Справа № 2517/4737/12 Провадження № 22-ц/2590/2283/2012 Головуючий у I інстанції Коваленко А. В. Доповідач - Горобець Т. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2012 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Горобець Т.В.

суддів Острянського В.І., Лакізи Г.П.

при секретарі Биховець Н.М.

за участю Позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду м.Чернігова від 30 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „ Укртелеком про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду від 30 травня 2012 року у звязку з його незаконністю та необґрунтованістю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобовязання ПАТ „ Укртелеком звільнити його від додаткових послуг Інтернет, яких він не замовляв згідно активованого

22.06.2010 року стартового пакету „ ОГО за тарифним планом „ ОГО 512-10, а також від оплати за не замовлені послуги.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, порушив вимоги матеріального та процесуального закону, так як його доводи та надані докази на обґрунтування позову не були належним чином спростовані. Крім того, у рішенні не наведено норм матеріального права, якими керувався суд, відмовляючи у позові. Посилання у мотивувальній частині рішення на ст. 15,16 ЦК України та ст. 11 ЦПК України, на думку апелянта, не регулюють спірні правовідносини, а викладений у рішенні суду зміст окремого фрагменту ст. 16 ЦК України не має жодного відношення до предмету спору.

Також, на думку апелянта, помилковим є посилання суду на ст. 60 ЦПК України, так як наведена норма процесуального права є обовязковою для обох сторін спірних правовідносин.

ОСОБА_1 зазначає у скарзі також, що судом порушено ст. 66 та ст.67 Закону України „ Про телекомунікації, за змістом яких забороняється відповідачу в односторонньому порядку змінювати тарифний план а також субсидувати одні телекомунікаційні послуги за рахунок інших, зокрема, зрахунок споживача. Також у скарзі йдеться про порушення ст. 32 цього закону, якою передбачені права споживача телекомунікаційних послуг. Порушеними також апелянт вважає п.15 Преамбули та п.11 ч.З ст. 18 Закону України „ Про захист прав споживачів із змісту яких вбачається неправомірною одностороння зміна умов договору.

Доводами апеляційної скарги є крім того, посилання на порушення судом першої інстанції вимог ч.З ст. 213 ЦПК України щодо обґрунтованості судового рішення.

Апелянт вважає також, що судом безпідставно було відхилено його доводи про безпосередній вплив зміни тарифного плану з „ ОГО 512-10 на план „ ОГО 2 на розмір оплати Інтернет послуг у бік їх збільшення, стверджуючи, що для забезпечення можливості надання додаткових послуг відповідач мав понести фінансові витрати на придбання додаткового обладнання, його обслуговування, оплату електроенергії, на придбання обладнання, що безумовно, вплинуло і на вартість послуг, які отримує позивач.

В іншій частині доводи апеляційної скарги не носять правового змісту, в розумінні ст.295 ЦПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим у зв»язку з чим у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити.

Судом першої інстанції встановлено, що абонентом телефонного номеру 7-25-13 , через який 22.06.2010 року здійснено підключення до мережі Інтернет шляхом активації стартового пакету « ОГО » за тарифним планом « ОГО 512- 10» , являється ОСОБА_2 Умови надання послуг Інтернет згідно даного тарифного плану - з оплатою 50,00 грн. за 30 календарних днів.

Встановлено, що 23.09.2010 року відповідачем було здійснено автоматичну зміну тарифного плану абоненту за вказаним телефонним номером, що призвело до збільшення швидкості доступу до Інтернет в чотири рази та надання можливості отримати, за бажанням споживача, додаткові послуги, шляхом їх активації у встановленому порядку. Вартість послуг Інтернет доступу після автоматичної зміни тарифного плану не змінилась, оплату таких послуг здійснювала ОСОБА_2 Активація додаткових послуг не проведена.

Обставин чи фактів, які б свідчили, що зміною тарифного плану « ОГС- 512-10» на « ОГО 2» були порушені права ОСОБА_1, який придбав стартовий пакет « ОГО » та з дозволу абонента ОСОБА_2 активував його , скориставшись цим телефонним номером , за тарифним планом « ОГО 512-10» , судом не встановлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано послався на не доведеність позивачем факту порушення будь яких його прав, як споживача послуг Інтернет, який 22.06.2010 року активував стартовий пакет « ОГО» за тарифним планом „ОГО 512-10, здійснивши підключення з абонентського номеру 7-25-13.

Доводи апелянта про те, що не спростованим залишився факт його особистої власності на стартовий пакет, який було активовано, тобто, що саме він є абонентом послуг Інтернет, не заслуговують на увагу, оскільки із змісту рішення не вбачається , що факт укладення договору між сторонами безпосередньо чи через придбання стартового пакету „ ОГО судом покладено

в основу рішення про відмову у позові. Суд лише констатував факти, про які свідчили наявні у матеріалах справи докази.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про відсутність у судовому рішенні нормативно правового його обґрунтування. Так, пославшись на ст. 15 ЦК України та відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано мотивував свої рішення саме зазначеною нормою матеріального права, оскільки виходив з недоведеності факту порушення прав позивача, а за змістом ч.І ст.15 ЦК України лише порушене, не визнане або оспорюване право підлягає судовому захисту.

Обрунтованим, на думку апеляційного суду, є також посилання суду першої інстанції на ст. 16 ЦК України, так як саме ця норма матеріального права визначає способи захисту порушеного, не визнаного чи оспорюваного права. У тому числі, абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що спосіб захисту може бути також визначено окремим законом. У конкретному випадку, спосіб захисту порушених прав споживачів - учасників спірних правовідносин, які випливають з ЗУ « Про телекомунікації» та на який неодноразово посилається апелянт, визначається також п.13 ч.І ст.32 цього Закону, який надає споживачу право оскаржити до суду неправомірні дії операторів, провайдерів телекомінікацій. Спосіб захисту, обраний ОСОБА_1Л, не узгоджується з наведеними нормами права, а зміст його позовних вимоги не є способом захисту порушеного права відповідно до положень ст.. 16 ЦК України та п.13 ч.І ст. 32 ЗУ « Про телекомунікації».

Отже, пославшись на ст.15, 16 ЦК України та ст. 11 ЦПК України, не встановивши факту порушення прав позивача , суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених у позові вимог.

Недоречність викладення у тексті судового рішення змісту саме п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України, яка не стосується предмету спору, на що звертає увагу апелянт, не вплинула на правильність судового рішення по суті, отже не може бути підставою для його скасування відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України.

Апеляційний суд також вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неспростовність суддею тверджень позивача про існування фактів, які обґрунтовують позов. Поняття доказів по справі, належності та допустимості їх визначено ст. 57-59 ЦПК України. Отже, пояснення сторони по справі за відсутності належних та допустимих доказів, не може бути доказом та підлягає аналізу судом лише за умови допиту такої особи у якості свідка в порядку, визначеному ст.184 ЦПК України, за виключенням випадків, передбачених ч.І ст. 61 ЦПК України.

Сам по собі факт зміни без згоди позивача тарифного плану, але без доведеності негативних наслідків для споживача такого факту , не є свідченням порушення його прав, які підлягають захисту у спосіб, обраний ОСОБА_1

Посилання апелянта на те, що зміна тарифного плану призвела до збільшення розміру оплати тих послуг, які ним були замовлені при активації тарифного плану « ОГО 512-10» не ґрунтуються на наявних у справі доказах. З матеріалів справи вбачається, що з 22.06.2010 року по даний час вартість Інтернет послуг , які оплачуються абонентом телефонного номеру 7-25-13

становить 50.00 грн. за 30 календарних днів ( крім періоду з 22.06.2010 по

22.06.2011 року, де взагалі застосовувався коефіцієнт зменшення).

Твердження апелянта про здорожчання послуг після зміни тарифного плану ґрунтується лише на його припущеннях та особистих розрахунках, проте, оскільки обставини, про встановлення яких іде мова, потребують спеціальних знань, належними та допустимими доказами у даному випадку відповідно до ст. 143 ЦПК України може бути лише висновок експертизи. Такого доказу суду не надано і клопотання про призначення експертизи не заявлялось. Калькуляція розрахунку тарифів, про витребування якої йдеться у позові та у апеляційній скарзі, без висновку експертизи також не може спростувати наявні у справі докази про незмінність тарифу, оскільки аналіз калькуляції теж потребує спеціальних економічних знань.

Враховуючи, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. 309 ЦПК України, апеляційним судом не встановлено, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315 , 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від ЗО травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: