Апеляційний суд Харківської області
№ 22-ц/2090/1941/2012р.Головуючий 1 ін. - ОСОБА_1
Справа 2-1332/11Доповідач - Сащенко І.С.
Категорія: визнання недійсним договору дарування
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14березня 2012 року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -Сащенко І.С.

суддів - Овсяннікової А.І., Бездітка В.М.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спільного сумісного майна, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 та просили визнати частково недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул. Фельдшерській, 88 у м. Харкові, від 18 травня 2010 року в 3/8 його частині; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину вказаного житлового будинку та за ОСОБА_3 на 1/4 частину вказаного будинку.

Вказали, що спірний будинок був придбаний ОСОБА_9 замість 2- кімнатної квартири, яка надавалася усій сімї замість знесеного будинку №96 по вул. Торговій у м. Харкові, де вони всі разом проживали та були зареєстровані. ОСОБА_3 після придбання частини спірного житлового будинку був зареєстрований у ньому, тому вважав, що 1/4 частина будинку належала йому. Після смерті батька він у встановленому законом порядку подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 з 1962 року, який був розірвано 21 грудня 1983 року Фрунзенським відділом РАГС, актовий запис №872. Її чоловік, ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу від 11 березня 1980 року придбав частину вказаного спірного будинку, тому вважає, що він є майном, яке було придбане під час шлюбу, тому їй належить 1/8 частина вказаного будинку, так як ОСОБА_9 визнавав за нею право власності на будинок, у звязку з чим вони не стали його ділити у судовому порядку. Про своє порушене право їй стало відомо тільки після червня 2010 року, тобто після смерті колишнього чоловіка.

У судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали.

Відповідач та його представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що договір дарування є законним, при його укладенні було дотримано усіх вимог законодавства щодо правочинів. Спірний будинок належав ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.1980 року. Ніяких доказів того, що це був договір міни квартири на частину будинку суду не надано. Після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_2 протягом встановленого законом строку не ставила питання про поділ майна подружжя, набутого під час шлюбу.

Треті особи у судове засідання не зявились.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 грудня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права. Постановити по справі нове рішення, яким задовольнити всі їхні позовні вимоги. Вказали, що про те, що право порушено стало відомо тільки після смерті ОСОБА_9, а до цього вони вважали спірний будинок спільною власністю.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що зявилися, доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що для визнання частково недійсним договору дарування частини житлового будинку, а також для визнання за позивачами права власності на відповідні частини спірного будинку відсутні підстави.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися в повному обсязі не

можна.

Встановлено, що ЛА частина жилого будинку з надвірними будівлями по вул. Фельдшерській, 88 у м. Харкові належала ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.1980 року, посвідченого старшим державним нотаріусом пятої харківської держнотконтори, реєстровий №1-869 ( а.с. 58 - 62 ).

Шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розірвано 21.12.1983 року ( а.с. 12 ).

18.05.2010року ОСОБА_9 подарував 1/? частину спірного будинку ОСОБА_9, договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим №1289 ( а.с. 8 - 9 ).

Право власності зареєстровано в КП «Харківське МБТІ» ( а.с. 7 ).

ОСОБА_9 помер 02.06.2010 року ( а.с. 31 ).

Відповідно до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування

і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і втому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Зважаючи на те, що частина спірного будинку була придбана ОСОБА_9 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_10, ця частина майна є спільною сумісною власністю подружжя, а тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Той факт, що ОСОБА_2 впродовж декількох років не мала та не предявляла до колишнього чоловіка жодних майнових претензій не є підставою для відмови їй в позові, оскільки такі претензії вона могла предявити тільки після порушення свого права

-тобто після укладення ОСОБА_9 договору дарування 18.05.2010 року. В даному випадку, про таке порушення вона дізналася тільки після смерті свого колишнього чоловіка.

За таких обставин, судова колегія вважає за необхідне змінити рішення суду в цій частині, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 При цьому колегія враховує її пояснення в судовому засіданні апеляційної інстанції, згідно яких вона просила визнати за нею право власності на 1/4 частину спірного жилого будинку з надвірними будівлями, а не на 1/8 частину, як вказано в позовній заяві. Зазначила, що вона має право на половину половини всього жилого будинку, так як придбано за договором купівлі-продажу1/2 його частину. В позовній заяві, поданій до суду, через арифметичну помилку було заявлено право на 1/8 його частину, маючи на увазі саме 14

Виходячи з викладеного, договір дарування від 18.05.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим №1289 в цій частині має бути визнаний недійсним.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 судова колегія вважає необґрунтованими.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_3 не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, а саме, що незважаючи на укладення його батьком договору купівлі-продажу частини будинку мав місце договір міни, в звязку з чим йому також належить частина придбаного будинку. Посилання на той факт, що йому та батькові належало право користування жилим будинком по вул. Торговій 96 в м. Харкові, після знесення якого їм була надана інша житлова площа в спірному жилому будинку по вул. Фельдшерській 88 в м. Харкові таким доказом слугувати не може.

Єдиним правовстановлюючим документом, що підтверджувало право власності ОСОБА_9 та в силу закону його дружини ОСОБА_10 на частину спірного жилого будинку був договір купівлі-продажу від 11.03.1980 року. Право власності інших осіб, навіть якщо вони мали право користування цим житлом, оскільки були зареєстровані в ньому з цього договору не випливає.

За таких обставин ухвалене в справі судове рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 не можна визнати законним й обґрунтованим, відповідно до ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч,1 п.2, 309 ч.1 п.З; 313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 грудня 2011 року - змінити.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 рішення суду скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на % частину жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул. Фельдшерській, 88 у м. Харкові.

Визнати договір дарування від 18.05.2010 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим номером 1289 щодо розпорядження 1/4 частиною жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул. Фельдшерській, 88 у м. Харкові недійсним в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді