УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа 0604/2-1438/12
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2012 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Товянської О.В., Гансецької І.А.

при секретарі Ковач Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (третя особа Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради) про виділ в натурі частки із спільної часткової власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2012 року,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила виділити їй в натурі 210/400 частин жилого будинку по провулку Першому Піонерському, 11-а в м.Житомирі, а саме приміщення1-1,1-2,1-3,1-4,1-5,1-6,1-7 загальною площею 64,9 кв.м. та жилою площею 41,8 кв.м., а також сарай «Б», гараж «Г», уборну «В» і припинити її право спільної часткової власності. Відповідачі є спадкоємцями її рідного брата ОСОБА_6, якому належала решта 190/400 ідеальних частин будинку. Вона не може досягти із ними домовленості щодо користування домоволодінням.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2012 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує на те, що з технічного паспорту на будинок вбачається можливість виділу належної їй частки, приміщення 1-1, 1-7 не є самовільно збудованими.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_7 у лютому 1988 році після смерті батька успадкувала 70/400 ідеальних частин жилого будинку по провулку Першому Піонерському, 11-а в м.Житомирі , а 08 квітня 1988 року мати ОСОБА_5 подарувала їй 210/400 ідеальних частин даного будинку (а.с.5-8). Отже, частка позивачки у спільній частковій власності становить 280/400 або 70/100. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом належну ОСОБА_6 частку у праві власності на домоволодіння в розмірі 30/100 ідеальних часток успадкували в рівних частках ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 (а.с.28,36,40).

Статтею 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, якщо виділ допускається згідно із законом і є можливим.

Як вбачається із змісту ст.ст. 364, 183 ЦК України, пунктів 6,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок поділ жилого будинку або виділ в натурі його частки здійснюється при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Для зясування вказаних обставин потрібні спеціальні знання у галузі техніки. Згідно принципу диспозитивності цивільного процесу закріпленого у ст.11 ЦПК України, за клопотанням сторін суд призначає судову будівельно-технічну експертизу для зясування варіантів поділу (виділу) і можливості переобладнання, перепланування і вартості таких робіт.

Переобладнання і перепланування жилого будинку, який належить громадянину на праві приватної власності, проводиться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст.152 ЖК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України).

ОСОБА_7 та її адвокат (а.с.31,32) не заявляли в суді першої та апеляційної інстанції клопотання про судової будівельно-технічної експертизи для зясування питання по технічну можливість виділу належної їй частки в натурі. Отже, позивачка не довела належними доказами можливість такого виділу.

В судовому засіданні відповідач не заявляли про визнання позову, письмові заяви про визнання позову не подавали. Заяви про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не заперечують проти позовних вимог не є заявами про визнання позову. Тому у суду першої інстанції не було підстав для застосування наслідків, передбачених ч.4 ст.174 ЦПК України.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про безпідставність позову. Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Залишити без змін рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2012 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:

Судді: