Справа № 223/2783/2012
Провадження №2-о/223/949/2012
РІШЕННЯ

іменем України

"24" грудня 2012 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі : головуючого Мазурчака А. Г.

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Тиврів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності заповіту ,-

встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності заповіту, в якій вказує, що 27.03.2006 року померла її баба ОСОБА_2, яка до дня смерті була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить земельна ділянка площею 6.0840 га на території Маловулизької сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй. Заповіт посвідчений 04.12.1991 року секретарем виконкому Маловулизької сільської ради ОСОБА_3 і зареєстрований в реєстрі за № 33. На день відкриття спадщини даний заповіт не змінений і не відмінений.

Нотаріус відмовляє їй в реєстрації заяви про прийняття спадщини, так як в заповіті по батькові вона помилково записана «Леонтіївна»замість Леонідівна .

Встановлення даного факту їй необхідно для отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_2 за заповітом.

Просить встановити факт, що заповіт, складений ОСОБА_2 04.12.1991 року, посвідчений секретарем виконкому Маловулизької сільської ради ОСОБА_3, реєстраційний номер № 33 на користь ОСОБА_4, належить їй, ОСОБА_1.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала, просить заяву задоволити з підстав, викладених у ній.

Заінтересована особа Маловулизька сільська рада не заперечує проти задоволення заяви. Просить справу розглядати у відсутності її представника.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, так як факт належності їй, ОСОБА_1, заповіту, складеного 04.12.1991 року ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, стверджується самим заповітом (а.с.4), в якому вказано, що все своє майно ОСОБА_2 заповідає своїй онуці ОСОБА_4, свідоцтвами про народження заявниці (а.с.5), свідоцтвом про народження матері заявниці ОСОБА_5 (а.с.7), свідоцтвами про одруження заявниці (а.с.12) та свідоцтвом про одруження батьків заявниці (а.с.6) : ОСОБА_6 та ОСОБА_5, з яких видно, що вона дійсно є онукою ОСОБА_2, що імя її батька ОСОБА_7 , а не «Леонтій»та показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8, допитаних в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_6 дала показання суду про те, що вона - мати заявниці. Заповіт на користь її доньки склала її мати. Донька по-батькові - Леонідівна, а не "Леонтіївна", а секретар сільської ради записала її як "Леонтіївну".

Свідок ОСОБА_8 дав показання суду про те, що заявниця - його племінниця, а її батько "Леонід" - його двоюрідний брат. Баба зробила заповіт на заявницю. Чому під час складання заповіту була допущена помилка - він не знає.

Керуючись ст.ст.11; 60; 212-215; 223; 256; 259 ЦПК України , -

вирішив :

Заяву задоволити.

Встановити факт, що заповіт, складений ОСОБА_2 04.12.1991 року, посвідчений секретарем виконкому Маловулизької сільської ради ОСОБА_3, реєстраційний номер № 33 на користь ОСОБА_4, належить ОСОБА_1.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський райсуд протягом десяти днів.

Суддя:

ОСОБА_9