Номер провадження 2/2603/1418/12
Справа №2-911/12
РІШЕННЯ

Іменем України

29 лютого 2012 року Деснянський районний суд м.Києва в складі :

головуючого судді Мальченко О.В.

при секретарі Шупті М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 п] визнання права власності на 1/6 частину квартири та визначення порядку користування квартирою

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів , посилаючись на те , що відповідачі його батьками . 03.08.1988 р. відповідачка ОСОБА_3 отримала ордер на чотирикімнат квартиру № 32 у будинку №9 по бул. Висоцького у м. Києві на сім»ю в складі 4-х осі( ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Незважаючи на сплачений пайов внесок за рахунок його прожиткових коштів , які були йому недодані в дитинстві , процеду приватизації не було здійснено . 22.02.2011 р. шлюб, укладений між його батьками був розірван та було поділено в судовому порядку спірну квартиру між останніми в рівних частках . прийнятим рішенням позивач не погоджується , оскільки приватизації житла не відбулося , а він має іншого житла , тому виходячи з викладеного просить :

1.Визнати за ним . ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину квартири № 32 в будинку ; по бул. Висоцького у м. Києві за рахунок рівних частин батька та матері , які належать їм рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.10.2011 р.

2.Надати йому, ОСОБА_4 в користування кімнату розміром 11,7 кв.м

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з вищезазначених підстав .

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала , вказала про те , : розподіл спірної квартири в рівних частках між нею та відповідачем на підставі діюче законодавства є дискримінаційним по відношенню до їх дітей , зокрема позивача по справі та відповідає нормам міжнародного законодавства.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав , пояснив , що пі< розлучення з відповідачем ОСОБА_3 остання виступає ініціатором житлових спорів , яких залучає їх спільний дітей , оскільки не може погодитись та визнати його право власності майно набуте за час шлюбу . В спірній квартирі з часу розлучення він не проживає, відповіла1 ОСОБА_3 та позивач вільно користуються зазначеною квартирою , позбавляти своїх ді' права користування житлом та залишати без житла взагалі він ніколи не мав наміру.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала про т що посилання позивача у позовних вимогах на Закон України « Про приватизацію державні житлового фонду » є необгрунтованим з огляду на те , що вищезазначений Закон визначає прав основи приватизації житла , що знаходиться в державній власності та не може застосовуватись правовідносин , що виникли між сторонами , оскільки спірна квартира є кооперативною . Нор чинного законодавства України містять вимоги щодо встановлення порядку користування квартир лише між її співвласниками .

Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи . суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного .

Судом встановлено , що відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувал зареєстрованому шлюбі з 02.07.1982 р. до 22.02.2011р.

Від спільного життя колишнє подружжя має 4-х повнолітніх дітей : ОСОБА_4,1984 рі народження, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

03.08.1988 р. відповідачка ОСОБА_3 отримала ордер на чотирикімнатну квартиру № 32 у будинку №9 по бул. Висоцького у м. Києві на сім»ю в складі 4-х осіб : ОСОБА_3, ОСОБА_6

М.А., ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Спірна квартира № 32 у будинку №9 по бул. Висоцького у м. Києві розташована в будинку , шо належить ЖБК « Академічний -16».

На час розгляду справи в спірній квартирі зареєстровано шусть осіб : сторони по справі та повнолітні діти колишнього подружжя ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_8

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2011 р. було встановлено , що пайові внески за квартиру № 32 у будинку №9 по бул. Висоцького у м. Києві , що розташована в будинку ЖБК « Академічний -16 » були сплачені в період з 1987 по 1992 р. під час спільного життя подружжя та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на

вищезазначену квартиру в рівних частках , т.т. по 1/2 частині за кожним .

З вищезазначеного рішення суду також вбачається , що відповідач ОСОБА_3 просила збільшити її частку в спільному майні подружжя з урахуванням того, що спірна квартира за ордером надавалась для проживання і дітей подружжя , які в останній зареєстровані , однак судом не було знайдено підстав для збільшення частки ОСОБА_3 в спірній квартирі .

Вищезазначене рішення суду не оскаржувалось та набуло законної сили .

Виходячи з вищевикладеного , посилання позивача про те , що відповідачами не було здійснено приватизацію спірної квартири , чим порушено його права є необгрунтованими та такими , що не грунтуються на матеріалах справи .

Інші наведені позивачем у позовній заяві доводи не є підставами для визнання за ним права власності на будь-яку частку в спірній квартирі.

Що стосується вимоги позивача про виділення йому в користування кімнати розміром 11,7 кв.м., яка розташована в спірній квартирі , то за встановленими по справі обставинами вбачається , що спору між співвласниками спірної квартири стосовно користування зазначеною квартирою не існує . Доказів того , що відповідачі чинять позивачу перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням не надано.

Відповідно до ст. 4 Закону України « Про судовий збір » ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову , але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати ( встановленої законом на 1 січня календарного року ) та не більше З розмірів мінімальної заробітної плати .

Позовні вимоги позивача містять вимогу майнового характеру, а саме вимогу визнання права власності на частину нерухомого майна , на виконання ухвали суду від 23.11.2011 р. позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 51 грн . В доповненні до позовної заяви позивачем було визначено ціну позову ( вартість 1/6 частини спірної квартири - 160 000 грн ) та викладено прохання звільнити його від сплати судового збору , оскільки на час розгляду справи він не має роботи . Суд не встановлено підстав для звільнення позивача від сплати судового збору , а тому з останнього на користь держави у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню решта недоплаченої суми судового збору у розмірі 215 грн. 66 коп .

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 10,11,60, 61, 88,212-215 ЦПК України , ст. ст. 60,70 СК України, Закон України « Про приватизацію державного житлового фонду », суд

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 215 грн. 66 коп .

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом 10-ти днів з моменту проголошення рішення .

Суддя:

.