№2/412/1909/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2012 року
Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Трещова
В.В., при секретарі Нижник І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську за
участю позивача, представників
позивача , представника відповідача та
третьої особи цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до комунального
закладу «Обласний госпіталь для
інвалідів Великої Вітчизняної війни»,
про визнання незаконним наказу про
оголошення догани, визнання незаконним
та скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з даним
позовом до суду в обґрунтування якого з
врахуванням уточнень зазначив, що він
працював завідуючим хірургічним
відділенням комунального закладу
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни». Йому
наказом відповідача за № 150 від 29.11.2011
року було оголошено догану , а наказом
№ 151 від 1.12.2011 року його було звільнено
з роботи, що позивач вважає
протиправним, тому просив скасувати
спірні накази, поновити його на роботі,
стягнути з відповідача заробітну плату
за час вимушеного прогулу та моральну
шкоду в розмірі 5000 гривень.

Позивач та його
представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов підтримали з підстав у
ньому викладених, просили задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача
ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не
визнав посилаючись на його
безпідставність та необґрунтованість,
надав суду заперечення з відповідними
додатками.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому
засіданні пояснив, що на його думку
позов не підлягає задоволенню,
посилався при цьому на його
безпідставність та необґрунтованість.

Допитаний в якості свідка
ОСОБА_1 показав суду що він не порушував
вимог трудового законодавства. При
його звільненні у нього не відбиралися
жодні пояснення. При оголошенні догани
позивачу запропонували надати
пояснення, щодо вживання їжі хворих,
але він відмовився. Позивач не
пам’ятає –чи попереджував його
начальник госпіталю про
неприпустимість вживання їжі хворих.
29.11.2011 року до службового кабінету
позивача зайшов начальник госпіталю
ОСОБА_4 та інші працівники і встановили,
що в кабінеті позивача знаходилися
розноси з їжею з їдальні хірургічного
відділення, призначеною для хворих.
Але, ця їжа стояла на тумбочці в
кабінеті позивача, а на його стіл
переставив цю їжу разом з розносами
начальник госпіталю, який і
сфотографував побачену їжу. Вважає, що
начальник госпіталю навмисно приніс
фотоапарат до кабінету позивача, щоб
сфотографувати розноси з їжею,
оскільки він тривалий час чинить тиск
як на позивача так і на інших
працівників.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5
показала суду, що вона працювала
лікарем дієтологом комунального
закладу «Обласний госпіталь для
інвалідів Великої Вітчизняної війни»і
тому їй відомо, що до обов’язків
позивача входило здійснення контролю
за якістю харчування хворих у тому
числі органо-лептичним способом.

Вислухавши сторони,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що
позивач працював на посаді завідуючого
хірургічним відділенням комунального
закладу «Обласний госпіталь для
інвалідів Великої Вітчизняної війни»,
що визнано сторонами справи та
підтверджується дослідженими у
судовому засіданні письмовими
доказами –копією трудової книжки
позивача, викопіюванням з наказу про
прийом на роботу.

Наказом керівника відповідача за № 150
від 29.11.2011 року позивачу було оголошено
догану, що визнано сторонами справи та
підтверджується дослідженими у
судовому засіданні письмовими
доказами –копією спірного наказу.

Наказом керівника відповідача № 151 від
1.12.2011 року позивача було звільнено з
роботи, що визнано сторонами справи та
підтверджується дослідженими у
судовому засіданні письмовими
доказами –копією спірного наказу

Наказом третьої особи начальника
комунального закладу «Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної війни»ОСОБА_4 за № 57 від
9.04.2012 року було скасовано наказ № 151
від 1.12.2011 року, яким позивача було
звільнено з роботи, що підтверджується
дослідженими у судовому засіданні
письмовими доказами –копією наказу №
57, наданою третьою особою в судовому
засіданні, та врученою судом позивачу
та його представнику під час розгляду
справи.

Правовідносини, що виникли між
сторонами справи врегульовані нормами
КЗпП України.

Статтею 139 КЗпП України передбачено, що
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу,
додержувати трудової і технологічної
дисципліни, вимог

нормативних актів про охорону праці,
дбайливо ставитися до майна

власника, з яким укладено трудовий
договір.

Статтею 140 КЗпП України передбачено, що
трудова дисципліна на
підприємствах, в установах,
організаціях забезпечується
створенням необхідних організаційних
та економічних умов для нормальної
високопродуктивної роботи,

свідомим ставленням до праці, методами
переконання, виховання, а

також заохоченням за сумлінну працю.

У трудових колективах створюється
обстановка нетерпимості до

порушень трудової дисципліни, суворої
товариської вимогливості до

працівників, які несумлінно виконують
трудові обов'язки. Щодо

окремих несумлінних працівників
застосовуються в необхідних

випадках заходи дисциплінарного і
громадського впливу.

Статтею 141 КЗпП України передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
повинен правильно організувати працю
працівників, створювати умови для
зростання продуктивності праці,
забезпечувати трудову і виробничу

дисципліну, неухильно додержувати
законодавства про працю і правил

охорони праці, уважно ставитися до
потреб і запитів працівників,
поліпшувати умови їх праці та побуту.

Статтею 142 КЗпП України передбачено, що
трудовий розпорядок на
підприємствах, в установах,
організаціях визначається правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
які затверджуються трудовими
колективами за поданням

власника або уповноваженого ним
органу і виборним органом

первинної профспілкової організації
(профспілковим представником)

на основі типових правил.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що
за порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
1) догана; 2) звільнення.

Статтею 147-1 КЗпП України передбачено,
що дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника.

Статтею 148 КЗпП України передбачено, що
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою

непрацездатністю або перебування його
у відпустці. Дисциплінарне стягнення
не може бути накладене пізніше шести
місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що
до застосування дисциплінарного
тягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне
порушення трудової дисципліни може
бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення. При
обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується
в наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Статтею 150 КЗпП України передбачено, що
дисциплінарне стягнення може бути
оскаржене працівником у порядку,
встановленому чинним законодавством .

У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч. 1 ст. 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі, і щодо яких
у сторін виник спір. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи позовні вимоги в частині
скасування наказу № 150 від 29.11.2011 року
яким позивачу було оголошено догану,
суд приходить до наступного.

Наказом начальника комунального
закладу «Обласний госпіталь для
інвалідів Великої Вітчизняної
війни»ОСОБА_4П за № 150 від 29.11.2011 року
позивачу було оголошено догану.

Судом встановлено, що 29.11.2011 року до
адміністрації комунального закладу
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни»надійшла
скарга особи, що перебувала на
лікуванні в хірургічному відділенні
вказаного закладу на те, що позивач
вживав їжу, яка призначена для
харчування хворих, внаслідок чого їм не
вистачає їжі. Адміністрацією закладу
було проведено перевірку даного
звернення, за результатами якої було
встановлено, що позивач систематично
вживав їжу, яка призначена для
харчування хворих, що проходять
лікування в хірургічному відділенні
комунального закладу «Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної війни».

Факт вживання позивачем їжі хворих був
зафіксований актом від 29.11.2011 року, та
підтверджується дослідженими у
судовому засіданні письмовими
доказами –докладною секретаря Чижми
Т.А., пояснювальними записками ОСОБА_6,
ОСОБА_7

Щодо вказаних порушень позивачу було
запропоновано надати пояснення, але
від надання пояснень позивач
відмовився, що підтверджено актом
(а.с.121), та показами позивача,
допитаного за його заявою у якості
свідка.

Суд критично ставиться до пояснень
позивача та його показів в якості
свідка на те, що їжа, яка була виявлена в
його кабінеті під час перевірки , та
інша їжа з їдальні хірургічного
відділення комунального закладу
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної
війни»доставлялася йому працівниками
шпиталю лише з метою здійснення
належного контролю за якістю їжі
хворих цього відділення виходячи з
наступного.

Згідно п.17 наданої позивачем посадової
інструкції завідуючий відділенням
контролює загальне і лікувальне
харчування хворих (а.с.14).

При цьому суд критично ставиться до
тверджень відповідача про відсутність
повноважень у позивача на здійснення
такого контролю, оскільки відповідачем
не надано належних та достатніх
доказів того, що надана позивачем
посадова інструкція втратила свою
чинність.

Порядок здійснення контролю якості
готових страв і видачі їх у відділенні
врегульовано локальним нормативним
актом - інструкцією затвердженою
начальником госпіталю 21.03.2003 року
(а.с.144). Вказана інструкція не
передбачає можливості та необхідності
вживання їжі , що призначена для осіб,
що проводять лікування у госпіталі
особою, що контролює загальне і
лікувальне харчування хворих у тому
числі позивачем. Таким чином, суд
приходить до висновку, що позивачем при
здійсненні своїх функціональних
обов’язків по контролю за загальним і
лікувальним харчуванням хворих було
порушено трудову дисципліну, оскільки
він, замість здійснення такого
контролю, фактично вживав вищевказану
їжу, тому застосування до нього
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани є правомірним.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про те, що дані позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Оцінюючи позовні вимоги в частині
скасування наказу № 151 від 1.12.2011 року
яким позивача було звільнено з роботи,
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу суд приходить до наступного.

Наказом третьої особи начальника
комунального закладу «Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної війни»ОСОБА_4 за № 57 від
9.04.2012 року було скасовано наказ № 151
від 1.12.2011 року яким позивача було
звільнено з роботи. Цим же наказом
позивача було поновлено на роботі,
вирішено внести відповідні записи до
його трудової книжки та виплатити
позивачу заробітну плату за час
вимушеного прогулу.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що на час винесення рішення у
даній справі відповідачем було
поновлено права позивача і жодних
порушень його прав , свобод та
інтересів в цій частині на цей час не
існує, тому у задоволенні даних
позовних вимог слід відмовити.

Оцінюючи позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди суд
приходить до висновку про те, що
позивачем не надано належних та
достатніх доказів наявності моральної
шкоди, її розміру, та наявності
причинного зв’язку між діями
відповідача та спричиненням моральної
шкоди позивачу, тому у задоволенні
даних позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат, на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, суд вважає за
необхідне віднести їх на рахунок
держави, оскільки позивач у даній
категорії справ звільнений від їх
сплати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська .

Головуючий: суддя