Справа № 1624/2868/2012
РІШЕННЯ

іменем України

24 грудня 2012 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Несена О.І..,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 представника позивачів ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача адвоката ОСОБА_5 (фізичних осіб),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду на вул. Леніна, 41 цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про надання права на спадкування,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 у вересні 2012 року звернулися до суду із позовом до ОСОБА_6 про надання права на спадкування.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 04 лютого 2012 року помер їх двоюрідний брат ОСОБА_7. Позивачі є спадкоємцями пятої черги за законом на спадщину, яка відкрилася після його смерті. Спадкоємицею майна померлого за законом першої черги є його дочка ОСОБА_6 У 1978 році ОСОБА_8 отримав травму голови, в результаті чого стан його здоровя погіршився, у 1980 році він проходив курс лікування в Полтавській обласній психоневрологічній лікарні. Через свою хворобу ОСОБА_8 не мав постійного місця роботи, пенсію за віком або інвалідністю не отримував, в звязку з чим постійно потребував матеріальної підтримки. Крім того, померлий потребував допомоги в організації своєї життєдіяльності та облаштуванні свого побуту. Відповідачка ОСОБА_6 ніякої допомоги батьку не надавала, інших близьких родичів у померлого окрім двоюрідних сестер не було, тому позивачі несли витрати по його матеріальному забезпеченню, здійснювали утримання та прибирання домоволодіння, несли витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги, витрати на його лікування, а після смерті витрати по його похованню. У звязку з викладеним просять надати їм право на спадкування майна ОСОБА_7, який помер 04.02.2012 разом із спадкоємицею першої черги за законом ОСОБА_6

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та пояснили, що їх двоюрідний брат ОСОБА_7 у 1978 році потрапив у аварію, внаслідок якої отримав травму голови, часто хворів та отримав 3 групу інвалідності, яка була знята у звязку з не проходженням чергового переогляду. Після його розлучення з дружиною у 1986 році він утратив зв'язок із сімєю, позивачі ним постійно опікувалися, допомагали з ремонтом, родичі з Дніпропетровська надсилали йому гроші. З дочкою ОСОБА_6 померлий не спілкувався, до батька вона не приходила, він ніколи їм не говорив, що вона йому в чомусь допомагала. Говорив лише, що вона вимагала у нього документи на будинок. У серпні 2011 року стан здоровя ОСОБА_7 погіршився і позивачі здійснювали за ним догляд, оскільки останній не міг сам себе обслуговувати ОСОБА_2 топила у хаті та готувала їсти, а ОСОБА_9 привозила ліки. У вересні 2011 року ОСОБА_7 знаходився на лікуванні у Гребінківській лікарні, проте самовільно залишив лікарню, блукав містом, розшукувався родичами дві доби.

Протягом останніх місяців свого життя померлий став тривожним, переживав, що у нього заберуть хату, відчував страх. У звязку з цим позивачі відвели його на прийом до лікаря-психіатра, який направив ОСОБА_7 на стаціонарне лікування. З 22 листопада 2011 по 23 грудня 2011 року останній знаходився на лікуванні у Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні, де витрати на його лікування взяли на себе позивачі. 04.02.2011 року ОСОБА_7 покінчив життя самогубством. Витрати по його похованню та організації поминальних обідів взяли на себе позивачі, частину витрат взяла на себе його дочка ОСОБА_6

У звязку з тим, що ОСОБА_7 через тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, а позивачі протягом тривалого часу опікувалися ним та надавали іншу допомогу, просять надати їм право на спадкування майна ОСОБА_7, який помер 04.02.2012 разом із спадкоємицею першої черги за законом ОСОБА_6

Представник позивачів ОСОБА_3 у судовому засіданні позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримав, просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення та пояснила, що ОСОБА_7 її батько. Батьки розлучилися, коли їй було 5 років, і вони з матірю проживали окремо, він сплачував аліменти на її утримання. З батьком вона постійно спілкувалася, у нього був її номер телефону і вони телефонували одне одному. Вона періодично навідувала його, привозила продукти харчування, готувала їжу, білила хату, прибирала подвіря. Кожного дня вона не могла його провідувати, оскільки проживала у іншому місті, мала свою сім'ю. Вона завжди пропонувала батьку свою допомогу, давала гроші на лікування, запрошувала у гості, пропонувала перевезти його ближче до себе. Про те, що батько має вади психічного характеру відповідач знала, але позивачі не повідомили їй про те, що відправили його на лікування до Полтави. Після того, як вона дізналася, що батько там, вона поїхала його провідати, пропонувала його забрати. Пояснила, що позивачки мали намір самі оформити опікунство над ним, тому і не схвалювали, щоб вона опікувалася батьком та навідувала його вдома.

Представник відповідачки адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що позивачами не надано належних та об'єктивних доказів, які б підтверджували сукупність обставин, передбачених ст. 1259 ЦК України для набуття права на спадкування разом із спадкоємцем пріоритетної черги, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13., ОСОБА_14 у судовому засіданні підтвердили, що відповідачка ОСОБА_6 підтримувала зв'язок з батьком, навідувала його вдома, привозила продукти харчування, прибирала будинок. Зазначали, що бачили останній раз померлого у вересні-жовтні 2011 року, чоловік був на вигляд здоровий, але скаржився на біль у голові.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що є колишньою дружиною померлого ОСОБА_7 та матірю відповідачки. Вказала, що перебувала з останнім у шлюбі з 1981 по 1987 рік, в цей період лікування у звязку з отриманою травми голови він не проходив. Дочка провідувала батька, останній міг сам себе обслуговувати, але йому було морально важко і вони з дочкою його підтримували. Чоловік висловлював бажання повернутися до неї, говорив, що сестри на нього тиснуть, просив, щоб вона з дочкою забрали його з лікарні. Позивачки перешкоджали їм з дочкою приходити до чоловіка, ображали їх, відключили йому телефон, щоб він не міг спілкуватися з дочкою.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що ОСОБА_7 проживав у будинку сам, за рік до смерті він серйозно захворів і двоюрідні сестри допомагали йому по господарству, чи приїжджала до нього дочка вона не бачила. Зазначила, що ОСОБА_7 сам ходив у магазин за продуктами, до сусідів приходив поїсти.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що влітку 2011 року ОСОБА_7 захворів, був дуже слабкий і двоюрідні сестри йому у всьому допомагали, їздили до нього кожен день. Свідок проживала з ним по-сусідству і він до них часто приходив допомогти по господарству, її сім'я також йому допомагала. В останні роки він ніде не працював, перебивався тимчасовими підробітками. Дочка приїжджала до нього не часто. Після лікування у Полтаві його стан здоровя трохи покращився.

Допитаний у судовому засідання як свідок, лікар-психіатр ОСОБА_18 пояснив, що ОСОБА_7 він знав з 1978 року. Останній внаслідок ДТП отримав травму голови і знаходився на лікуванні у Пирятинській ЦРЛ, перебував у коматозному стані. У серпні 2011 року у нього почали проявлятися наслідки зазначеної травми, в результаті чого відбулися зміни в організації головного мозку. На прийом до нього його приводила його сестра ОСОБА_1 Останньому була встановлено діагноз маячний розлад, в звязку з чим він потребував стаціонарного лікування та був направлений до Полтавської психіатричної лікарні. Після цього до нього приходила дочка ОСОБА_7 ОСОБА_6, яка шукала батька. Питання стану здоровя батька її не цікавили. Останній був у такому психічному стані, що потребував постійного стороннього нагляду та догляду, оскільки він не міг самостійно повноцінно організувати свою життєдіяльність, знаходячись у стані соціальної дезадаптації. Після проходження курсу лікування йому була встановлена 2 група інвалідності.

Свідки ОСОБА_19, двоюрідний брат померлого ОСОБА_7, та його дружина ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснили, що вони мешкають у Дніпропетровській області, але родинні звязки з братом ОСОБА_7 не втрачали, допомагали йому матеріально, надсилали гроші, несли витрати на його поховання. Зазначили, що ОСОБА_7 не був у безпорадному стані, міг працювати та без сторонньої допомоги себе обслуговувати. Про допомогу від його двоюрідних сестер ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вони раніше не чули.

Свідок ОСОБА_21, двоюрідна сестра померлого ОСОБА_7 пояснила, що вони з чоловіком проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 та по мірі можливості допомагали ОСОБА_7 матеріально, допомогли підвезти газ до його будинку. Фактично постійно підтримувала його морально та надавала матеріальну допомогу його тітка ОСОБА_22, яка проживала у м. Пирятині. ОСОБА_7 також постійно допомагав тітці по господарству, він був адекватною людиною, до серпня 2011 року працював на будівництві. Його двоюрідні сестри ОСОБА_1 та ОСОБА_2 раніше не брали участі у його житті, а під виявом піклування про здоровя померлого протягом останніх місяців його життя ховаються їх дійсні наміри привласнити належний йому будинок. На це вказують ті обставини, що вони не повідомили дочку, інших родичів ОСОБА_7 про його лікування у Полтаві, забрали у нього телефон, щоб перешкодити йому у спілкуванні з ними. Дочка ОСОБА_23 спілкувалася з батьком, навідувала його вдома, возила до лікаря, купувала ліки.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 лютого 2012 року помер ОСОБА_7 (а.с.8).

Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в м. Пирятині Полтавської області по вул. Цибаня, 101. Вказане домоволодіння належало його матері ОСОБА_24 на підставі договору дарування від 22 червня 1960 року (а.с.110), яке він прийняв після її смерті 24.12.1979 року (а.с.97), вступивши в управління спадковим майном.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є двоюрідними сестрами померлого ОСОБА_7 (а.с. 9) і відповідно до ст. 1265 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкоємцями пятої черги на майно померлого за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємицею майна померлого першої черги за законом є його рідна дочка - ОСОБА_6.

Після смерті ОСОБА_7, у встановлений законом шестимісячний термін, сторони подали заяву до Пирятинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с.69,81,82).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Застосування наведеної норми ст. 1259 КЦК України вимагає доведення позивачем: 1) факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та лікування.

Однак переконливих доказів на підтвердження перебування в безпорадному стані померлого ОСОБА_7 позивачами надано не було.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер у віці 55 років, що за загальними правилами не є похилим віком для чоловіків.

Судом також установлено, що померлий ОСОБА_7 з 22.11.2011 року по 23.12.2011 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні з діагнозом: маячний розлад органічного походження внаслідок перенесеної тяжкої ЗЧМТ (1978 р.) з галюцинаторно-параноїдним синдромом в період загострення захворювання, з епілептиформним синдромом у вигляді нечастих вторинно генералізованих судомних нападів, сутінкових станів свідомості, стан ремісії з помірно вираженими змінами особистості за психоорганічним типом, астено-апатичний варіант (а.с.118). За висновком МСЕК 22 грудня 2012 року йому була встановлена друга група інвалідності (а.с.117).

Критерії встановлення інвалідності визначені пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 1317. Відповідно до даного пункту підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

З огляду на вказане, особу, якій присвоєно зазначену групу інвалідності, не можна вважати такою, що перебуває в безпорадному стані лише в силу психічного захворювання внаслідок перенесеної травми ЗЧМТ, загострення якого мало місце на протязі останніх чотирьох місяців життя спадкодавця.

У звязку з цим суд не приймає до уваги пояснення лікаря-нарколога ОСОБА_18, який спостерігав за перебігом хвороби ОСОБА_7, про те, що останній був у безпорадному стані і потребував постійного нагляду, так як не міг самостійно повноцінно організувати свою життєдіяльність, знаходячись у стані соціальної дезадаптації. Таке твердження лікаря суперечить також висновкам Полтавської ОКПЛ, наданому у епікриз-виписці № 4091 хворого ОСОБА_7 За даними епікризу хворий був виписаний з лікарні у задовільному психічному та соматичному стані, останньому рекомендовано диспансерний нагляд лікаря психіатра за місцем проживання, дотримання режиму праці і відпочинку. Рекомендацій щодо постійного стороннього нагляду та догляду за хворим у виписці не зазначено.

Крім того, позивачами не було надано достатніх та переконливих доказів того, що вони на протязі тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували, надавали іншу допомогу спадкодавцю, а надана ними матеріальна допомога була основним засобом до його існування.

Дослідженими доказами у справі підтверджено, що позивачі надавали посильну допомогу спадкодавцю, підтримували його, коли у вересні 2011 року у нього погіршився стан здоровя, але суд вважає, що ця обставина не може бути розцінена як підстава для задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні встановлено, що позивачі опікувалися спадкодавцем протягом нетривалого терміну, а також встановлено, що матеріальну та іншу допомогу надавали померлому не лише позивачі, а й інші родичі спадкодавця, які періодично надсилали йому гроші, його рідна дочка ОСОБА_6, яка опікувалася ним, привозила батьку ліки, продукти харчування. До того ж ОСОБА_7 за життя міг сам себе матеріально забезпечити, відповідно до записів у його трудовій книжці вбачається, що він до червня 2011 року працював на різних посадах (а.с.53-58 ), з пояснень свідків- підробляв по найму у людей на усяких роботах.

Таким чином, оскільки спадкодавець ОСОБА_7 не був особою похилого віку, позивачем не надано належних та об'єктивних доказів неможливості ним самостійно забезпечити умови свого життя, потреби в постійному сторонньому догляді, допомоги та піклуванні, а також доказів тривалості надання позивачами померлому допомоги матеріали справи не містять, у суду немає підстав для застосування положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України щодо надання позивачам права на спадкування разом із спадкоємцем пріоритетної черги. Враховуючи викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Керуючись ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст. 1259, 1265 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про надання права на спадкування відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий О.О.Сайко

Повний текст рішення виготовлено 28.12.2012.