Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
4 грудня 2012 року Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі : головуючого - судді Вернік В.М.
при секретарі - Росовській О.Ю. із участю : - представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,
ПАТ "КБ "ПриватБанк" 20.07.2012 року (згідно поштового штемпеля) звернулося до суду з цим позовом вимогою звернення стягнення на належну ОСОБА_2 квартиру №11 на вул. Леніна, 2. в с. Мартинівка Жмеринського району Вінницької області, що є предметом іпотеки, в рахунок погашення заборгованості в сумі 134535,98 грн. за кредитним договором №УІ20ОЮ000003331 від 12.02.2008 року, а також виселення відповідача та інших зареєстрованих у вказаній квартирі осіб.
До початку розгляду справи по суті представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву із остаточними вимогами звернення стягнення на квартиру загальною площею 60.70 кв.м., яка розташована АДРЕСА_1 в с.Мартинівка Жмеринського району Вінницької області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ "КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які зареєстровані та проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2. із зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири, посилаючись на неналежне виконання зобов'язань відповідачкою ОСОБА_2 щодо повернення отриманого нею кредиту.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позові обгрунтування, повязані із простроченням відповідачкою ОСОБА_2 особистих зобовязань за вказаним кредитним договором, забезпеченим іпотекою спірної квартири, на придбання якої отримано даний кредит. Підтримав вказану за розрахунком загальну суму заборгованості з урахуванням вимог дострокового повернення належних платежів та штрафних санкцій. Просив задоволити позов у повному обсязі, обґрунтовуючи заявлені вимоги продажу спірної квартири положеннями договору іпотеки.
Відповідачі в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи суду не представили. Допитувані в минулих судових засіданнях заперечували проти позову, зауважуючи, що вони не мають іншого житла. Відповідачка ОСОБА_2 визнала прострочення нею сплати платежів по отриманому від позивача кредиту, зауваживши, що такі обставини виникли внаслідок непередбачуваного звільнення її з роботи та втрати основного виду доходів. Зазначала, що погодження відстрочення зобовязань за кредитом чи реструктуризації боргу з позивачем не вдалось.
Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як відповідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав
Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа і глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом: розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За вимогами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.
Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.
Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
У відповідності до ст.629 ЦПК України, договір є обовязковим до виконання сторонами.
Згідно ст.7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.
Якщо вимога за основним зобовязанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобовязання.
Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування:
-витрат, пов'язаних з предявленням вимоги за основним зобовязанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки;
-витрат на утримання і збереження предмета іпотеки;
-витрат на страхування предмета іпотеки;
-збитків, завданих порушенням основного зобовязання чи умов іпотечного договору.
Відповідно ч.1,3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.
У відповідності до вимог ч. 3 ст.38 Закону України "Про іпотеку" дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
Згідно ч.1,2 ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:
-загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;
-опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги і потекодержателя;
-заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;
спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;
-пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;
-початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Відповідно 4.1,3 ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
У відповідності до вимог ч.2,3 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання па підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Згідно п.2.1.1. вказаного договору забезпеченням виконання зобовязань є іпотечний договір вказаної квартири.
Відповідно до п.5.2.4. Договору, зокрема, у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та відсотків за користування ним понад двох місяців кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його використання та інших платежів, що належать до сплати за цим договором.
Згідно п.6.2. даного договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту щодо сплати вказаних щомісячних ануїтетних платежів, позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному від зазначеного розмірі на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
Відповідно п.6.4. Договору при порушенні позичальником будь-якого зобовязання стосовно щомісячної сплати ануїтетного платежу кредитор має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити кредитору пеню в розмірі 0,15 від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки.
Згідно п.6.6. кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по зобовязанням, передбаченим цим договором більш ніж на ЗО днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі в межах 10% від суми невиконаного зобов'язання.
Згідно п.2.1.5. договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем зобовязань, забезпечених цим договором, іпотекодержатель має право задовільнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у порядку, встановленому законодавством.
З рекомендованого листа позивача від 11.07.2012 року (а.с.17) вбачається належне повідомлення останнім відповідачки ОСОБА_2 про наявну прострочену заборгованість за кредитним договором та прийняття банком рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, у звязку з чим запропоновано у тридцятиденний строк з дня отримання даної вимоги звільнити спірну квартиру №11 в будинку №2 в с. Мартинівка Жмеринського району Вінницької області.
Копіями договору купівлі-продажу від 12.02.2008 року (а.с.31-32) та доданого представником позивача реєстраційного посвідчення від 12.02.2008 року відповідачка ОСОБА_2 на час укладення договору іпотеки набула у встановленому законом порядку право власності на передану в іпотеку вказану спірну квартиру.
Згідно змісту письмового повідомлення відповідачки ОСОБА_2 від 12.02.2008 року (а.с.37) останньою підтверджено факт того, що на час придбання даної квартири, що також збігається із часом надання її в іпотеку позивачу, вона не перебувала в шлюбі та не проживала однією сім'єю з особами, із якими мала б право укласти шлюб, а також будь-яких прав щодо даного нерухомого майна, у тому числі за договорами найму, в інших осіб немає.
З копії паспорту відповідача ОСОБА_4 АА 635565 (а.с.78-79) вбачається відсутність його реєстрації у спірній квартирі.
Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному.
Виникнення простроченої заборгованості з повернення кредитних коштів відповідачкою ОСОБА_2 визнано особисто, що не потребує доказування даних обставин.
Разом з тим суд не приймає до уваги заперечень відповідачки щодо звільнення її з роботи та події лікування, оскільки ці обставни не позбавляють відповідачку обовязку своєчасного виконання власних цивільних зобовязань перед позивачем за укладеним договором кредиту.
Таким чином, з урахуванням вказаних обставин прострочення відповідачкою сплати належних внесків з повернення суми кредиту та відсотків за користування ним понад два календарних місяці становлять визначену законом та кредитним договором підставу звернення стягнення на заставлену в іпотеку квартиру відповідачки.
При цьому суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог в частині застереження права позивача на укладення договору купівлі-продажу спірного предмету іпотеки від імені відповідачки ОСОБА_2, оскільки вищевказаною нормою ст.38 Закону України "Про іпотеку" визначено право здійснення цих повноважень іпотекодержателем безпосередньо від власного імені на підставі іпотечного договору, оскільки останнім передбачено право позивача на продаж предмета іпотеки, а отже не потребує необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
Одночасно з огляду на визначений спеціальним законом (ст.39 Закону України "Про іпотеку") обмежений перелік обставин, які повинні біти зазначені в рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо отримання ним витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, та з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, оскільки вони не охоплюються змістом ст.38 Закону України "Про іпотеку" за процедурою якої визначається спосіб реалізації предмету іпотеки, що серед іншого підлягає зазначенню у рішенні суду.
Також не підлягає задоволенню заявлена вимога щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки даним рішенням суду не визначається остаточне позбавлення права власності щодо переданого в іпотеку нерухомого майна відповідачки ОСОБА_2 чи права користування ним іншими відповідачами до набрання чинності цим судовим рішенням та його фактичного виконання у добровільному чи примусовому порядку. При цьому вказані визначені законом підстави зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб не становили окремого предмету позову саме щодо позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Окрім того, стосовно відповідача ОСОБА_4 суду ніким не доведено факту його реєстрації у спірній квартирі, що визначає невмотивованість вимоги про зняття його з реєстрації в ній.
Пропорційно обсягу задоволених позовних вимог слід стягнути з відповідачів на користь позивача відповідно представлених останнім документально підтверджені витрати із сплати судового збору.
Враховуючи викладене, керуючись ст.5, 8, 10, 60, 61, 169, 174, 209, 210, 212-214 ЦПК України, ст.553, 554, 610-612, 614, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.109 ЖК України, ст.7, 33, 34. 38-40 Закону України "Про іпотеку", ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд -
Позов задоволити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набуває законної сили після закінчення строків на його оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявок відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а відсутніми в судовому засіданні особами, які беруть участь в справі, - у той же строк з часу отримання копії рішення, апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

СУДДЯ Вернік В.М.