Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-2917/11
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу в складі: головуючого судді Прихожанова О.В., при секретарі Гарасюта Л.К., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
Позивач ОСОБА_1 В.1. звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що він працював електрогазозварником цеху технологічного залізничного транспорту управління залізничного транспорту ПАТ «ЦГЗК».
02.04.2011 року отримав копію наказу № 185 від 10.02.2011 року « Про зміну в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту», в також розпорядження №147 від 14.02.2011 року « Про попередження працівників управління залізничного транспорту про зміни істотних умов праці» для ознайомлення. Із тексту наказу №185 відЮ.02.2011 р. та розпорядження №147 від 14.02.2011 р він зрозумів: що підприємство передає функції з проведення ремонту та технічного обслуговування тепловозів та вагонів якомусь спеціалізованому підприємству, у зв'язку з чим відбудуться зміни в організації виробництва та праці працівників управління залізничного транспорту; що йому електрогазозварнику, шляхом зміни режиму роботи з двохзмінного чотирьох бригадного безперервного буде змінено на однозмінний режим роботи при одноденному робочому тижні (тривалістю зміни 2 години кожної середи тижня); що зміна істотних умов праці відбудеться 18.04.2011 р; що у разі відмови від продовження роботи в нових умовах, у зв'язку зі змінами істотних умов праці трудові стосунки будуть припинені у відповідності до п.6 ст.36 КЗпП України. 13 квітня 2011 року він звернувся з особистою заявою до генерального директора підприємства, та повідомив про свою згоду працювати за новими умовами праці, після 18.04.2011 року від продовжував працювати за старими умовами праці. Тобто, дія трудового договору вважається продовженою, відповідно до ст..24 КЗпП України. Але наказом №147к від 03.06.2011 р по ПАТ " ЦГЗК» «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 В.1. за п.6 ст.36 КЗпП України» - був звільнений з Пат « ЦГЗК». З наказом №147к від 03.06.2011 р. не згоден, тому змушений звернутись до суду. Крім того у зв'язку з незаконним звільненням він зазнав моральних страждань, оскільки не міг належним чином забезпечити свою сім'ю матеріально, порушився його звичайний спосіб життя, він позбавлений можливості в реалізації своїх звичних бажань та звичок.
Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити посилаючись на наступні обставини. Дійсно ОСОБА_1 працював електрогазозварювальником цеху технологічного залізничного транспорту управління залізничного транспорту ПАТ « ЦГЗК». 10.02.2011 р на ПАТ « ЦГЗК» видано наказ №185 «Про зміни в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту», та 14.02.2011р. розпорядження №147 «Про попередження працівників УЗТ про зміну істотних умов праці», з яким позивача 14.02.2011 р та 17.02.2011 відповідно було ознайомлено. Оскільки, останній відмовився поставити свій підпис про ознайомлення, вдруге 02.04.2011 р ОСОБА_1 В.1. ознайомлено під розпис із зазначеними документами. Відповідно з цієї дати починає перебіг двомісячного строку, тільки після спливу якого допускається зміна істотних умов праці працівників. ОСОБА_1 В.1. починаючи з моменту ознайомлення із розпорядчими документами. З 14.02.2011 р до 02.062011 р, а ні усно, а ні письмово про своє однозначне та кінцеве рішення адміністрацію підприємства не повідомив. До ПАТ «ЦГЗК» 21.04.2011 р вх. 14/994 надійшло звернення в якому, зазначено про змушене погодження на продовження роботи. Розглянувши вищезазначене звернення, адміністрація підприємства прийняти його не змогла, оскільки примусова праця в Україні заборонена, в зв'язку з цим ПАТ « ЦГЗК» надало обгрунтовану відповідь позивачу, про необхідність повідомлення до 03.06.2011 про один із двох наступник варіантів: 1) про вільне погодження на зміну істотних умов праці 2) про відмову від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Однак ОСОБА_1 надіслав акт вх. М-240/37 від 27.05.2010 р при цьому знов не зазначив про своє рішення. 01.06.2011 р ОСОБА_1 було вручено лист №82 та запропоновано проінформувати адміністрацію до кінця робочого дня (17.00 годин) 02.06.2011 року про своє кінцеве рішення. Відповіді на зазначений лист не надано.
Вважає, що наказ №147к від 03.06.2011 р по ПАТ " ЦГЗК» «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 за п.6 ст.36 КЗпП України є законним.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що 10.02.2011 р по ПАТ « ЦГЗК» видано наказ №185 «Про зміни в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту», та 14.02.2011р. розпорядження №147 «Про попередження працівників УЗТ про зміну істотних умов праці», з яким позивача 14.02.2011 р та 17.02.2011 відповідно було ознайомлено. Оскільки, ОСОБА_1 відмовився поставити свій підпис про ознайомлення, його повторно було ознайомлено з документами 02.04.2011, під підпис. З вказаної дати ОСОБА_1, на протязі двох місяців, повинен був повідомити адміністрацію підприємства, про своє рішення працювати чи ні. На протязі двох місяців ні в письмовому, ні в усному порядку ОСОБА_1 не висловлював свою згоду по роботі після змін істотних умов праці. 02 червня 2011 року комісією був складений акт, про відмову ОСОБА_1 продовжити працювати після зміни істотних умов праці.
Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі докази в сукупності, вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені з наступних підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1 дійсно працював електрогазозварювальником цеху технологічного залізничного транспорту управління залізничного транспорту ПАТ « ЦГЗК» з 18.10.2004 року по 03.06.2011 року, що піддержується копією трудової книжки ( а.с.7-10).
Згідно наказу №185 від 10.02.2011 року по ПАТ «ЦГЗК» «про зміни в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту» у зв'язку з необхідністю удосконалення процесу забезпечення якісного виконання ремонтів, основну частину завдань та функцій з проведення ремонту та технічного обслуговування тепловозів та вагонів спеціалізованому підприємству, проведено зміни в організації виробництва, що потягло зміни в істотних умов праці позивача з 18.04.2011 року у вигляді зміни режиму роботи, про що під підпис позивач ОСОБА_1 В.1. ознайомлений 02.04.2011 року (а.с.28-31).
На виконання наказу по підприємству видано розпорядження №147 від 14.02.2011 року «Про попередження працівників управління залізничного транспорту про зміну істотних умов праці», згідно п. 1.3, якого вирішено змінити умови праці електрогазозварювальнику ОСОБА_1 шляхом зміни режиму роботи на однозмінний режим роботи при одноденному робочому тижні (тривалістю зміни 2 години кожної середи тижня), про що під підпис позивач ОСОБА_1 В.1. ознайомлений 02.04.2011 року (а.с.33-34).
Враховуючи момент ( дату) ознайомлення ОСОБА_1 з наказом та розпорядженням, 02.04.2011 року, зміна істотних умов праці, мала відбутись після спливу двох місяців.
13 квітня 2011 року на адресу ПАТ « ЦГЗК» позивачем ОСОБА_1 В.1. направлено заяву, яка отримана ПАТ « ЦГЗК» 21.04.2011 р вх. №14/994. Згідно змісту заяви ОСОБА_1 повідомляє, що змушений погодитись працювати за новими умовами праці, під погрозою звільнення за п.6 ст.36 КЗпП України. (а.с.40)
Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці №105 про скасування примусової праці, ратифікованою Україною 14.12.2000 року, ст..43 Конституції України, КЗпП України, примусова праця заборонена.
26.05.2011 р позивачу направлено лист, яким запропоновано повідомити підприємство про свої чіткі наміри продовжувати роботу після зміни істотних умов праці або відмову від продовження роботи до 02.06.201 1 року., проінформувавши адміністрацію ПАТ « ЦГЗК» про своє рішення (а.с.41-42).
01.06.2011 р позивачу ОСОБА_1 під підпис, було вручено лист №82 та запропоновано проінформувати адміністрацію до кінця робочого дня (17.00 годин) 02.06.2011 року про своє кінцеве
рішення. ( а.с.38). Відповіді на зазначений лист не надано, про що адміністрацією підприємства складено акт (а.с.39).

Посилання позивача ОСОБА_6 на продовження роботодавцем трудового договору за старими умовами праці, згідно ст..24 КЗпП, після 18.04.2011 року не обгрунтовані, оскільки до 02.04.2011 року позивач ухилявся від ознайомлення з наказом та розпорядженням. Оскільки ознайомлення здійснено 02.04.2011 року, зміна істотних умов праці може відбутись тільки після спливу 2 місяців після ознайомлення з розпорядчими документами, і зміна істотних умов праці могла відбутись відповідно після 02.06.2011 року.

Таким чином, позивач не скористався своїм правом надати позивачу свою згоду на продовження працювати в нових умовах у зв'язку з істотною зміною умов праці, при цьому в останній день строку ОСОБА_1 02.06.2011 року відмовився від написання заяви про переведення його на роботу при змінених істотних умовах праці, що убачається із змісту акту від 02.06.2011 року, змісту наказу № 147 к від 03.06.2011 року ПАТ «ЦГЗК» « Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 за п.6 ст.36 КЗпП України» (а.с.5-6).

Відповідно до ст..32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці -систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших -працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Переведення працівника допускається тільки за його згодою, а відсутність згоди, щодо продовження роботи після зміни істотних умов праці свідчить саме про відмову від продовження такої роботи.

Відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу і іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яким міркувань він виходить визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це піддержується. Позивач нічим не підтвердив розмір заподіяної йому моральної шкоди. Всупереч положенням ст..23 ЦК України це не відповідає ні вимогам розумності, ні вимогам справедливості. У зазначеній статті моральна шкода визначена, як така, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтво або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у заявку з протиправної поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Стосовно грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 220000 гривен визначеному позивачем, то це не відповідає критеріям передбаченим у ч.З ст23 ЦПК України. У даному випадку не існує жодних підстав вважати що потерпілою особою є позивач, у якого внаслідок цієї події погіршились здібності, або він можливості їх реалізації. Позивач не доводить наявності глибоких фізичних та душевних страждань. Жодних доказів про звернення до лікувальних установ відповідного профілю для відновлення розумових здібностей позивача, його фізичного чи психічного здоров'я до матеріалів справи не залучено.

Таким чином, на підставі наведених доказів судом встановлено, що при звільнені позивача ОСОБА_1 дії власника є законними, ним дотримано вимоги ст..32 КЗпПу України, підстави для визнання незаконним наказу № 147 к від 03.06.2011 року по ПАТ «ЦГЗК» « Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 за п.6 ст.36 КЗпП України» з матеріалів справи не убачаються. Підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,60, 212,214,215, 218 ЦПК України, ст..23 ЦК України, ст.. 32,36,237-1 КЗпП України суд,-

ВИРІ Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його

проголошення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста

ОСОБА_7.