КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-121/11
Провадження № 2/1414/265/12 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.09.2012 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Циганок В. Г.,

при секретарях судового засідання -Спільній Ю.В., Варакута Є.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним, визнання права на спільну сумісну власність та визнання права власності на ? частку жилого будинку,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2009р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 та ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку недійсним, визнання права на спільну сумісну власність та визнання права власності на ? частку житлового будинку з відповідною часткою прилеглих до нього господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вулиця Лиманська, № 2-В, вимоги якої в процесі розгляду справи уточнювала та остаточно просила поновити строк позовної давності для звернення до суду з таким позовом, визнати договір купівлі-продажу жилого будинку, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вулиця Лиманська, № 2-В, укладений 02 жовтня 2007р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7 недійсним, визнати жилий будинок їх спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вулиця Лиманська, № 2-В. Позивачка зазначала, що з 1976р. до 2005р. проживала разом із сином від першого шлюбу ОСОБА_8, однією сімєю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

05.09.1978р. у них народився син ОСОБА_9, батьком якого записаний ОСОБА_4 У 1980 році вони за спільні кошти та власною трудовою участю розпочали будівництво житлового будинку на земельній ділянці, площею 526 кв. м. по вулиці Лиманський, № 2-В у м. Миколаєві, виділеній під житлове будівництво відповідачу ОСОБА_4 У 1990р. вони учетвером переїхали до спірного будинку та продовжували його будувати до 2005р. Всі ці роки вона та діти своїм трудом заробляли гроші та купляли будівельні матеріали. У 2005р. вона з синами пішли з будинку через те, що ОСОБА_4 приводив жінок до будинку та відмовився прописувати їх до будинку. 30.08.2007р. будинок № 2-В по вулиці Лиманська в м.Миколаєві введений в експлуатацію і за ОСОБА_4 визнано право власності на цей будинок. 05.02.1998р. ОСОБА_4 зареєструвався у спірному будинку та проживає по теперішній час. Її та сина відповідач не пускає та не реєструє у будинку. Весною 2008р. вона дізналася, що спірний будинок належить не ОСОБА_4, а його сестрі ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2007р., тому вважає, що вона з поважних причин пропустила строк позовної давності для звернення до суду. Вважає, що згідно з ч.5 ст.267 ЦК України у звязку з поважністю причин пропуску строку позовної давності, її порушене право підлягає захисту, а строк позовної давності поновленню. Теперішня власниця будинку ОСОБА_6 заперечує її право на ? частину спірного будинку. Посилаючись на те, що житловий будинок є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4, а тому останній не мав право на відчуження всього майна ОСОБА_6, просила позов задовольнити.

У судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили поновити строк позовної давності, а позов задовольнити в повному обсязі на підставі норм ст.ст. 60, 69, 70, 74 СК України, ч. 5 ст. 203, ст. 215, 235, 267 ЦК України та ст. 155 ЖК України.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник позов не визнали та стверджували, що спірний жилий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вулиця Лиманська, № 2-В побудований тільки ним та за його власні кошти за участю сестер та братів. Всупереч його стверджень, що спірний будинок його власність, позивачка не надала суду жодного належного доказу про те, що вони з нею проживали сумісно, мали спільний бюджет, за спільні кошти та власною трудовою участю будували житловий будинок за адресою: м. Миколаїв, вул. Лиманська, № 2-В у м. Миколаєві. Ніяких грошових коштів на будівництво вказаного жилого будинку позивачка не надавала. На даний час спірний будинок належить ОСОБА_6, через те, що він з сестрою ОСОБА_6 уклали договір купівліпродажу спірного будинку через те, що йому повинні були робити операцію у звязку з видаленням пухлини головного мозку. Ця операція була небезпечною, а сестра пообіцяла йому догляд за ним і матеріальну допомогу у вкрай важкому випадку. Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання жодного разу не зявилася, однак звернулася до суду з заявою про слухання справи за її відсутністю.

Третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_7 у судове засідання не зявилася, надала заяву про слухання справи за її відсутністю, крім того повідомила суду, що спірний будинок на час відчуження під забороною (арештом) не перебував, а також ОСОБА_4 у шлюбі та у фактично шлюбних відносинах на момент придбання будинку не перебував.

Суд, дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення сторін, показання свідків встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до договору про виділення у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва, індивідуального будинку на праві особистої власності від 26.04.1979р. ОСОБА_4 була виділена, на праві безстрокового користування, земельна ділянка площею 526 кв.м. за адресою: м. Миколаїв, вулиця Лиманська, № 2-В, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка зареєстрована в бюро технічної інвентаризації під № 80 11.05.1979р. (а.с.145-146 т.1)

Будівництво житлового будинку здійснено згідно з рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 02.01.1979р. № 21 «Про відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків» та затвердженої проектної документації.

Згідно довідки № 890/01-01-09 від 28.05.2008р. житловий будинок по вулиці Лиманській, № 2-В в м. Миколаєві прийнятий до експлуатації розпорядженням голови адміністрації Корабельного району від 30.08.2007р. за № 186 на підставі акту державної технічної комісії про введення до експлуатації закінченого будівництвом житлового будинку від 27.08.2007р. (а. с. 29 т.1)

ОСОБА_2 знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 з 1965р. по 18.08.1976р.,(а. с. 103 т.1), від цього шлюбу мала сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.( а. с. 33 т.1 )

ОСОБА_4 знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 з 05.11.1969 р. по 1978р. Від шлюбу дітей не має. ( а. с. 143 т.1 )

05.09.1978р. народився ОСОБА_12, батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ФП №463875, виданого 09.12.1978р. міським відділом РАГС м. Миколаєва. ( а.с. 12 т.1)

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16.08.2007 року встановлено, ОСОБА_12 ніколи не проживав разом з батьком ОСОБА_4 у спірному будинку. Рішенням встановлено, що всупереч волі власника будинку ОСОБА_4, ОСОБА_12 у період хвороби відповідача ОСОБА_4 вселився у спірний будинок без дозволу власника, що підтверджуються доказами, які свідчать про систематичні конфлікти між ними, на ґрунті яких ОСОБА_12 завдавав ОСОБА_4 тілесні ушкодження, в тому числі середньої тяжкості тілесні ушкодження та завдавав матеріальну шкоду. (а. с. 136-137 т.1)

Судом встановлено, що право власності на жилий будинок № 2-В по вулиці Лиманська у м. Миколаєві на теперішній час зареєстровано за сестрою ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 02.10.2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий № 3048 від 02.10.2007р. та зареєстрованому в Миколаївському МБТІ 05.10.2007р.( а.с. 111-112 т.1 ), яка, так як і ОСОБА_4, заперечують право ОСОБА_2 на ? частину спірного будинку у звязку із спільним проживанням однією сімєю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу.

Позивачка стверджує, що вона проживала з ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1976р. по 2005р., вели спільне господарство, мали спільний бюджет та за спільні кошти будували у цей період, спірний будинок. Цей факт підтвердили також допитані судом свідки: ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, які в більшості були сусідами позивачки по вул.Лесковій, 28, а не по вул.Лиманський. Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у період проживання сторін однією сімєю та будівництва спірного будинку були неповнолітніми, а тому не могли памятати про такі обставини. Тому суд не бере до уваги ці свідчення. Надані позивачем фотографії також не свідчать про те, що сторони вели спільний побут та проживали однією сімєю.

Що стосується копій грамот, листівок, медичних карток то вник відсутні дати видачі.

Листування, поздоровлення, відповідні довідки із зазначенням адреси позивача, не можуть бути розцінені як докази того, що сторони проживали спільно однією сімєю, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач був спочатку зареєстрований та проживав з 20.11.1978р за адресою: м.Миколаїв, вулиця Мастерська, № 60, а з 05.02.1998р. був перепрописаний за адресою: м. Миколаїв, вулиця, Лиманська, № 2-В.

Позивачка була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 09.01.1979р., яку вона отримала на родину з трьох осіб, як мати одиначка з двома синами. Надані позивачкою докази а саме квитанції, накладні, рахунки про придбання будівельних матеріалів за період з 1990-1993р.р.( а.с.79-92 т.1 ) суд також не бере до уваги, оскільки замовниками цих матеріалів була не ОСОБА_2, а інші особи.

Твердження позивача про те, що в 1982 році її мати ОСОБА_19 подарувала їй автомобіль ВАЗ-2105, який начебто був проданий нею за 6947 руб. родині Євдокимових і ці кошти пішли на будівництво першого поверху спірного будинку в судовому засіданні не нашли свого підтвердження.

Допитані судом свідки: ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26. підтвердили суду, що сторони ніколи не проживали однією сімєю та не вели спільного господарства. Будинок будував за свої кошти та кошти, які надавали рідні сетри та брати, а в період з 1976р. по 2005р. ОСОБА_4 проживав з іншими жінками однією сімєю.

Ствердження свідків щодо непроживання ОСОБА_4 з ОСОБА_2 також підтверджується висновком дільничого Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області про розгляд звернення ОСОБА_27 (а.с.129 т.1); відповіддю з Корабельного РВ ММУ №59/15526 від 22.10.2006р (а.с.128 т.1); актом від 04.03.2008р. про мешкання гр.ОСОБА_4 з ОСОБА_25Г.(а.с.131 т.1); актом від 10.01.2007р. про мешкання з ОСОБА_24 (а.с.132).

Суд вважає, що позивачка не надала жодних достовірних та належних доказів того, що вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет та спільною працею і за спільні кошти будувала з ним спірний будинок. Крім того на момент виникнення у відповідача ОСОБА_4 права власності на спірний будинок з 30.08.2007р., як поясняла позивачка, вона не проживала з відповідачем. Також судом встановлено, що сторони не укладали між собою письмового договору щодо правової причини набуття майна в період їх спільного проживання без реєстрації шлюбу.

Через те, що будівництво спірного будинку здійснювалося у період з 1980р. по 2007р., а право власності забудовника ОСОБА_4 виникло після прийняття будинку в експлуатацію, тобто з 30.08.2007р., зазначені правовідносини до 01.01.2004 р. регулювалися ст.112 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), а з 15.04.1991р. ст. 17 Закону України «Про власність».

Законодавство, що діяло на час введення в дію Закону України «Про власність» не передбачало виникнення права спільної сумісної власності у осіб, які проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Такі особи за певних умов, в тому числі доведеності сторонами угоди про створення спільної власності, характеру участі, розміру витрат на будівництво, згоди виконкому місцевої влади на зміну договору про надання земельної ділянки під забудову, мали право на визнання права на частку у спільній власності, пропорційної його особистої участі, на підставі Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 14.05.1976р.№2

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. норми Сімейного Кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004р.. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного Кодексу застосовуються в частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обовязки визначаються на підставах, передбачених Сімейним Кодексом України.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі поширюються положення глави 8 цього Кодексу, який набрав законної сили з 1 січня 2004 року.

Відповідно до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна з сторін повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_2 не надала жодних доказів внесення особистого вкладу у створення спільної власності у період 1980-2005р.р., тому у задоволенні позову вважає необхідним відмовити. Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу жилого будинку № 2-В по вул. Лиманський в м. Миколаєві, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 02.10.2007р.- недійсним з підстав, що відповідач не мав право на відчуження всього будинку, а тільки 1/2 частки з підстав ч.5 ст.203,215,235,267 ЦК України, то вони також не підлягають задоволенню через те, що вони є безпідставними.

Згідно ч.2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом незалежно від спливу позовної давності, яка застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі є підставою для відмови у позові. Позивачка просила суд поновити строк позовної давності через те, що вона пропустила строк з поважних причин, т.я. діззналася, що спірний будинок ОСОБА_4 продав тільки у 2008р., а звернулася до суду у 2009р., тому заява позивача про поновлення строку є безпідставною.

На підставі викладеного, суд вважає позов безпідставним та не доказаним, а тому у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 223 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору купівлі продажу житлового будинку недійсним, визнання жилого будинку спільною сумісною власністю та визнання право власності на ? частку жилого будинку з прилеглими до нього побутовими будівлями та спорудами розташованого за адресою : м. Миколаїв, вулиця Лиманська, № 2-В відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі протягом 10- денний строк з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. Г. Циганок