Справа № Провадження №22-ц-2117/12
22-ц/1090/2128/12 Головуючий у І
О.О.Категорія26Доповідач у 2 інстанції
УХВАЛА

Іменем України

20 квітня 2012 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого - судді Сержанюка
А.С., членів колегії -суддів Білоконь
О.В., Верланова С.М, з участю секретаря
Мироненко А.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м.
Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 лютого 2012 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Український
промисловий банк" до ОСОБА_2, третя
особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю
„Інвестиційно-будівельна компанія"
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 лютого 2012 року заявлені позовні
вимоги задоволені частково. Стягнуто
із ОСОБА_2 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Український промисловий банк"
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 5 464 973,52 грн. та судові витрати
-1 820 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення
суд першої інстанції зазначив, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю
„Інвестиційно-будівельна компанія" не
виконало своїх зобов'язань за
кредитним договором, унаслідок чого
виникла зазначена заборгованість, яку
має погасити відповідач, як солідарний
боржник за договором поруки від 06
червня 2008 року.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права при його
ухваленні.

Просить скасувати рішення і ухвалити
нове -про відмову у задоволенні позову.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і
перевірку їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу, керуючись
наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, і це
підтверджується матеріалами справи, 06
червня 2008 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк»та
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Інвестиційно-Будівельна компанія»в м.
Києві був укладений кредитний договір
№40/К-08.

Відповідно до умов правочину,
кредитор відкрив позичальнику
відновлювальну мультивалютну кредитну
лінію та в, її межах, надав кредитні
кошти у сумі 2 950 000 грн., із строком дії
кредитної лінії з 06.06.2008 року по 05.06.2013
року, включно.

У цей же день, з метою забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк»та
ОСОБА_2 було укладено договір поруки
№40/Zпор-08.

За його умовами, останній зобов'язався
відповідати перед позивачем за повне
виконання Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Інвестиційно-будівельна
компанія»кредитного договору №40/К-08.

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Інвестиційно-будівельна компанія»та
відповідач свої зобов'язання за
вказаними правочинами належним чином
не виконують, унаслідок чого, станом на
23.05.2011 року, утворилась заборгованість
за кредитним договором, яка становить 5
481 341,64 грн., що складається з поточної
суми кредиту в розмірі 25 6766,44 доларів
США, простроченої суми кредиту - 500 000
грн. та 243 233,56 доларів США, з поточної
суми відсотків -8 904,11 грн. та 5 927,70
доларів США, простроченої суми
відсотків - 28 027,44 грн. та 69 873,70 доларів
США, поточної заборгованості за
комісією -712,32 грн., простроченої
заборгованості за комісією -3 315,08 грн.,
пені за несвоєчасне погашення кредиту -
66 760,27 грн. та 24 784,93 доларів США, пені за
несвоєчасне погашення процентів - 4 598,40
грн. та 7 142,43 доларів США та пені за
несвоєчасне погашення комісії -260,11грн.

При цьому, використання доларів США при
укладанні кредитного договору та
внесення змін до нього ґрунтується на
вимогах чинного законодавства України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533
ЦК України використання іноземної
валюти, у тому числі, при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями, допускається у
випадках, в порядку та на умовах,
встановлених законом.

Законодавчим актом, який регулює
правовідносини у сфері валютного
регулювання і валютного контролю, є
декрет Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю".

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти (
кредит ) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник - зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про банки
і банківську діяльність" кошти - це
гроші у національній або іноземній
валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій Національного банку України.

Операції з валютними цінностями банки
мають право здійснювати на підставі
письмового дозволу ( генеральної
ліцензії ) на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п. 2
ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про систему валютного
регулювання і валютного контролю".

Вимога щодо необхідності отримання
індивідуальної ліцензії на здійснення
операцій з валютними цінностями
встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю", якщо терміни і
суми кредитів перевищують встановлені
законодавством межі.

Однак, на сьогодні такі терміни і суми
кредитів в іноземній валюті
законодавцем не визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок
видачі Національним банком України
індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року №483 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 9
листопада 2004 року за №1429/10028,
використання іноземної валюти, як
засобу платежу без індивідуальної
ліцензії дозволяється, якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк ( ця норма стосується лише тих
операцій уповноваженого банку, на
здійснення яких Національний банк
України видав йому ліцензію та
письмовий дозвіл на здійснення
операції з валютними цінностями ).

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
вказаних операцій, єдиною правовою
підставою для здійснення банками
кредитів в іноземній валюті згідно зі
ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про систему валютного
регулювання і валютного контролю" є
наявність у банку генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій,
отриманої у встановленому порядку.

Згідно із ліцензією, виданою
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» Національним банком
України за №67 та дозволом №67-6 від 13
грудня 2001 року, а також додатку до
дозволу №67-6 від 23 вересня 2009 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» має право
здійснювати банківські операції,
зокрема, надавати кредити у іноземній
валюті.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови ( пункти ),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Інвестиційно-будівельна
компанія»обрала для себе фінансову
установу, яка надавала відповідні
фінансові послуги, тобто Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк»,
відповідно до вимог ст. 627 ЦК України.

Сторони погодили між собою умови
договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК
України, про що свідчать підписи
уповноважених осіб на договорі.

Таким чином, волевиявлення сторін було
вільним і направленим на отримання
реальних наслідків договору.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
зокрема, ст.ст. 526, 543, 549, 610, 612, 625, 1054 ЦК
України, ст.ст. 2, 47, 49 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", ст. ст.
10, 11, 58, 60, 212-215, ЦПК України, ухвалив
законне і обґрунтоване рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

А тому, доводи апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення суду першої інстанції, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення судом норм
матеріального і процесуального права
при його ухваленні, на думку
апеляційного суду, не знайшли свого
підтвердження при розгляді справи,
оскільки повністю спростовуються
зазначеними доказами по справі.

Інші обставини, зазначені у апеляції,
не спростовують висновок суду першої
інстанції про обґрунтованість
заявлених позовних вимог у зазначеній
частині.

Не являється підставою для задоволення
апеляційних вимог, зокрема, і та
обставина, що у провадженні
Господарського суду міста Києва
знаходиться справа за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Український
промисловий банк" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Інвестиційно-будівельна компанія"
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, оскільки рішення
по названій справі відсутнє.

У силу зазначеного, немає і правових
підстав для закриття провадження по
наявному цивільно-правовому спору.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч.
3 ст. 309 ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо порушення призвело до
неправильного вирішення справи, чого
судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись
ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити. Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 лютого 2012 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Український
промисловий банк" до ОСОБА_2, третя
особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю
„Інвестиційно-будівельна компанія"
про стягнення заборгованості за
кредитним договором залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
А.С. Сержанюк

Судді:
О.В. Білоконь

С.М. Верланов