АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 2-993/11
№ провадження 22ц/491/835/12
Доповідач - Грищенко Н.
У Х В А Л А

Іменем України

19 квітня 2012 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області

у складі: головуючого судді: Грищенко
Н. М.

суддів: Барильської А.
П., Савіної Г. О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 23 листопада 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання домоволодіння спільним
майном подружжя, визнання права
власності на Ѕ його частину,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_3 і просила
визнати 14 частину домоволодіння, що
складається з кв. АДРЕСА_1, літньої
кухні з погребом «З», сараю «И», гаражу
«К», їх спільною сумісною власністю;
визнати за нею право на 1/2 частину
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 63,3 кв. м., житловою
площею 39,5 кв. м., літньої кухні з
погребом «З», сараю «И», гаражу «К».

В обґрунтування вимог вказала, що
перебуваючи з зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_3, вони в серпні 2002
року придбали 1/4 частину домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1, вартість якого
складала 17216 грн.

Відчуження, а також реєстрацію права
власності домоволодіння проведено на
підставі договору дарування від 22.08.2002
року за чоловіком - відповідачем ОСОБА_3
Пізніше за рахунок їх спільних з
відповідачем коштів, її особистих
коштів, які перерахувала подарувавши
її мати, домоволодіння було
переобладнане, зроблено
перепланування та капітальний ремонт,
замінені вікна, двері, систему
опалення, водопостачання, встановлений
новий паркан вартістю 4000 грн. За
рахунок цього вартість домоволодіння
суттєво збільшилася.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 23 листопада 2011 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання домоволодіння
спільним майном подружжя, визнання
права власності на 1/2 частину -
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення про повне
задоволення її позовних вимог,
посилаючись на те, що суд при ухваленні
рішення не прийняв до уваги докази, які
підтверджують позовні вимоги, зокрема -
докази проведення ремонту у спірній
квартирі за рахунок матері ОСОБА_4 та
докази проведення ремонтних робіт, які
значно підвищили вартість будинку.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували в зареєстрованому шлюбі з 28
січня 1995 року , що підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу ( а.с. 8).
Від шлюбу мають неповнолітню доньку
ОСОБА_5

Відповідно до Договору дарування 1/4
частини домоволодіння від 22 серпня 2002
року (а.с. 9) відповідачу ОСОБА_3 було
подаровано 1/4 частину домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, що становить квартира
№ 2 загальною площею 36,3 кв. м., житлової
площею 39,5 кв. м., «З» - літня кухня з
погребом, «И» -сарай, «К» - гараж, і
відповідно цього Договору відповідач є
власником вказаного домоволодіння.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
недоведеності факту

виникнення позивачкою права спільної
сумісної власності на спірне
домоволодіння, не доведеності, що за
рахунок капіталовкладень в спірне
домоволодіння, які були зроблені
подружжям за час спільного проживання,
значно збільшилась його вартість на
час придбання за договором дарування,
який ніким не заперечувався.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 57 СК
України, особистою приватною власністю
дружини або чоловіка є майно, набуте
нею, ним за час шлюбу в порядку
спадкування.

Статтею 62 СК України врегульовані
правовідносини на час виникнення
спору, якщо майно дружини, чоловіка за
час шлюбу істотно збільшилося у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разу спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Аналогічне положення міститься в ст. 25
КЗпШ України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про те, що позивачкою не
надано належних та допустимих доказів
виникнення у неї права спільної
сумісної власності на спірне
домоволодіння.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі
про те, що судом при ухваленні рішення
не прийнято до уваги докази проведення
ремонту у спірній квартирі за рахунок
матері позивачки ОСОБА_4 та докази
проведення ремонтних робіт, які значно
підвищили вартість будинку, на думку
колегії суддів, необґрунтовані.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка при розгляді справи не
визначила, які саме ремонтні роботи
були виконані нею та відповідачем, та в
якій час. Із наданого суду кошторису
(а.с. 13-17) не убачається, про ремонт якого
саме приміщення та за якою адресою іде
мова, також не вказано, хто складав цій
кошторис, чи має та особа, яка його
складала повноваження на проведення
таких робіт.

Під час проведення судової
будівельно-технічної експертизи
експертом зроблений висновок лише про
ринкову вартість спірного майна на час
виникнення спору, і при цьому не
встановлено, що домоволодіння зазнало
істотних перебудов, або добудов за
рахунок спільних та особистих кошів.
Експертом не проводилось дослідження
того, яка саме вартість спірного
будинку була до початку капітального
ремонту.

Суд правильно дійшов висновку про те,
що не ґрунтуються на належних доказах
ті обставини, що позивачкою були
витрачені отримані нею грошовим
переказом особисті кошти, оскільки
договір Дарування, оформлений у
встановленій формі відповідно до ст. 719
ЦК України про дарування коштів,
позивачці не укладався, а надана
квитанція (а.с. 12) не може бути тому
підтвердженням.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що при ухваленні рішення судом не
враховані письмові докази, які
підтверджують правомірність позовних
вимог щодо визначення ремонтних робіт ,
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки вони були предметом розгляду
в суді першої інстанції, і суд дав їм
належну оцінку.

Таким чином, позовні вимоги про
визнання домоволодіння спільним
майном подружжя задоволенню не
підлягають.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги, а рішення суду
повинно бути залишено без змін на
підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 23 листопада 2011 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: