Справа № 1306/2322/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 вересня 2012 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючої судді Павлів З. С.

при секретарі Михавко І. І.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації і компенсацію моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом, в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить суд зобов'язати відповідачів спростувати інформацію відображену і письмово поширену в листі від 14.06.2011р. на ім'я міського голови м. Дрогобич ОСОБА_6 та Дрогобицького міжрайонного прокурора шляхом надсилання письмового листа від свого імені зі спростуванням інформації як таку що не відповідає дійсності ; зобовязати відповідачів в судовому засіданні вибачитись перед ним за розповсюдження про нього інформації, яка не відповідає дійсності; стягнути з відповідачів в його користь в порядку компенсації моральної шкоди грошові кошти в сумі відповідно: ОСОБА_3 в розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних саме: 838 грн.; з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 - в розмірі мінімальної заробітної плати а саме: 1094грн. з кожного.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.05.2011р. із заявою на ім'я міського голови м.Дрогобич звернулись громадяни ОСОБА_7 , ОСОБА_8, ОСОБА_3 , Буравін , ОСОБА_4, Ґуль про те, що їм стало відомо, що на сесію міської ради 31.05.2011р. винесено питання про передачу у власність земельної ділянки по вул. Шопена 10 для обслуговування будинку ОСББ «Віп-Будинок»і виказали прохання не розглядати дане питання, оскільки якби існує спір між нашими будинками щодо погодження меж. 14.06.2011р. ті ж самі громадяни зову звернулись з листом на ім'я міського голови м. Дрогобич ОСОБА_9 та прокурора м. Дрогобич ОСОБА_10, в якому, на його думку, виклали інформацію щодо нього, яка не відповідає дійсності, ганьбить та принижує його честь, гідність та ділову репутацію: що ним побудував собі цілий поверх над своєю квартирою без жодних дозволів, також проведено на свій другій поверх квартири комунікації без дозволу електриків, газовиків, пожежників тощо; що він вимагав, щоб ОСОБА_3 демонтувала гараж, виказував на її адресу погрози, нецензурно лаявся і відносно ОСОБА_3 проводить «беспредел»; що він шляхом обману і підробки документів хоче винести цей гараж за територію двору; що він підробив підпис якоїсь Гук, яка начебто живе в буд. №8 м. Дрогобич ; що ним сфальсифіковано та подано на затвердження виконкому 0,0652 га. земельної ділянки і приписано на свою користь майже 100кв.м. землі; що він таємно від мешканців буд. 8 мав розрахунок сфальсифікувати документи та подати на розгляд, стосовно фальсифікацій, підробки документів йому - ОСОБА_1 немає рівних. За це він вже був майже засуджений, підробивши фінансові документи, працюючи в Трускавецькому санаторії Кристал. Працюючи начальником комунального управління з приватизації Дрогобицького виконкому також, шляхом підробки документів приватизував кафе «Мисливський Погрібець», «Молочний магазин»(що на пл.. Ринок)- нині «Чумацький шлях»і «Киівстар»(який здає в оренду, не сплачуючи жодної копійки податків). Також вони, мешканці буд.8, живуть переді позивачем в страху, і що він намагаючись приватизувати незаконним шляхом територію їхнього будинку.

У зверненнях відповідачі просять провести розслідування і дати правову оцінку та відповідь на питання:

1. Чи законно були зроблені документи і перебудови помешкань в буд. №10 мешканцями квартир, а також ОСОБА_1?

2. Чи можна без згоди мешканців їхнього будинку встановити на їх території ворота?

3. Просять розібратись з підробкою документів які були подані ОСББ «Віп-Будинок»на засідання виконкому 31.05.2011р. (підробка підпису не існуючого мешканця і приписка 100м.кв. їхньої землі до території буд.10).

Позивач вважає, що є публічною особою в м. Дрогобичі. Дана неправдива інформація стала предметом обговорення його особи мешканцями міста, членами громадських організацій, політичних партій, посадовими особами, знайомими, сусідами тощо. Також дана наклепницька інформація, не підтверджена жодними документами, протягом тривалого часу була предметом публічного розгляду на багатьох комісіях, депутатських, громадських, міжвідомчих, посадовими особами, предметом обговорення на сесії Дрогобицької міської ради, проводились опитування громадян представниками правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування, це стало предметом безпідставної підозри позивача в скоєнні протиправних дій, злочину.

На думку позивача, вищезгадана неправдива інформація принизила його честь і гідність нашкодила діловій репутації, як юриста , як людини, яка має ранг державного службовця і претендує на посаду в державних органах та органах місцевого самоврядування, як людини, яка більше п'ятнадцяти років провадить громадську і політичну діяльність м. Дрогобич, Львові, Львівській області, тощо, і ця неправдива інформація сформувала про нього негативну думку в суспільстві.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково в обгрунтування своєї позиції суду пояснив, що відповідачі склали листа, в якому звинуватили його в конкретних злочинах. Він просив відповідачів в судовому засіданні вибачитися, однак останні це зробити відмовилися. Через ситуацію, яка склалася відчував себе людиною, яка не може дати пояснення і спростувати наведені факти як недійсні. Він не робив з себе хвору людину, не збирав документів про свій стан здоровя, однак просить стягнути з відповідачів шкоду за затрачений час на ходіння до суду.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, не повідомивши причин своєї неявки, хоча були належно та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажною та розглянув справу у їхню відсутність.

Разом з тим, суд бере до уваги позицію відповідачів, висловлену ними під час попередніх засідань, відповідно до якої ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 ОСОБА_2 не визнали, просили відмовити останньому в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача, оцінивши встановлені обставини справи, надані докази та відповідні норми закону, суд прийшов до переконання, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає, виходячи з наступних міркувань:

відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема , статтею 10 Конвенції визначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. За текстом цієї статті це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, тобто не переслідуватися за свої переконання, а також можливість вільно отримувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

В статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органіворганів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Судом встановлено, що відповідачами було подано на імя міського голови м. Дрогобича ОСОБА_9 та у Дрогобицьку міжрайонну прокуратуру колективні звернення мешканців будинку № 8 по вул. Шопена в м. Дрогобичі, з проханням дати правову оцінку діям сусідів мешканців будинку № 10, а також не розглядати на сесії питання про передачу у власність спірної земельної ділянки.

19.09.2011р. за вих..№ 3-21/7745 заявникам за підписом першого заступника міського голови м. Дрогобич О. Коростельова дано відповідь про те, що Комісією з питань регулювання земельних відносин було розглянуто заяву з оглядом на місці. Оскільки в зверненні наявні різні спірні питання між сусідами, вирішення яких не входить до компетенції міської ради, заявникам рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Таким чином, на думку суду, відповідачі реалізували своє право на звернення до компетентних органів державної влади, які перевірили правомірність дій позивача та за результатами перевірки прийняли рішення в межах своєї компетенції.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що вказана обставина, а саме: звернення відповідачів з колективною заявою на адресу міського голови та Дрогобицького міжрайонного прокурора не може бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особами конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Крім цього, в пункті 26 Постанови Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»від 27.02.2009 року зазначено, що відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні гарантується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення, як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації, не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Згідно п .5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з наступними змінами -відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому зясуванні при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій майновій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішенні спору.

З врахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, в звязку з відмовою у задоволенні позовної вимоги про захист честі , гідності та ділової репутації, суд приходить до переконання, що не підлягає задоволенню і вимога позивача про компенсацію моральної щкоди.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 16, 277 ЦК України, ст. 19, 34, 40 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»№ 1 від 27.02.2009 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації і компенсацію моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя