Справа № 2504/683/12 Провадження № 22-ц/2590/2906/2012 Головуючий у I інстанції Павлов В. Г.
Категорія цивільна Доповідач - Шитченко Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2012 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 про оспорювання батьківства та виключення запису як батька з актового запису про народження,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2012 року, яким відмовлено в задоволенні його вимог про оспорювання батьківства та виключення запису, як батька, з актового запису про народження.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вказує, що суд помилково не взяв до уваги, як належний доказ у справі, заключення Київського науково-дослідного інституту урології АМН України, яким визначено його діагноз «вроджене безпліддя», що виключає, на його думку, можливість бути батьком. Посилання суду на те, що вроджене захворювання жодним чином не підтверджує відсутності кровного споріднення між ним та дитиною, має суто субєктивний характер.

В письмових запереченнях відповідач просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2012 року залишити без змін, посилаючись на його законність, обґрунтованість та ухвалення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивачем не надано належних доказів на їх підтвердження.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

По справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 1994 року по 10 липня 2006 року (а.с. 10-11). Від шлюбу мають дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої записано позивача (а.с. 7).

Статтею 133 СК України встановлено, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матірю, а чоловік батьком дитини. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 народилася після реєстрації шлюбу сторонами та враховуючи положення вищезазначеної норми, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач правомірно був записаний батьком в актовому записі про народження дитини.

Відповідно до заключення Київського науково-дослідного інституту урології АМН України від 08 грудня 2011 року № 1600, ОСОБА_5 встановлено діагноз «вроджена секреторна азооспермія (безпліддя)» (а.с. 13).

Згідно ч. 2 ст. 136 СК України та п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Виходячи зі змісту вказаних норм, кровна спорідненість може бути доведена чи спростована лише в результаті проведення судово-генетичної експертизи методом аналізу ДНК.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не може бути взятий до уваги і прийнятий як належний доказ для виключення з актового запису відомостей про батьківство позивача вищезазначений медичний висновок, оскільки дане заключення лише констатує стан здоровя позивача, в тому числі і факт наявності вродженого захворювання, проте жодним чином не підтверджує відсутність кровного споріднення між позивачем ОСОБА_5 та неповнолітньою дитиною ОСОБА_7.

Інших доказів, які б достовірно заперечували б батьківство, позивачем на розгляд суду надано не було. В суді першої інстанції відповідного клопотання про призначення судово-генетичної експертизи, витребування або дослідження інших належних та допустимих доказів стороною позивача не заявлялось.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Оскільки апелянту неодноразово в ході судового розгляду, в тому числі при розгляді його апеляційної скарги апеляційним судом, наведені положення цивільно-процесуального законодавства розяснювалось, як розяснювалась можливість відмови у визнанні факту, для якого призначається експертиза, суд вважає, що ОСОБА_5 свідомо уник можливості вирішити спір на підставі належної доказової бази. При цьому про будь-якІ обєктивні обставини, які перешкоджають пройти дослідження, апелянтом не зазначалось.

За вказаних зазначених вище обставин суд вважає необхідним визнати, що батьківство ОСОБА_5 у відношенні неповнолітньої ОСОБА_7 не спростовується.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах права, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: