Справа № 2-3172/11 Головуючий у 1
інстанції:Івасюта Л.В. Провадження №
22-ц/0390/607/2012 Категорія:42 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Мудренко Л.І.,

суддів - Антонюк К.І .,
Русинчука М.М.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача
- ОСОБА_5, про усунення перешкод у
користуванні жилим будинком шляхом
виселення за апеляційною скаргою
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника відповідачів ОСОБА_6 на
заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 05 грудня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 05 грудня 2011 року позов
задоволено.

Ухвалено усунути перешкоди ОСОБА_2
у користуванні кімнатою № 1-7 в
житловому будинку АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кімнати №
1-7 в будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 09 лютого 2012
року відмовлено ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
задоволенні заяви про перегляд
заочного рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 05 грудня 2011 року в даній
справі.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представник відповідачів ОСОБА_6
подали апеляційну скаргу. Покликаючись
на порушенням норм матеріального та
процесуального права, просили
скасувати рішення і ухвалити нове, яким
відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову.

В судовому засіданні відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4 апеляційну скаргу
підтримали з наведених у ній підстав,
просили скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу
не визнала, просила рішення суду
залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Судом першої інстанції на
підставі наявних у матеріалах справи
та досліджених у судовому засіданні
доказів встановлено, що згідно
договору дарування частини житлового
будинку, нотаріально посвідченого
12.01.2006 року та зареєстрованого в
реєстрі № 1-20, ОСОБА_5, що діяла за
довіреністю від імені ОСОБА_7
подарувала позивачу ОСОБА_2 1/4 частину
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 (а.с.
5).

Права власника житлового
будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Судом встановлено, що станом на
вересень 2006 року ОСОБА_5 була власником
1/2 частини житлового будинку за
вищевказаною адресою на підставі
договору дарування частини житлового
будинку, посвідченого Луцькою районною
держнотконторою, Волинської області
04.11.2005 року за р.№ 1-1606, зареєстрованого
в електронному реєстрі права власності
на нерухоме майно Волинського
обласного бюро технічної
інвентаризації від 20.12.2005 р. за № 9346521,
серії СВУ № 742348. ОСОБА_7 станом на цей же
час була власником 1/4 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_2 - власником 1/4
частини зазначеного житлового будинку.

Відповідно до статті 358 ЦК
України співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Якщо
договір між співвласниками про порядок
володіння та користування спільним
майном відповідно до їхніх часток у
праві спільної часткової власності
посвідчений нотаріально, він є
обов'язковим і для особи, яка придбає
згодом частку в праві спільної
часткової власності на це майно.

Згідно Договору про порядок
користування жилим будинком від 19.09.2006
року, посвідченого Луцькою державною
нотаріальною конторою № 1 (реєстр №
1-2447), укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 у користування ОСОБА_2 перейшла
кімната 1-7 площею18,3 кв.м., 1/2 погріба Д,
сарай-гараж В-1, сарай, що становить 1/4
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами;
у користування ОСОБА_5 перейшли - кухня
1-3 площею 3.8.кв.м., коридор 1-2 площею 4.8
кв.м., кімната 1-5 площею 13.1 кв.м., кімната
1-6 площею 17.9 кв.м., у користування ОСОБА_7
перейшли коридор 1-2 площею 5.5.кв.м.,
кімната 13.2. кв.м. житлового будинку у
АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Рішення Луцького міськрайонного
суду від 24.05.2011 року, яке залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 02.08.2011року,
встановлено, що ОСОБА_3 не прийняв
спадщини як після смерті батька ОСОБА_8,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, так і після
смерті матері ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, також встановлено, що
договір дарування частини житлового
будинку ОСОБА_2 від 12.01.2006р., договір про
порядок користування житловим
будинком АДРЕСА_1 від 12.01.2006р.,
довіреностей, виданих ОСОБА_7: 31.10.2005р.
на ім'я ОСОБА_2, 04.01.2006р. на ім'я ОСОБА_5,
від 07.06.2006р. на ім'я ОСОБА_9, посвідчені
секретарем Маяківської сільської ради
відповідають чинному законодавству
(а.с. 57-70).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Оскільки з 2006 року новим
власником 1/4 частини житлового будинку
з господарськими і побутовими
будівлями та спорудами під АДРЕСА_1
стала позивач ОСОБА_2, що
підтверджується договором дарування
від 12.01.2006 року (а.с. 5) та витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с. 6), суд дійшов правильного
висновку про відсутність законних
підстав для проживання у ньому
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Отже, суд вірно встановив, що
проживання відповідачів у кімнаті 1-7,
яка належить на праві приватної
власності ОСОБА_2, перешкоджає останній
у здійсненні права користування,
володіння і розпорядження своєю
власністю.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

За таких обставин, на думку колегії
суддів, судом обґрунтовано задоволено
позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні належною їй на
праві приватної власності 1/4 частини
житлового будинку та виселення
відповідачів із спірного житла.

Доводи відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_6 в
апеляційній скарзі спростовуються
встановленими обставинами справи.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
відповідачів до задоволення не
підлягає і підстав для скасування чи
зміни оскаржуваного судового рішення
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну скаргу відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника
відповідачів ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 05 грудня 2011 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: