Справа № 1328/2-2925/11 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/1390/4097/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

за секретаря: Гордій У.М.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб Третьої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину жилого приміщення за померлим ОСОБА_5,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 березня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, з участю третіх осіб - Третьої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/4 частину жилового приміщення - квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 (померлим), що помер 13 червня 2006 року- відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду є незаконне та необґрунтоване, в ході цивільного процесу позивачем були представлені переконливі і достатні докази, а також висловлені аргументовані доводи на підтримку позовних вимог, проте вони жодним чином не були враховані судом. Крім того, згідно ч.3 ст. 65 Сімейного Кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Як вбачається з матеріалів справи, такої письмової нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_5 ніколи і нікому не давав, а тому одноосібна приватизація ОСОБА_3 оспорюваної квартири є незаконною.

В додаткових поясненнях апелянт також зазначає, що згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю Української РСР оформлення права власності на квартиру одного з подружжя не позбавляє другого з подружжя прав власності на квартиру.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 березня 2012 року та задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав.

Відповідачка проти апеляційної скарги заперечила, просить рішення Шевченківського районного суду м.Львова залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як, вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_6 звернувся до суду 17.10.2011 року з позовом до ОСОБА_3, з участю третіх осіб - Третьої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину жилового приміщення за померлим ОСОБА_5

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України право на звернення до суду має кожна особа в порядку встановленому цим Кодексом за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права , свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно до ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Судом встановлено, що 13 червня 2006 року помер ОСОБА_7 про що свідчить свідоцтво про смерть серія 1-СГ № 059481 (а.с. 11).

ОСОБА_7 1919р.н. перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 1931р.н. з 4 листопада 1957року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.9)

До дня смерті, ОСОБА_5 проживав разом з донькою та дружиною- відповідачкою в квартирі АДРЕСА_2. Дана обставина стверджується довідкою ЖБК № 151 (а.с.12) та не заперечується учасниками процесу.

Позивач ОСОБА_2 з 1987 року проживає і зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.7).

Відповідачка ОСОБА_3В.( мати позивача) отримала в січні 1984 року квартиру № 3 по вул.Ю.Липи (Торфяна),12 в м.Львові, що вбачається з ордеру на квартиру (а.с.15).

Спірна квартира зареєстрована у Львівському міжміському бюро технічної Інвентарізації за ОСОБА_3 на праві особистої власності на підставі довідки, виданої ЖБК-151 від 30.06.1992 року ( а.с.19 ).

Відповідно до вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Окрім того, встановлено, що ОСОБА_3 була членом ЖБК, і саме на підставі виданої їй довідки ЖБК № 151 м.Львова від 30.06.92 р. за № 93 за нею було зареєстровано право власності на квартиру №3 по вул.Торфяній(ОСОБА_8),12 у м.Львові, нею було виплачено кошти(пай) за кооперативну квартиру. Будучи живим, її чоловік ОСОБА_7, ніколи не ставив питання щодо визнання за ним права власності на квартиру.

Законом від 07 лютого 1991 року № 697-Х „Про власність" було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок на квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, наданий йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до вимог ст.357 ч.2 ЦК України якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення.спорудження) майна.

Померлий ОСОБА_5 до дня смерті, знав та не заперечував ту обставину, що квартира АДРЕСА_3 оформлена (приватизована) на ОСОБА_3.

Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може предявляти позов про визнання його права власності, якщо право оспорюється або не визнається іншою особою.

Однак, при житті ОСОБА_7 не оспорював право власності своєї дружини на квартиру, в якій він був зареєстрований та проживав.

Після смерті ОСОБА_7 (13 червня 2006 року) відкрилась спадщина, спадкоємцями першої черги є дружина ОСОБА_3 та його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_9, відповідно до вимог ст.1261 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.1218,1261, 1266,1268 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок смерті. Право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя який його пережив. Спадкодавець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким,що

прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст.1269 ч.1 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся із заявою 19 жовтня 2006 р. до Третьої львівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину (матеріали спадкової справи а.с.1) відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України. 19.12.2006 року державним нотаріусом було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - грошові вклади (мат.спад.справи а.с.17).

Статтею 11 ч.1,2 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи ( за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

З позовними вимогами позивач щодо порушення його прав іншими спадкоємцями, чи нотаріальною конторою, не звертався.

Право власності за померлим на частину майна судом задоволено бути не може, оскільки будучи живим ОСОБА_7 не заперечував таке право ОСОБА_3 на майно.

Позивачем не представлено суду жодного доказу щодо того,що його батько ОСОБА_7 заперечував оформлення права власності на спірне помешкання за ОСОБА_3

Відповідно до вимог ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та

Викладені вимоги ОСОБА_2 в доповненні до апеляційної скарги від 13.04.2012р.(а.с.106-110), є позовними вимогами, які не розглядалить в суді першої інстанції, а тому не можуть бути предметом переглядом в суді апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції постановляючи рішення за позовом ОСОБА_2Є про визнання 1/4 частини жилого приміщення квартири №3 по ОСОБА_8,12 м. Львові за померлим ОСОБА_5 правильно відмовив за безпідставністю даної позовної вимоги.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що Шевченківський районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази .

Посилання апелянта на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом не було враховані його доводи щодо позовних вимог не приймаються судом до уваги, оскільки не ґрунтуються на зібраних матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки, рішення суду відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :