Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 0602/1060/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

07 серпня 2012 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Ковалика Ю. А. секретаря судових засідань ОСОБА_1, за участю позивача ОСОБА_2, предстаників позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, предстаника відповідача ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2012 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення на його користь боргу та понесених судових витрат по справі.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 24.03.2012 року відповідач ОСОБА_5 написав розписку, якою зобовязувався повернутим позивачу борг в сумі 10 000 (десять тисяч) грн., в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином, до 01 червня 2012 року. Оскільки, відповідач відмовився повернути борг після настання терміну повернення коштів, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Заявою від 25.07.2012 року позивач збільшив свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь неустойку (пеню) в розмірі 5 500 (пять тисяч пятсот) грн., на підставі розписки від 24.03.2012 року, якою відповідач зобовязувався сплатити пеню у розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобовязання, щодо повернення 10 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_3, ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позові та пояснили, що 07.02.2012 року відповідач завдав позивачу тілесних ушкоджень середньої тяжкості. З метою помякшення призначення покарання при вирішенні в суді кримінальної справи про обвинуваченню ОСОБА_5 за частиною 1 статті 122 КК України, сторони домовилися в усній формі про компенсацію в розмірі 16 000 грн. Після чого, 24.03.2012 року відповідач передав позивачу грошову суму в розмірі 6 000 грн., а на іншу суму 10 000 грн. написав розписку від 24.03.2012 року.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги визнали частково, а саме визнали вимоги в частині стягнення 4 000 гривень, в іншій частині позовні вимоги заперечили та пояснили, що 24.03.2012 року сторони домовилися про відшкодування шкоди заподіяної злочином, згідно даної домовленості відповідач зобовязувався повернути позивачу грошову суму в розмірі 10 000 грн. та написав розписку на дану суму. В цей же день, тобто 24.03.2012 року відповідач повернув позивачу частину боргу в сумі 6 000 грн., після чого позивач написав відповідачу розписку від 24.03.2012 року про отримання цих коштів.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 24.03.2012 року, він на автомобілі підвозив позивача, який повідомив про свою домовленість з ОСОБА_5, згідно домовленості, останній зобовязувався повернути ОСОБА_2 кошти в розмірі 16 000 грн., як відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 24.03.2012 року відповідач ОСОБА_5 написав розписку, якою зобовязувався повернутим позивачу ОСОБА_2 борг в сумі 10 000 (десять тисяч) грн. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином, до 01 червня 2012 року (а.с. 4).

24.03.2012 року відповідач повернув позивачу грошові кошти в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень, згідно розписки від 24.03.2012 року (а.с. 12).

24.04.2012 року постановою Баранівського районного суду Житомирської області у кримінальній справі № 0602/508/2012 по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України, провадження по справі закрито у звязку зі звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу, згідно обвинувачення ОСОБА_5 завдав ОСОБА_2 умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження (а.с. 13).

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням. Заміна боргу позиковим зобовязанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст.1047 ЦК).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Тобто, між сторонами 24.03.2012 року був укладений договір позики, а правовідносини, які існували між сторонами до укладення договору позики, припинили свою дію з моменту новації у формі договору позики за спільною домовленістю для впорядкування боргового зобовязання в сумі 10 000 грн.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Тому, суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_7 про домовленість між сторонами про компенсацію в розмірі 16 000 грн., окрім того, ОСОБА_7 не був присутній під час самої домовленості між сторонами, а дізнався про це, лише зі слів позивача. Інших належних та допустимих доказів про домовленість між сторонами на суму 16 000 грн., суду надано не було.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Враховуючи, що заборгованість по договору позики повернута частково в сумі 6 000 грн., інша частина боргу в розмірі 4 000 грн. не повернута, відповідач проти стягнення її не заперечує, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 4 000 грн.

Позовна вимога в частині стягнення неустойку (пеню) в розмірі 5 500 (пять тисяч пятсот) грн., на підставі розписки від 24.03.2012 року, якою відповідач зобовязувався сплатити пеню у розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобовязання, щодо повернення 10 000 грн. не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи те, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинено в усній формі, а розписка є лише доказом укладення правочину, позовна вимога про стягнення неустойки не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

На підтвердження витрат на правову допомогу, позивач надав договір про надання послуг від 15.06.2012 року (а.с. 7); ордер на ведення цивільної справи від 02.07.2012 року (а.с. 8); довідка про сплату гонорару в сумі 3000 грн. (а.с. 29).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Надана позивачем довідка про сплату гонорару в сумі 3000 грн., не є належним та допустимим доказом, оскільки на довідці поставлена печатка фізичної особи підприємця ОСОБА_3, довідка не має дати та не є належним фінансовим документом, на підтвердження отримання адвокатом гонорару за правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 4000 (чотири тисячі) гривень заборгованості за договором позики та судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 55 гривень 36 копійок, а всього 4 055 (чотири тисячі п'ятдесят п'ять) гривень 36 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Зобовязати ГУДКСУ у Житомирській області повернути ОСОБА_2 судовий збір, сплачений в більшому розмірі, ніж встановлено законом, відповідно до квитанції № 101333202 від 03.08.2012 року у сумі 214 грн. 60 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Баранівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, в той же строк з часу отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_9