Провадження 2/412/38/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2012 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі –Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»в
особі Дніпропетровської філії
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»,
третя особа публічне акціонерне
товариство «Креді Агріколь банк»про
стягнення страхового відшкодування і
судових витрат, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31 жовтня 2011 року
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 «Страхова компанія
«АХА Страхування»в особі
Дніпропетровської філії ОСОБА_2 «СК
«АХА Страхування»про стягнення
страхового відшкодування і судових
витрат. Позивач в своєму позові
посилається на те, що 15 серпня 2011 року
ОСОБА_1 керував автомобілем «Рено
Флуенце»і рухався по вул. Столярова м.
Дніпропетровська, зупинився перед вул.
Набережна ім. Леніна біля обочини, не
порушував правила дорожнього руху і
пішов в своїх справах; коли повернувся
до свого автомобіля, то побачив, що його
автомобіль пошкоджено, але інших
автомобілів поблизу не було. Він
викликав працівників ДАІ і повідомив
страхову компанію про страховий
випадок. Працівники ДАІ склали
відповідні документи, а він звернувся
до станції автосервісу, де йому було
надано кошторисний розрахунок
завданої йому пошкодженням його
автомобіля шкоди. З цим рахунком він
звернувся до відповідача з питанням
страхового відшкодування, але йому
було відмовлено. Вважає позивач, що
вказану шкоду повинен відшкодовувати
саме відповідач і в повному обсязі, як
це і передбачено договором страхування
і просив стягнути з відповідача не
виплачене страхове відшкодування та
понесені ним судові витрати,
задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно з
позивачем було укладено договір
страхування наземного транспорту,
відбулася ДТП, але це не визнано
страховим випадком і суму страхового
відшкодування вони не виплатили,
оскільки позивачем була надана їм не
достовірна інформація про обставини
пошкодження його автомобіля. Все ними
зроблено згідно вимог закону. Ніяких
інших зобов’язань відносно позивача
на себе не брали і не беруть, нічиїх
прав не порушували, матеріальної чи
моральної шкоди не завдавали. Вважають
позовні вимоги безпідставними і
просили в їх задоволенні відмовити в
повному обсязі.

Представник третьої особи ПАТ «Креді
Агріколь банк»в судове засідання не
з’явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином, в
письмовому зверненні до суду просили
справу розглянути за наявними
матеріалами без участі їх представника
і рішення фактично винести на розсуд
суду по закону. Суд вважає можливим
розгляд справи за відсутності
представника вказаної третьої особи
відповідно до ст. 169 ЦПК України.

З’ясувавши думку сторін і третьої
особи, оцінивши надані і добуті докази,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги не
обґрунтованими і не підлягаючими
задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено, що 15
серпня 2011 року позивач ОСОБА_1 керував
автомобілем «Рено Флуенце»і рухався по
вул. Столярова м. Дніпропетровська,
зупинився перед вул. Набережна ім.
Леніна біля обочини і пішов в своїх
справах; коли повернувся до свого
автомобіля, то побачив, що його
автомобіль пошкоджено, але інших
автомобілів поблизу не було. Він
викликав працівників ДАІ і повідомив
страхову компанію про цей страховий
випадок. Працівники ДАІ склали
відповідні документи і направили їх до
Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області, а позивач
звернувся до станції автосервісу –ТОВ
«Сінгл мотор», де йому було надано
кошторисний розрахунок завданої йому
пошкодженням його автомобіля шкоди. З
цим рахунком він звернувся до
відповідача з питанням страхового
відшкодування, але йому було
відмовлено. Виник спір, який в
добровільному порядку вирішено не було
і позивач вимушений був звертатися з
позовом до суду.

Суд вважає позов не підлягаючим
задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право
на захист цивільних прав та інтересів:
«1. Кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або
оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Судом встановлено, що 12 квітня 2011 року
між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 «Страхова компанія «АХА
Страхування»в особі Дніпропетровської
філії ОСОБА_2 «СК «АХА Страхування»було
укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту №
10240Г-а/11ДП, відповідного якого були
застраховані майнові інтереси
позивача, пов'язані з володінням,
користуванням автомобілем «Рено
Флуенце», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1 . 16 серпня 2011 року позивач
звернувся до страхової компанії із
заявою про настання події, що має
ознаки страхового випадку, згідно якої
повідомив, що 15 серпня 2011 року залишив
вказаний автомобіль та пішов у своїх
справах, повернувся і виявив
пошкодження. За фактом надходження
заяви 16 серпня 2011 року представником
страхової компанії в присутності
позивача було здійснено огляд
пошкодженого автомобіля за
результатами якого складено акт
(дефектну відомість) від 16 серпня 2011
року (згідно пп. 22.3.2. Договору - право
страховика). З урахуванням виявлених
при огляді автомобіля «Рено
Флуенце»пошкоджень, відповідач ОСОБА_2
«СК «АХА Страхування»керуючись п. 25.12.
Договору «у випадку виникнення
суперечок між сторонами про причини та
розмір збитку (витрат на відновлення
ТЗ) кожна зі сторін має право вимагати
проведення незалежної експертизи»,
звернувся до Дніпропетровського
науково-дослідного інституту судових
експертиз із заявою про виконання
експертного транспортно
-трасологічного дослідження на
вирішення якого було поставлено
питання: «чи мають пошкодження в
передній частині автомобіля «Рено
Флуенце»ознаки того, що даний
автомобіль знаходився у русі?». За
результатами проведеного дослідження
було отримано висновок: виявлені
пошкодження на автомобілі «Рено
Флуенце»свідчать про те, що цей
автомобіль «Рено Флуенце»(на момент
утворення виявлених пошкоджень)
знаходився в русі. Копія висновку
мається.

Таким чином, оскільки згідно
експертного дослідження автомобіль
«Рено Флуенце»було пошкоджено під час
руху даного автомобіля, а згідно
наданих позивачем пояснень його
автомобіль «Рено Флуенце»було
пошкоджено, коли автомобіль було
припарковано, пояснення позивача
стосовно обставин настання страхового
випадку суперечать фактичним
обставинам його настання, визначених у
встановленому законодавством порядку.
А отже й не відповідають дійсності.

Відповідно ст. 990 ЦК України та ст. 25
Закону України «Про
страхування»здійснення страхового
відшкодування провадиться страховиком
згідно умов договору страхування: ч. 1
ст. 990 ЦК України: «страховик здійснює
страхову виплату відповідно до умов
договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи визначеної договором, і
страхового акта (аварійного
сертифіката)», ч. 1 ст. 25 Закону України
«Про страхування»«здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком».

Так, відповідно до умов Договору - пп.
26.4.3 - «Страховик має право відмовити у
виплаті страхового відшкодування,
якщо: ... Страхувальник повідомив
Страховику неправду інформацію ... про
факт настання страхового випадку
та/або у разі надання Страхувальником
на запит Страховика відомостей, які не
відповідають дійсності, по фактам, що
стосуються страхового випадку і його
обставин».

Керуючись положеннями чинного
законодавства та умовами договору
сторін, відповідачем було прийнято
рішення про відмову у виплаті
страхового відшкодування та складено
страховий акт № 2011Л//МОО02089 від 28
вересня 2011 року. Про прийняте рішення
позивачу було повідомлено письмово
згідно листа №2099/у-11 від 28 вересня 2011
року. При цьому: пп. 26.4.3 договору
відповідає положенням ст. 26 Закону
України «Про страхування»: «підставою
для відмови страховика у здійснені
страхових виплат або страхового
відшкодування є: подання
страхувальником свідомо неправдивих
відомостей про предмет договору
страхування або про факт настання
страхового випадку»; позиція
відповідача не суперечить ухвалі
Верховного Суду України від 18 липня 2007
року, згідно якої надання неправдивих
свідчень є підставою для відмови у
виплаті страхового відшкодування. При
цьому, статтею 13 і статтею 360-7
Цивільно-процесуального кодексу
України встановлений принцип
обов'язковості судових рішень
Верховного Суду України. У статті 360-7
ЦПК зазначено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України. Отже, відмову у виплаті
страхового відшкодування відповідачем
було здійснено у відповідності до
цивільного законодавства та судової
практики України.

Крім того, згідно абз. З п. 25.13 договору:
«страховик має право відкласти
складання страхового акту у випадку:
якщо обсяг і характер пошкоджень
транспортного засобу не відповідають
причинам і обставинам страхового
випадку ...не більше ніж на два місяці з
дня отримання від страхувальника
повідомлення про страховий випадок».
Оскільки повідомлення надійшло від
позивача 16 серпня 2011 року, а страховий
акт було складено через 43 дні - тобто в
межах передбаченого договором
двомісячного строку - відповідачем не
було порушено порядок та умови
виконання договору, стосовно отримання
повідомлення, фіксування наслідків
страхового випадку та прийняття
рішення по справі, повідомлення про
нього позивача. За даних обставин, дії
відповідача не суперечать положенням
чинного законодавства та виконанні у
точній відповідності до умов договору,
а вимоги позивача є безпідставними і,
як результат, не підлягають
задоволенню.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішення у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду в
справі про адміністратвине
правопорушення обов’язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Матеріали вказаної позивачем ДТП
Кіровським РВ ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області не
розглянуті і до суду не направлені,
судом не розглядалися і відповідна
постанова не виносилася.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов’язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, ..., що створює
підвищену небезпеку для особи, яка цю
діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об’єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.... Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв’язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Вирішення даного спору та прийняття
відповідного обґрунтованого по ньому
рішення неможливе без встановлення
фактичних обставин, вибору норми права
та висновку про права та обов'язки
сторін. Всі ці складові могли бути
з'ясовані лише в ході доказової
діяльності, метою якої є, відповідно до
ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування
всіх обставин справи, встановлення
дійсних прав та обов'язків учасників
спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст. ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу. Суду не надано доказів того,
що неправомірними, злочинними діями
відповідача, пов’язаними з неналежним
виконанням своїх договірних
обов’язків позивачу було завдано
майнової шкоди та прямих збитків, які
знаходяться в безпосередньому
причинно-слідчому зв’язку зі
вказаними діями відповідача і
підлягають відшкодуванню за його
рахунок.

Тобто, позивач повинен довести, що його
дiями не було порушено його права або
права відповідача. Однак, жодних
доказiв позивачем до суду не надано.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об’єктивні підстави
вважати, що позов не підлягає
задоволенню ні повністю, ні в частині.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на якi
вона посилається як на пiдставу своїх
вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної
статтi передбачено, що доказуванню
пiдлягають обставини, якi мають
значення для ухвалення рiшення у справi
i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi
беруть участь у справi, виникає спiр.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Відповідач заперечує
будь-якi інші домовленості i
зобов’язання стосовно позивача
відносно завданої шкоди (крім
договірних), предмета спору, а позивача
не довів незаконність дій відповідача.
Твердження позивача про наявнiсть
будь-яких iнших зобов'язань стосовно
позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до
уваги наполягання позивача на своїх
позовних вимогах, оскільки вона
спростовується вищенаведеним і нічим
об’єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим ОСОБА_1 в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_2 «СК «АХА Страхування»в
особі Дніпропетровської філії ОСОБА_2
«СК «АХА Страхування»про стягнення
страхового відшкодування і судових
витрат відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги про стягнення страхового
відшкодування і судових витрат в
такому вигляді не ґрунтуються на
вимогах закону, не знайшли своє
об’єктивне підтвердження в ході
судового засідання і не підлягають
задоволенню.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124
Конституції України; ст. ст. 15, 16, 22, 526,
1166, 1187 ЦК України; ст. ст. 20, 25 Закону
України «Про страхування», ст. ст. 3, 10, 11,
57-61, 81, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування»в особі
Дніпропетровської філії приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування»про
стягнення страхового відшкодування і
судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено
в апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -