АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 2190/5128/2012
Справа №22-ц/2190/3433/2012 Головуючий в І інстанції Сенько М.Ф.
Доповідач: Цуканова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2012 року грудня місяця 10 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Цуканової І.В.

Суддів: Вейтас І.В.,

ОСОБА_1

При секретарі: Лукашевич Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду М.Сімферополя від «04» вересня 2012р. за позовом ОСОБА_2 до апеляційного суду Автономної Республіки Крим про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011р. ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду М.Сімферополя із позовом до апеляційного суду Автономної Республіки Крим, в якому просив відшкодувати завдану йому шкоду в сумі 100000 грн.

При цьому покликався, що вироком Київського районного суду М.Сімферополя від 21.10.1984р. був засуджений за ст. 206 ч.2 КК УРСР до 2 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою відповідача від 23.04.1985р. покарання було знижене до 1 року позбавлення волі.

Ухвалою Верховного суду України від 03.07.1986р. вказані судові рішення змінено, його, позивача, дії перекваліфіковано на ч.2 ст. 106 КК УРСР і визначено покарання у вигляді трьох місяців виправних робіт за місцем роботи без позбавлення волі.

Оскільки призначене апеляційним судом покарання у вигляді позбавлення волі відбуте повністю, позивач на підставі ст. 56 Конституції України просив стягнути з відповідача шкоду у зазначеній сумі, яка зокрема, як зазначено в розрахунку, полягає у втраті пенсії за рік.

Заочним рішенням Київського районного суду М.Сімферополя від 04.09.2012р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ визначено підсудність справи апеляційному суду Херсонської області.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином.

В письмовій заяві відповідач просив розглянути справу у свою відсутність.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що вироком народного суду Київського району м.Сімферополя від 21.10.1984р. ОСОБА_2 було засуджено за ст. 206 ч.2 КК УРСР до 2 років 6 місяців позбавлення волі у ВТК суворого режиму.

Ухвалою судової колегії по кримінальним справам Кримського обласного суду від 23.04.1985 року покарання, призначене ОСОБА_2, було знижене до одного року позбавлення волі в ВТК суворого режиму.

Судова колегія по кримінальним справам Верховного Суду УРСР своєю хвалою від 3 липня 1986 року вказані судові рішення змінила, перекваліфікувала дії ОСОБА_2 зі ст. 206 ч.2 КК УРСР на ст. 106 ч.2 КК УРСР і визначила йому покарання три місяці виправних робіт за місцем роботи без позбавлення волі з утриманням в рахунок держави 20% заробітку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що

позивачем не дотримано існуючий на час його засудження порядок звернення до належного органу з питання відшкодування шкоди, заподіяної незаконним судженням,

діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством така підстава для виникнення права на відшкодування шкоди як зміна кваліфікації дій судженого не передбачена,

позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх

вимог.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи, підтверджується дослідженими судом доказами, грунтується на вимогах закону.

Відсутність в рішенні суду посилань, на Указ Президії Верховної Ради СРСР від 05.1981р. №4892-Х «Про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями державних і громадських організацій, а також службових осіб при виконанні ними службових обов'язків», яким затверджено Положення про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, не потягло ухвалення незаконного рішення, оскільки аналіз діючого на час спірних правовідносин законодавства відповідає змісту зазначених норм права.

Відповідно підстав для скасування чи зміни рішення суду не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про необхідність вирішення спору за ст.56 Конституції України, як нормою прямої дії, до уваги не приймаються, оскільки Конституція України набула чинності з дня її прийняття, тобто з 28.06.1996р., а шкоду, як зазначає позивач, заподіяно внесенням апеляційним судом рішення 23.04.1985р.

Згідно ч.З СТ.56 Конституції УРСР від 20.04.1978р. в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, громадяни УРСР мають право на відшкодування втрати, заподіяної незаконними діями державних і громадських організацій, а також службових осіб при виконанні ними службових обов'язків.

Оскільки зі змісту цієї норми випливає необхідність додаткової регламентації її законом, в даному випадку таким законом є Указ Президії Верховної Ради СРСР від 18.05.1981р. №4892-Х, вказана стаття Конституції УРСР також не може бути застосована як норма прямої дії при вирішенні даного спору.

Доводи ОСОБА_2 про недопустимість участі судді у розгляді справи до уваги не приймаються, оскільки в передбаченому ст. 23 ЦПК України порядку позивач відвід судді не заявляв.

Доводи апелянта про порушення судом його права на пред'явлення доказів, зокрема шляхом допиту свідка, також є безпідставними, оскільки з наведених ним підстав для виклику свідка /а.с.51/ не вбачається, що свідку відома інформація щодо предмета доказування, тому відмова суду у виклику свідка відповідає ч.З ст.58 ЦПК України, за якою суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Не мають також юридичного значення твердження ОСОБА_2 про те, що йому стало відомо про порушення права в 2010р., оскільки судом відмовлено в позові за безпідставністю вимог, а не за пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 3 1 5, п.1 ч.І ст.307 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду М.Сімферополя від 4 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: