АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2159/11/0408 Головуючий в 1-й інстанції
№ провадження 22ц/491/1689/12 ОСОБА_1
Категорія - 57 ( 1 ) Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

Іменем України

09 серпня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Грищенко Н. М.

суддів: Барильської А.П., Савіної Г. О.

при секретарі: Куреденко О.П.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, посилаючись на те, що вона є приватним підприємцем та займається торгівлею продуктами харчування.

01.03.2010 року до неї звернувся відповідач з пропозицією придбати цукор в розмірі 22 тони по ціні 7 грн. 57 коп. на цукровому заводі, що знаходиться у Київській області. Довіряючи ОСОБА_4, вона передала йому кошти у сумі 166540 грн. Згідно домовленості ОСОБА_4, діючи як фізична особа, зобов'язався за її кошти закупити цукор та доставити товар до місця зберігання, тобто на її склади, що знаходяться за адресою: місто Кіровоград, вул. Волкова, 11 А, до 06 березня 2010 року або повернути ввірені йому кошти.

У визначений час, боржник не виконав зобов'язання. За таких обставин просила стягнути з ОСОБА_4 на свою користь основний борг в сумі 166540 грн., 3% річних - 9943,12 грн. та інфляційні виплати 22482, 90 грн., а всього 198966 грн. 02 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_4 на її користь заборгованість в сумі 166540 грн., 9943,12 грн. 3% річних, інфляційних 22482 грн. 90 коп., витрати по сплаті держмита в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права; суд невірно виклав позицію відповідача, не врахував його пояснень щодо відсутності між сторонами договірних відносин,зокрема: задовольняючи позов про стягнення боргу в сумі 166540 грн., суд дійшов помилкового висновку про те, що він брав на себе зобовязання щодо поставки цукру; розписка про отримання грошей, на його думку, не є доказом укладення договору поставки; позивач направила письмову вимогу лише 04.04.2010 року; належним відповідачем по справі має бути ОСОБА_6, якій відповідач і передав гроші.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов,язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства , а також із дій осіб, що не передбачені цими актами. Але за аналогією породжують цивільні права та обов,язки.

Ст. 509 ЦК України дає поняття зобов,язань, згідно з якою зобов,язанням є правові відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов,язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов,язку.

Судом встановлено, що 01.03.2010 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено зобов,язання, на підставі якого 04.03.2010 року відповідач ОСОБА_4 отримав від позивача ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 166540 грн. для придбання цукру в кількості 22 тонн в присутності гр-на ОСОБА_7, що підтверджується його

поясненням, яке він надав позивачу 01.04.2010 року і згідно з яким зобов,язався повернути кошти на протязі 5-ті днів до 06 березня 2010 року. ( а.с.139).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність самої розписки на думку колегії суддів є безпідставними і колегія суддів вважає, що саме пояснення відповідача щодо його обов,язку повернути гроші чи цукор позивачу і є розпискою, яку він надав ОСОБА_2 01.04.2010 року.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, щодо відсутності між ним та позивачем договірних відносин. Але їх відношення судом першої інстанції правильно визначені як зобов,язання вчинити відповідачем ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 певну дію, а саме придбання цукру за її гроші.

Таким чином, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що між сторонами склалися правовідносини у вигляді зобов,язання, відповідно яких позивач передала відповідачу 166540 грн. для виконання зобов,язань по придбанню цукру.

Відповідно до ст. 525 ЦК України «одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом».

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов,язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із розписки, наданої відповідачем ОСОБА_4 вбачається, що він зобов,язаний був виконати свої зобов.язання по поставці цукру на протязі 5-ти днів, до 06 березня 2010 року, але до теперішнього часу зобов,язання відповідачем не виконано.

Згідно з ч.1,2 ст. 527 ЦК України «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

На підтвердження зазначеного, позивачем ОСОБА_2 був направлений 30 березня 2010 року відповідачу лист, з якого вбачається, що станом на 30.03.2010 року зобов,язання відповідачем не виконано. В листі зазначена сума, яку вона передала ОСОБА_4 166540 грн.( а.с. 6). Цю суму вказує відповідач і в своєї розписці від 01.04.2010 року ( а.с. 139).

В апеляційній скарзі відповідач вказує на суперечливі данні стосовно суми, яку йому передала позивач. Так, в мотивувальній частині рішення вказана сума 166500 грн., а в резолютивній частині 166540 грн. Колегія суддів вважає це помилкою суду при ухваленні рішення, але не підставою для його скасування.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі, що належним відповідачем по справі має бути ОСОБА_6, якій відповідач передав гроші в сумі 166540 грн. для придбання цукру, і яка на даний час засуджена, спростовуються матеріалами справи, та наявною в матеріалах справи розпискою відповідача, згідно якої сторонами є позивач і відповідач.

Інші доводи апеляційної скарги не містять законних та обґрунтованих підстав для скасування рішення суду першої інстанції, спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України «не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем доведені, обґрунтовані, а тому немає підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, тому апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду залишає без змін відповідно до ст. 308 ЦПК України.

В іншій частині рішення не оскард жується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Н.М. Грищенко

судді: А.П. Барильська, О.Г. Савіна