивач не був стороною
договору купівлі-продажу і його права
укладенням даного договору не
порушенні, оскільки єдиним власником
спірної квартири була відповідач
ОСОБА_4, яка відповідно до ст. 319 ЦК
України вправі була на свій розсуд
володіти, користуватися,
розпоряджатися належним їй майном.

Покликання в апеляційній скарзі на
наявність реєстрації позивача ОСОБА_1 у
спірній квартирі, як на підставу
визнання правочину недійсним, не є тими
обставинами, які можуть перешкодити
його вчиненню та не є такими, які не
були відомі покупцю ОСОБА_5

Доводи представника позивача щодо
наявної заборгованості за комунальні
послуги по спірній квартирі не
заслуговують на увагу, оскільки
відповідальність за заборгованість
несе власник, а ОСОБА_1 не є власником
квартири.

Твердження позивача та його
представника, що ОСОБА_1 було
позбавлено конституційного права на
житло безпідставне, оскільки в
судовому засіданні встановлено, що
саме ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом
про стягнення з ОСОБА_4 компенсації за Ѕ
частину спірної квартири і рішенням
суду цей позов був задоволений.

Виходячи з вищенаведеного колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції зробив правильний
висновок про відсутність підстав для
задоволення даного позову.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 218 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 06 лютого 2012 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді