Справа № 2-4642/2011
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"06" лютого 2012 р.

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарях Зелді Е.С., Александрової А.С., Косенко О.В., Кирянчук Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення та зобовязати усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила виселити (зобовязати звільнити) ОСОБА_5 та будь-яких інших осіб, що безпідставно та незаконно проживають, з частки 5/16 житлового будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві, що виділена в натурі по варіанту №2 Висновку судової будівельно-технічної експертизи №5901/5902/5903 від 21 червня 2007 року, а саме: приміщення (1) площею 7,3 кв.м; приміщення (2) площею 11,6 кв.м; приміщення (3) площею 10 кв.м; приміщення (4) площею 3,9 кв.м; веранда незасклена 1 шт.; зобовязати ОСОБА_5 та будь-яких інших осіб, що безпідставно та незаконно проживають на 5/16 частки житлового будинку по вулиці Щепкіна в місті Києві, що виділена в натурі по варіанту №2 Висновку судової будівельно-технічної експертизи №5901/5902/5903 від 21 червня 2007 року, а саме: приміщення (1) площею 7,3 кв.м; приміщення (2) площею 11,6 кв.м; приміщення (3) площею 10 кв.м; приміщення (4) площею 3,9 кв.м; веранда незасклена 1 шт., усунути перешкоди у користуванні позивачу її власністю; зобовязати ОСОБА_5 та будь-яких інших осіб, не перешкоджати позивачу у користуванні 5/16 частки житлового будинку по вулиці Щепкіна в місті Києві, що виділена в натурі по варіанту №2 Висновку судової будівельно-технічної експертизи №5901/5902/5903 від 21 червня 2007 року, а саме: приміщення (1) площею 7,3 кв.м; приміщення (2) площею 11,6 кв.м; приміщення (3) площею 10 кв.м; приміщення (4) площею 3,9 кв.м; веранда незасклена 1 шт., що є предметом позову.

На підставі протокольної ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2011 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4. (а.с.34)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що позивач, як спадкоємець за заповітом майна померлого 07 лютого 2010 року ОСОБА_6, набула права власності на 5/16 жилого будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві та на 5/16 частин земельної ділянки загальною площею 0,0946 га по вулиці Щепкіна, 13 в місті Києві, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2011 року. Іншими співвласниками цього будинку є ОСОБА_2, відповідач по справі, та треті особи - ОСОБА_3та ОСОБА_4. Після оформлення спадщини, позивач мала намір вселитись та проживати в цьому будинку, однак з боку відповідача та інших осіб, яких відповідач вселила в цей будинок, чиняться перешкоди у користуванні позивачу належною їй на праві власності частиною житлового будинку. Так, 13 липня 2011 року позивач, маючи намір зняти заміри з вхідних дверей для майбутньої їх заміни пришла до будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві, однак потрапити до будинку не змогла, оскільки мешканці будинку спочатку почали ображати позивача, висловлюючись в її бік нецензурними словами, потім влаштували бійку, застосувавши до позивача фізичне насильство, у звязку з чим позивач отримала тілесні пошкодження, по даному факту позивач зверталась із завою до правоохоронних органів, однак на даний час винесена постанова про відмову у порушенні кримінальної справи. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач порушує її права, як співвласника будинку, перешкоджаючи у вільному доступі до спірного будинку, в якому без будь-яких законних підстав проживають стороні особи, дозвіл на вселення яких позивач особисто не надавала. Також позивач зазначила, що правомірно набула права власності на 5/16 частин житлового будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві, при цьому позивач враховує, що оскільки вона є спадкоємцем за заповітом щодо майна померлого ОСОБА_6 П,І., якому за життя на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2010 року було виділено в натурі 5/16 частин даного житлового будинку, а саме: приміщення (1) площею 7,3 кв.м; приміщення (2) площею 11,6 кв.м; приміщення (3) площею 10 кв.м; приміщення (4) площею 3,9 кв.м; веранда незасклена 1 шт., тому позивач, як спадкоємець, має право володіти та користуватись визначеними за рішенням суду житловими приміщеннями, у звязку з чим просить суд виселити ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб, що безпідставно та незаконно проживають, з частки 5/16 житлового будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві, що виділена в натурі по варіанту №2 Висновку судової будівельно-технічної експертизи №5901/5902/5903 від 21 червня 2007 року, а саме: приміщення (1) площею 7,3 кв.м; приміщення (2) площею 11,6 кв.м; приміщення (3) площею 10 кв.м; приміщення (4) площею 3,9 кв.м; веранда незасклена 1 шт., зобовязати ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб, що безпідставно та незаконної проживають на 5/16 частки житлового будинку по вулиці Щепкіна в місті Києві, усунути перешкоди у користуванні позивачу її власністю та не перешкоджати позивачу у користуванні 5/16 частки житлового будинку по вулиці Щепкіна в місті Києві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, які долучено до матеріалів справи (а.с.39), пояснила, що відповідач та треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві, іншим співвласником квартири був ОСОБА_6, однак після його смерті його частину житлового будинку успадкувала позивач, при цьому право власності на частину житлового будинку позивач отримала на підставі рішення суду, однак відповідач заперечує той факт, що позивач правомірно набула права власності на частину житлового будинку, оскільки під час розгляду судової справи не було залучено інших співвласників будинку, чим порушені їх права на захист, також зазначила, що між співвласниками порядок користування будинком не був визначений, з такими вимогами позивач до інших співвласників будинку не зверталась, тому на даний час позовні вимоги позивача щодо виселення відповідача з належної їй частини будинку та усунення перешкод в користуванні частиною житлового будинку є неправомірними, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а факт вчинення з боку відповідача протиправних дій відносно позивача не підтверджується наявними у справі доказами та спростовується обставинами викладеними у постанові про відмову у порушенні кримінальної справи від 16 липня 2011 року, яка винесена за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_7, між якими виникла бійка, внаслідок якої ОСОБА_7 було завдано тілесних ушкоджень, тому на думку відповідача, саме протиправна поведінка позивача стала підставою для виклику працівників міліції та вжиття заходів для належного реагування щодо припинення таких дій позивача.

Треті особи ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в судові засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом майна померлого 07 лютого 2010 року ОСОБА_6, набула права власності на 5/16 жилого будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві та на 5/16 частин земельної ділянки загальною площею 0,0946 га по вулиці Щепкіна, 13 в місті Києві, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2011 року. (а.с.6-8)

Інші 3/16 частини будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

За нормою частини першої ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому володіння та користування тією частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується зібраними у справі доказами, ОСОБА_1, як спадкоємець по заповіту померлого спадкодавця ОСОБА_6, який помер 07 лютого 2010 року, набула права власності на 5/16 частини житлового будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 201 року.

Факт проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на 5/16 частини житлового будинку №13 по улиці Щепкіна в місті Києві, підтверджується Витягом №30545303 від 07.07.2011 року про державну реєстрацію прав, яке здійснено Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна.(а.с.12)

Відповідно до положень статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2010 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_12 про виділ в натурі частини будинку задоволено. Виділено ОСОБА_6 в натурі 5/16 частин будинку №13 по улиці Щепкіна в місті Києві, а саме по варіанту №2 Висновку судової будівельно-технічної експертизи №5901/5902/5903 від 21 червня 2007 року наступним чином: приміщення (1) площею 7,3 кв.м; приміщення (2) площею 11,6 кв.м; приміщення (3) площею 10 кв.м; приміщення (4) площею 3,9 кв.м; веранда незасклена 1 шт.. Присуджено стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних долях на користь ОСОБА_6 понесені ним витрати на проведення експертизи у розмірі 1200,00 грн., тобто з кожного по 400,00 грн., а також в якості компенсації вартості недостатньої належній на праві власності частці до виділеної в натурі частині будинку у розмірі 853,00 грн., тобто по 284 грн.33 коп. та державне мито сплачене при подачі позову до суду у розмірі 8 грн.50 коп., тобто з кожного по 2 грн.83 коп.. (а.с.9-11)

Відповідно до положень статті 152 Житлового кодексу України , переобладнання перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів.

Таким чином, враховуючи положення ст. 152 Житлового кодексу України поділ будинку міг бути проведений за наявності на це дозволу виконкому місцевої ради. Також такий поділ будинку міг бути проведений за наявності на це дозволу інших органів, оскільки при проведенні поділу також підлягають переобладнанню водо-, газо-, електрообладнання, а для будівництва окремої квартири з прибудовою необхідно керуватись вимогами ДБН та правилами і таке будівництво може розпочатись тільки після затвердженої проектної документації.

Відповідно до ст. 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як розяснено у пунктах 12, 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»та пунктах 6,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнання приміщення в ізольовані квартири, які відповідають розміру їх часток у приватній власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, воно проводиться за наявності дозволу на це виконавчого комітету місцевої влади.

Виходячи зі змісту норм статей 379-382 Цивільного кодексу України ,яким визначається характеристика житла, переобладнання приміщення в ізольовані квартири, як правило, супроводжується необхідністю улаштування інженерних комунікацій, таких як мережі газо-, електропостачання, водопостачання та водовідведення, а такі роботи проводяться за технічними умовами та проектами, розробленими спеціалізованими організаціями, та з додержанням відповідних норм і правил й за погодженням контролюючих органів.

Таким чином, питання поділу квартири чи будинку вимагає зясування даних про план цього приміщення, а також про висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів його поділу в натурі на час розгляду справи, а у необхідних випадках органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції про допустимість повязаних із цим переобладнань.

Разом з тим, на час розгляду судової справи позивачем не було надано належних доказів, які мали свідчити про виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2010 року, відповідно до якого задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 щодо виділення в натурі 5/16 частини житлового будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві, а саме по варіанту №2 Висновку судової будівельно-технічної експертизи №5901/5902/5903 від 21 червня 2007 року наступним чином: приміщення (1) площею 7,3 кв.м; приміщення (2) площею 11,6 кв.м; приміщення (3) площею 10 кв.м; приміщення (4) площею 3,9 кв.м; веранда незасклена 1 шт., у порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»та Тимчасового положення про прядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445, а також належні та допустимі докази, що мають підтвердити, що позивач, після набуття права власності в порядку спадкування на частину житлового будинку, зверталась до компетентних органів для затвердження проектної документації та отримання інших дозвільних документів, для проведення перепланування житлового будинку.

З огляду на викладене, суд діючи в межах заявлених позовних вимог, що відповідає положенням ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що в межах даного спору позивач безпідставно посилається на той факт, що визнання за позивачем права власності на 5/16 частини квартири в будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві, є безумовним визнанням за позивачем права на житлові приміщення, які виділені в натурі спадкодавцю ОСОБА_6, за його життя, на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2010 року, оскільки право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ст.1299 Цивільного кодексу України).

За нормою статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, на підтвердження заявлених позовних вимог щодо вчинення протиправних дій відносно позивача з боку відповідача, позивач посилається на матеріали перевірки, яку здійснено Дніпровським РУГУ МВС України в м. Києві, на підставі заяви ОСОБА_1 щодо подій, які мали місце 13 липня 2011 року біля будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві, як зазанчено в заяві «коли невідомий чоловік та мешканці даного будинку погрожували фізичною розправою гр.ОСОБА_1Д.». При цьому, в процесі перевірки було встановлено, що за адресою: м. Київ, вул. Щепкіна, 13, розташований приватний будинок, співвласниками якого являються ОСОБА_2, ОСОБА_12, а також на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02.06.2011 року ОСОБА_1, являється співвласником 5/16 його частки. 13 липня 2011 року приблизно в 20.30 год., ОСОБА_1 прийшла до буд.13 по вул. Щепкіна в м. Києві із майстром, щоб зняти розміри вхідних дверей, з метою подальшої їх заміни, але її зустріли невідомі громадяни і один з них, як вона пояснює накинувся на неї з бійкою, та при цьому погрожував фізичною розправою. В результаті цього ОСОБА_1 застосувала до невідомих громадян балончик із газом дратівливої дії, а саме постраждав співмешканець ОСОБА_2 та ОСОБА_7 та його сестра ОСОБА_7, яка перебувала в гостях, було викликано наряд міліції та карету швидкої допомоги і гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_7 було надано медичну допомогу на дому, з діагнозом хімічний опік рогівки обох очей.

На підставі Постанови від 16 липня 2011 року, яка винесена ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітаном міліції ОСОБА_13, затверджена начальником Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, в порушенні кримінальної справи по заяві ОСОБА_1, відносно гр.ОСОБА_7 за ознаками злочину передбаченого ст.129,296 КК України відмовлено до встановлення ступеня тяжкості отриманих нею тілесних ушкоджень. В порушені кримінальної справи по заяві гр.ОСОБА_7 відносно гр.ОСОБА_1 за ознаками злочину передбаченого ст.296 КК України відмовлено. (а.с.13-14)

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_9І, пояснив, що протягом тривалого часу знайомий ОСОБА_1, яка перебуває в дружніх стосунках з його матірю, наглядно знайомий з ОСОБА_2, влітку 2011 року ОСОБА_1 звернулась до свідка з проханням допомогти їй зробити заміри для встановлення дверей у частині будинку, який вона отримала у спадок, свідком разом ОСОБА_1, двірником і замірщиком, які також були запрошені нею особисто, прийшли до приватного будинку по вулиці Щепкіна, однак мешканці будинку негативно сприйняли появу ОСОБА_1, на її прохання надати доступ до будинку для проведення замірів для встановлення дверей, висловлювались в її бік нецензурно, в подальшому суперечка переросла в штовханину та бійку, у звязку з чим був викликаний наряд міліції.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_10, пояснив, що працює двірником в ЖРЕО №414 та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_1 підтримує дружні стосунки, свідку відомо, що ОСОБА_1 отримала у спадок частину приватного будинку, який розташований у приватному секторі неподалік від її будинку, влітку 2011 року свідок разом ОСОБА_1, майстром, який повинен був зробити заміри для встановлення дверей в цьому будинку, прийшли до будинку, який розташований по вулиці Щепкіна в місті Києві, однак мешканці будинку їх не впустила, словесно ображали ОСОБА_1, потім почалась штовханина, яке переросла у бійку, у звязку з чим були викликані працівники міліції.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_11, пояснила, що з 1975 року знайома з ОСОБА_1, проживає з нею по сусідству, з ОСОБА_2 особисто не знайома, свідку відомо, що ОСОБА_1 отримала у спадок від ОСОБА_14 частину будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві. В серпні 2011 року свідок бачила як ОСОБА_1 приходила до будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві, намагалась зайти у будинок, однак мешканці будинку її не пустили, почалась сутичка, яка переросла в бійку.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1Д, до ОСОБА_2 про усунення перешкод та зобовязання не перешкоджати позивачу користуватись 5/16 частки житлового будинку по вулиці Щепкіна в місті Києві, що виділена в натурі по варіанту №2 Висновку судової будівельно - технічної експертизи №5901/5902/5903 від 21 червня 2007 року, а саме: приміщення (1) площею 7,3 кв.м; приміщення (2) площею 11,6 кв.м; приміщення (3) площею 10 кв.м; приміщення (4) площею 3,9 кв.м; веранда незасклена 1 шт., є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач вимагає усунення перешкод в користуванні конкретними житловими приміщеннями, однак між сторонами у справі, які є співвласниками житлового будинку, порядок користування житловим будинком встановлено не було, такі вимоги в межах розгляду даної справи позивачем не заявлялось, як і не надано доказів, які мали підвередити факт вчинення з боку відповідача протиправних дій, які спрямовані на порушення прав позивача, як співвласника житлового приміщення, що потребували захисту в судовому порядку.

Суд критично відноситься до посилання позивача, як доказ щодо протиправної поведінки відповідача, на постанову Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 16 липня 2011 року, яка винесена ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітаном міліції ОСОБА_13, оскільки відповідно до даної постанови відмовлено у порушенні кримінальної справи по заяві ОСОБА_1 відносно гр.ОСОБА_7 за ознаками злочину передбаченого ст.129,296 КК України до встановлення ступеня тяжкості отриманих нею тілесних ушкоджень, та відмовлено у порушені кримінальної справи по заяві гр.ОСОБА_7 відносно гр.ОСОБА_1 за ознаками злочину передбаченого ст.296 КК України. Однак, відповідно до обставин, що були предметом перевірки правоохоронними органами, питання щодо протиправних дій безпосередньо ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 не перевірялося, за відсутності заяви особи щодо якої ймовірно скоєний злочин.

Також, враховуючи викладені обставини, суд не бере як доказ покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, оскільки ці свідки підтвердили обставини події, яка мала місце 13 липня 2011 року біля будинку №13 по вулиці Щепкіна в місті Києві, ці обставини були предметом перевірки правоохоронних органів, однак обставини, які мали підтвердити факт чинення перешкод ОСОБА_1 безпосередньо ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком свідки не підтвердили.

Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Відповідно до ст.109 Житлового кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в розрізі даного спору позивачем не доведено обставини, які свідчили б про вчинення будь-якими особами, в тому числі відповідачем, перешкод у користуванні спірним житловим будинком, заявляючи такі вимоги позивачем, всупереч вимог ст.16 Цивільного кодексу України, не визначено спосіб захисту порушених прав позивача, як власника нерухомого майна, що зумовлювало б вирішення питання про припинення протиправних дій осіб, які чинять перешкоди власнику квартири, крім того, цивільним процесуальним законодавством не передбачено винесення рішення на майбутнє, тому предявлені позивачем вимоги про захист її прав предявлені до невизначного кола особі не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині виселення відповідача та будь-яких інших осіб, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки набуття позивачем права власності на частину житлового будинку не може слугувати підставою для виселення інших співвласників даного будинку та осіб, як проживають разом з ними на відповідній правовій підставі, в той же час позивачем не наведено правових підстав для виселення відповідача із житлового будинку, що унеможливлює надати належну правову оцінку позовним вимогам позивача в цій частині.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення та зобовязати усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст. 16, 321, 356, 358, 391 Цивільного кодексу України, ст.9, 109 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 146, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення та зобовязати усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я