№ 2-о/2011/314/12
2011/8887/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2012 року

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді: Шишкіна О.В.,

при секретарі : Підлипенського Д.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та розподіл майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та розподіл майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 2006 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син - ОСОБА_4 . Проте після цього її відносини з ОСОБА_2 зіпсувались, та з січні 2012 року вони не проживають однією сім`єю.

Позивач зазначила, що за час проживання разом, вони спільними зусиллями набували рухоме та нерухоме майно. ОСОБА_1 вказала, що майже вся нерухомість була придбана на ім`я ОСОБА_2 .

Також, за час спільного проживання за спільні кошти 25.04.2007 року відповідно до договору купівлі продажу квартири ОСОБА_3 , яка є матір`ю чоловіка ОСОБА_1 придбала у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 . Позивач вказала, що ОСОБА_3 не мала змоги купити зазначену квартиру за власні кошти через те, що вона є пенсіонером, і єдиним доходом останньої є пенсія, якої недостатньо для придбання зазначеної квартири. Зі слів позивача ця квартира була придбана за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У позовній заяві ОСОБА_1 також вказала, що 23.03.2007 року ОСОБА_2 взяв в борг у її батька, ОСОБА_5 , грошову суму у розмірі 80 000 дол. США зі строком повернення до кінця 2010 року. Дана грошова сума була витрачена на будівництво житлового будинку за адресо АДРЕСА_2 . Зазначена грошова сума не була повернута.

Після припинення своїх відносин з ОСОБА_2 ОСОБА_1 не вдалося досягти згоди з приводу розподілу майна, набутого за час спільного проживання з останнім, що й стало приводом для подання заяви до суду.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі в судове засіданні з`явилися, позов в останній редакції визнали частково.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1. ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 2006 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи, поясненнями сторін, а також показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу в них народився син - ОСОБА_4 , батьком якого записаний ОСОБА_2 .

З січні 2012 року сімейні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були припинені, спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо.

Відповідно до ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

За час, що позивач та ОСОБА_2 проживали разом вони спільними зусиллями набували рухоме та нерухоме майно.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч. 1 ст. 62 СК України встановлює, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч. 1. ст. 392 встановлює, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

За час спільного проживання подружжя 25.04.2007 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_3 придбала у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 . У судовому засідання ОСОБА_3 зазначила, а також надала суду у письмовому вигляді пояснення, що не мала змоги купити квартиру за власні кошти через те, що вона є пенсіонером, і єдиним її доходом є пенсія, якої недостатньо для придбання квартири. Ця квартира була придбана за кошти ОСОБА_1 . У судовому засіданні було встановлено, що для купівлі зазначеної квартири ОСОБА_3 отримала грошову позику від ОСОБА_1 у розмірі 205 000,00 грн., що підтверджується поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та розпискою.

Також, 23.03.2007 року ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_5 , грошову суму у розмірі 80 000 дол. США, зі строком повернення до кінця 2010 року, що підтверджується розпискою. ОСОБА_2 зазначену суму не повернув.

Грошові кошти, отримані від ОСОБА_5 , стали фактично спільною власністю подружжя, і були витрачені ОСОБА_2 на будівництво житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 . Сторони пояснили, що окрім цих коштів зі спільних коштів постійно виділялися гроші на будівництво житлового будинку. Будівництво будинку на час судового засідання завершене, але право власності на нього належним чином не оформлене.

У судовому засіданні ОСОБА_2 погодився з тим, що під час шлюбу з ОСОБА_1 за спільні кошти був істотно поліпшений стан і якісні характеристики нежитлових приміщень №1 в літ. А-1 площею 9,6 кв.м., розташованих в АДРЕСА_3 , а також нежитлових приміщень №1, 1-8 загальною площею 84,7 кв.м., в будівлі літ. «Б-1»розташовані у АДРЕСА_4 .

У судовому засіданні суд вирішив розподілити майно подружжя наступним чином.

У зв`язку з тим, що відповідачі позов визнали частково, ОСОБА_2 не має можливості виплатити ОСОБА_1 суму грошової позики у розмірі 80 000,00 дол. США, і за час спільного проживання подружжя за рахунок спільних коштів був істотно поліпшений стан нежитлових приміщень, суд визнає за ОСОБА_1 право власність на нежитлові приміщення, які розташовані у АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 27.03.2001 року, а також нежитлові приміщення №1, 1-8 загальною площею 84,7 кв.м. в будівлі «Б-1», що знаходяться по АДРЕСА_4 , що належать йому на підставі договору дарування від 29.08.2002 року.

У відповідністю з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на вищенаведені приписи ЦПК України та враховуючи те, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд задовольняє ці вимоги в повному обсязі.

Окрім цього, суд вирішив розподілити решту власності наступним чином:

- визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

- визнати право власності ОСОБА_2 на будівельні матеріали, з яких складається будинок, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .

Ст. 70 СК України встановлює, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ч. 1. ст. 71 СК України при поділі майна повинні враховуватись інтереси неповнолітніх дітей, а також інші істотні обставини.

У зв`язку з тим, що син ОСОБА_1 і ОСОБА_2 живе з матір`ю суд, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, відходить від принципу рівності часток подружжя.

У судовому засіданні не був підтверджений факт належності ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_5 . Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що дана квартира йому не належить, і проживає він в ній на підставі договору аренди житлових приміщень, який був наданий у судовому засіданні. Зважаючи на це, суд не має підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Виходячи з вищенаведеного на підставі ст. 1, 9, 18, 60, 62, 70, 71 СК України, ст. 604, 608, 1219, 1261 ЦК України, та керуючись ст. 3, 15, 118-120, 215, 256, 259 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та розподіл майна подружжя задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю подружжя, а саме: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2006 року.

Розподілити майно подружжя наступним чином:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення 1 в літ. А-1 площею 9,6 кв.м., розташоване в АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення №1, 1-8 загальною площею 84,7 кв.м., в будівлі літ. «Б-1», розташовані у АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали, з яких складається житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з моменту проголошення рішення. Апеляційна скарга подається через Дзержинський районний суд м. Харкова.