Справа № 223/1003/2012 Провадження № 22-ц/0290/2439/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 5 Доповідач: Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2012 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Сопруна В.В., Матківської М.В.,

при секретарі: Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.06.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2012 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 12.08.1992 року по 20.02.2012 року з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час якого, а саме 21.04.1993 року останнім було укладено договір довічного утримання з ОСОБА_4, згідно якого ОСОБА_2 у власність було передано 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд по вул. Щорса, 22 в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області і вказане право власності було зареєстроване в КП «ВООБТІ» 13.06.1994 року за №623. Після розірвання шлюбу відповідач заперечує її право власності на частину вищевказаного майна, незважаючи на те, що спірне житлове приміщення являється обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому з урахуванням висновку спеціаліста ТОВ «Подільський експертний центр» за № 4/1 від 16.03.2012 року та уточнених позовних вимог, просила розділити житловий будинок №22 по вул. Щорса в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області в натурі, визнавши за нею право власності на кухню 2-1, площею 6,0 м2, кухню 2-2, площею 9,2 м2 та житлову кімнату 2-5, площею 10,5 м2, загальною площею 25,7м2, що становить 50/100 дольових часток від усього будинку із стягненням з неї на користь відповідача компенсацію за відступ від ідеальної частки в сумі 168,80 грн., господарську споруду сарай з погрібом, залишити у спільному користування, а також, стягнути на її користь судові витрати.

В травні 2012 року ОСОБА_2 звернувся в суд із вищевказаним зустрічним позовом, у якому посилається на те, що він являється власником 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд по вул. Щорса, 22 в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, вартість якого, згідно висновку спеціаліста ТОВ «Подільський експертний центр» за № 4/1 від 16.03.2012 року, становить 57503,40 грн. і відповідно розмір 1/2 частини складає 28751,70 грн.. Після припинення шлюбних відносин із ОСОБА_3, спільне проживання в одному будинку стало неможливим, оскільки остання провокує сварки та приводить в будинок сторонніх осіб і незважаючи на висновок експерта про можливість поділу будинку, зробити це неможливо, оскільки буде важко влаштувати особисте життя та будуть виникати сварки, а тому просив припинити право на частку у спільному майні ОСОБА_3 шляхом сплати їй вартості цієї частки та визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку №22 по вул. Щорса в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.06.2012 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено та розділено житловий будинок №22 по вул. Щорса в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області в натурі, визнавши за ОСОБА_3 право власності на кухню 2-1, площею 6,0 м2, кухню 2-2, площею 9,2 м2 та житлову кімнату 2-5, площею 10,5 м2, загальною площею 25,7м2, що становить 50/100 дольових часток від усього будинку і стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за відступ від ідеальної частки в сумі 168,80 грн., господарські споруди сарай та погріб залишено у спільному користування.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 281,57 грн..

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким виділену ОСОБА_3 кухню залишити в спільному користуванні, при цьому робиться посилання на порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_3 та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що сторонами в період шлюбу було набуто майно, яке являється їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому ОСОБА_2 попередньо не вніс на депозитний рахунок суду вартість частини будинку і ОСОБА_3 не надала своєї згоди на отримання вказаної компенсації.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 12.08.1992 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейне життя у сторін не склалось і рішенням суду від 20.02.2012 року шлюб було розірвано. В період шлюбу, а саме 21.04.1993 року ОСОБА_2 уклав договір довічного утримання з ОСОБА_4, згідно якого ОСОБА_2 у власність було передано 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд по вул. Щорса, 22 в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області і вказане право власності було зареєстроване в КП «ВООБТІ» 13.06.1994 року за №623.

Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Способи та порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя передбачено ст.ст. 70,71 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України і судом першої інстанції, розподіл майна, що належить сторонам, було проведено у відповідності до зазначених норм закону.

Приймаючи рішення про поділ спірного житлового приміщення, судом першої інстанції було враховано висновок спеціаліста ТОВ «Подільський експертний центр» за № 4/1 від 16.03.2012 року і те, що разом із ОСОБА_3 проживають діти сторін.

Щодо заявлених ОСОБА_2 вимог, то останнім не виконано вимоги ч.5 ст. 71 Сімейного Кодексу України та ч.2 ст. 365 ЦК України, оскільки останнім попередньо не внесено на депозитний рахунок суду грошову компенсацію за 1/2 частину будинку.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо поділу спірного житлового будинку, який проведено з дотриманням прав сторін та відповідно до вимог закону.

Викладені в апеляційній скарзі твердження щодо необхідності залишення кухні у спільному користуванні, які обґрунтовуються неповнотою висновку експерта, є безпідставними, оскільки дані твердження не підтверджені належними доказами і ОСОБА_2 не заявлено клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.06.2012 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

З оригіналом вірно: