РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2012 року

Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого судді Леньо
С.І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1»янюк Л.І.

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_5»янюк
ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_7,
ОСОБА_4, Гаражний кооператив
«Автолюбитель-8», ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

в с т а н
о в и в:

Позивач ОСОБА_1»янюк Л.І. звернулася до
суду з позовом про стягнення з
відповідача ОСОБА_3 56000 грн. завданої
матеріальної шкоди внаслідок продажу
гаражного боксу № 96, 7500 грн. завданої
матеріальної шкоди внаслідок продажу
автомобіля марки ЗАЗ, 7000 грн. завданої
матеріальної шкоди внаслідок втрати
робочого інвентаря, що знаходився в
гаражному боксі, 25000 грн. завданої
моральної шкоди.

В обгрунтування своїх вимог
покликається на те, що у зв’язку з
виїздом за кордон в 1995 році домовилася
із своїм племінником ОСОБА_3, що він
буде отримувати її пенсію та
сплачувати необхідні платежі, для чого
26.07.1995 року в присутності нотаріуса
оформила на ім’я останнього доручення.
В 2006 році під час тимчасового візиту в
Україну з нотаріального напису на
дорученні дізналася, що 18.12.1995 року
відповідач відчужив належний їй
гаражний бокс № 96, без відома позивача
та згоди останньої. Надалі їй стало
відомо, що покупцем за даним договором
купівлі-продажу є ОСОБА_7 В квітні 2010
року дізналася, що 05.05.1998 року
відповідач, незаконно скориставшись
довіреністю, продав ОСОБА_4 належний
позивачу автомобіль марки ЗАЗ. Крім
цього, в гаражному боксі знаходилися
цінні речі позивача, зокрема
запчастини до автомобіля, набір
інструментів, вулканізатор, компресор,
домкрат, паяльна лампа, аптечка,
зарядний пристрій до акумулятора, трос,
гума до коліс, металева драбина,
лічильник для світла, велосипед, якими
ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд.
Вважає, що відповідач перевищив свої
повноваження представника, оскільки
позивач не уповноважувала ОСОБА_3 та не
давала згоди на відчуження її майна, не
була поставлена до відома про
укладення правочинів, не погоджувала
вартості майна, не отримувала жодних
коштів за продаж її майна. Враховуючи,
що треті особи набули гаражний бокс та
автомобіль за відплатним договором,
позивач не витребовує це майно, а
просить стягнути з відповідача його
вартість, тобто кошти якими незаконно
заволодів відповідач, вартість
гаражного боксу оцінює в 56000 грн.,
вартість автомобіля –в 7500 грн. Також
просить стягнути з відповідача 7000 грн.
вартості втраченого ним робочого
інвентаря, що знаходився в гаражному
боксі. Крім цього, діями ОСОБА_3 їй
завдана моральна шкода, яку оцінює в 25000
грн., та мотивує тим, що їй заподіяно
сильних фізичних та душевних
страждань. Також позивач просить
поновити строк на звернення до суду з
позовною заявою, оскільки перебуваючи
за кордоном їй не було відомо про
відчуження майна.

У судовому засіданні позивач та
її представник ОСОБА_2 позов підтримали
повністю і надали аналогічні пояснення
зазначеним в позовній заяві. Додатково
вказали, що згідно повідомлення ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО»гаражний бокс надалі
зареєстрований за позивачем, тобто є у
її власності, вважають, що відчуження
здійснено без відома гаражного
кооперативу. Звертають увагу, що згідно
журналів карток ВДАІ надано різну
інформацію щодо власників автомобіля.
Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
заперечив проти позову та пояснив, що
згідно доручення від 26.07.1995 року
ОСОБА_5»янюк Л.І. доручила відповідачу
вчиняти дії щодо організацій,
приватних осіб, спрямовані на
виникнення і здійснення цивільних прав
і виконання обов’язків, зокрема
володіти, користуватись і
розпоряджатись всім її майном. Вказане
доручення було дійсним до 26.07.1998 року.
Відтак, відповідач не перевищував
своїх повноважень. Дійсно на підставі
згаданого доручення відповідач 18.12.1995
року відчужив гаражний бокс ОСОБА_7
Оскільки попередньо між сторонами
була домовленість, що кошти за продаж
гаража мають бути повернуті її
племіннику ОСОБА_8, який позичив
ОСОБА_5»янюк Л.І. гроші у зв’язку з її
виїздом за кордон, тому ці кошти і були
передані ОСОБА_8 з метою забезпечення
їх розрахунків. Жодних угод щодо
відчуження автомобіля марки ЗАЗ
відповідач не укладав, не має до цього
ніякого відношення. Крім того, у
відповідача не було ключів до
гаражного боксу, він лише як повноважна
особа підписував договір, фактично
відчуженням займався ОСОБА_8. Відтак,
ОСОБА_3 не мав доступу до приміщення
гаража та не розпоряджався будь-якими
речами наявними в гаражному боксі. Крім
цього, звертає увагу, що позивач не
обґрунтувала та не надала доказів на
підтвердження своїх вимог про
відшкодування шкоди та її розміру.
Зважаючи, що відповідач діяв
правомірно, жодних прав позивача не
порушив, не завдав їй шкоди, просить в
позові відмовити. Також звертає увагу
на пропущення позивачем строку
позовної давності, що є самостійною
підставою для відмови в позові.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому
засіданні пояснила, що давно купувала в
невідомих чоловіків автомобіль марки
ЗАЗ, який оглядала на ринку. Фактично
оформленням документів займався її
син, події відбувалися дуже давно, тому
не може пригадати час придбання
транспортного засобу та обставини, за
яких це відбувалося.

Третя особа Гаражний кооператив
«Автолюбитель-8»не забезпечив участі
свого представника в судовому
засіданні, подав заяву про розгляд
справи у відсутності третьої особи та
вирішення спору на розгляд суду.

Треті особи ОСОБА_7 та представник ОКП
ЛОР «БТІ та ЕО»в судове засідання не
з’явилися, хоча належним чином
повідомлялися про час та місце
розгляду справи, причин неявки суду не
повідомили. За таких обставин суд
вважає за можливе розглянути справу у
відсутності третіх осіб, які не
з’явилися, на підставі наявних
доказів.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
наявні у справі докази, суд приходить
до висновку, що позов не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно
нотаріально посвідченого доручення
від 26 липня 1995 року позивач ОСОБА_1»янюк
Л.І. уповноважила ОСОБА_3 на вчинення
дій щодо державних, кооперативних та
інших громадських організацій і
приватних осіб, спрямовані на
виникнення і здійснення цивільних прав
і виконання обов’язків, а також
захисту цих прав та інтересів на її
ім’я і від її імені, в тому числі: п. б)
володіти, користуватись і
розпоряджатись всім її майном, п. в)
укладати всі, передбачені законом,
угоди. Доручення видано без права
передовір»я терміном на три роки і
дійсне до 26.07.1998 року (а.с.8).

У відповідності до ст. 64 ЦК УРСР 1963 року
довіреністю визнається письмове
уповноваження, яке видається однією
особою іншій особі для представництва
перед третіми особами.

Відповідно до ст. 62 ЦК УРСР 1963 року
угода, укладена однією особою
(представником) від імені другої особи
(яку представляють) в силу
повноваження, що ґрунтується на
довіреності, законі або
адміністративному акті, безпосередньо
створює, змінює і припиняє цивільні
права і обов’язки особи, яку
представляють.

Згідно із договором купівлі-продажу
від 18.12.1995 року позивач ОСОБА_1»янюк Л.І.,
від імені якої діяв по дорученні
ОСОБА_3, відчужила третій особі ОСОБА_7
гаражний бокс № 96 в гаражному
кооперативі «Автолюбитель-8», належний
позивачу на праві власності та
зареєстрований за нею в ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО»21.03.1994 року. Продаж вчинено за 503
млн.крб., які сплачені покупцем до
підписання угоди (а.с.40,41). Про
відчуження гаражного боксу наявна
відмітка нотаріуса на дорученні від
26.07.1995 року. Даний договір позивачем не
оспорюється, вимоги про визнання його
недійсним не пред’явлено.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 діючи за
чинним на той час дорученням від імені
ОСОБА_5»янюк Л.І. та в межах своїх
повноважень, визначених даним
правочином, відчужив від імені
останньої належний їй гаражний бокс.
Покликання позивача на ст. 63 ЦК УРСР 1963
року щодо перевищення повноважень
представника є безпідставним, оскільки
дорученням чітко передбачено право
ОСОБА_3 на розпорядження всім майном
позивача та на укладення такого роду
угод. Також суд не приймає до уваги
пояснення позивача про те, що згідно
повідомлення ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО»гаражний бокс надалі
зареєстрований за нею, оскільки
підприємство здійснює реєстрацію
права власності на підставі поданих
правовстановлюючих документів, а тому
надає інформацію виключно по наданих в
бюро відомостей про зміну власника
майна. Крім цього суд звертає увагу, що
гаражний бокс на час відчуження
перебував у власності позивача, тому
при продажі такого не передбачена
процедура виходу з членів кооперативу.

Як пояснив в судовому засіданні
відповідач, отримані грошові кошти за
продаж гаражного боксу він передав
ОСОБА_8 для проведення ним розрахунків
з позивачем, за попередньою
домовленістю. Даний факт підтвердив в
судовому засіданні допитаний як свідок
ОСОБА_8 –племінник позивача, який
вказав, що в 1995 році позичив своїй тітці
ОСОБА_5»янюк Л.І. грошові кошти для
виїзду за кордон. Між ними була усна
домовленість, що ОСОБА_3 за її
дорученням продасть гаражний бокс і
отримані кошти передасть йому в
рахунок погашення заборгованості. За
кілька місяців після від’їзду
позивача гараж було продано та
відповідач повернув йому кошти, які за
погодженням з позивачем він взяв собі
на погашення позики. Розмір коштів на
даний час не пригадує, але такі були
співмірними з наданою позикою. Про
дані обставини позивачу було
достовірно відомо. Однак, зараз вона
повернулася в Україну та виставляє до
всіх безпідставні претензії.

ОСОБА_5»янюк Л.І. позов про захист
цивільного права, в якому вона просить
стягнути з відповідача грошові кошти
внаслідок продажу її майна, прийнято
судом до розгляду відповідно до ч. 2 ст.
267 ЦК України –незалежно від спливу
позовної давності.

У відповідності до ч. 3 цієї ж статті ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

В судовому засіданні позивач просила
поновити їй строк на звернення до суду,
відповідач до винесення судового
рішення у справі зробив заяву про те,
що позивачем пропущено строк позовної
давності без поважних причин.

Згідно з ст. ст. 257, 261 ч.1 ЦК України для
таких позовних вимог загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки і її перебіг починається від
дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з заяви ОСОБА_5»янюк Л.І.
(а.с.6) позов пред’явлено 19.10.2010 року. В
своїй заяві особисто позивач вказує, що
дізналася про відчуження гаражного
боксу, а відповідно і про отримання
відповідачем коштів за його продаж в 2006
році, під час візиту в Україну. Відтак, з
часу на який покликається позивач,
позов нею пред’явлено вже з
пропущенням трирічного строку
позовної давності. В ході розгляду
справи ОСОБА_5»янюк Л.І. двічі змінювала
свої пояснення щодо строку коли вона
дізналася про порушення своїх прав, а
також обставин за яких їй стало відомо
про відчуження майна, тому суд критично
оцінює такі пояснення та вважає, що
вони є надуманими. Окрім цього, на
роз’яснення суду про обов’язок
сторони довести обставини, на які вона
покликається як на підставу своїх
вимог, позивач всупереч вимог ст. 60 ЦПК
України не навела жодних поважних
причин на пропущення строку позовної
давності та не надала жодних належних і
допустимих доказів на підтвердження
цього.

Суд теж приймає до уваги, що підписуючи
доручення в 1995 році, надаючи право
відповідачу на розпорядження всім
своїм майном, позивач усвідомлювала, що
за час дії доручення –до 26.07.1998 року
відповідач вправі відчужити належне їй
майно та як власник повинна була знати
про такі обставини.

Враховуючи наведене, суд прийшов до
переконливого висновку, що позивач без
поважних причин пропустила строк
позовної давності для звернення до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права - на відшкодування
матеріальної шкоди внаслідок продажу
гаражного боксу № 96, що є підставою для
відмови їй у позові.

Щодо позовних вимог про відшкодування
матеріальної шкоди внаслідок продажу
автомобіля, втрати робочого інвентаря
та моральної шкоди, суд враховує
наступне.

Як вбачається з журналів карток
наданих ВДАІ при ГУМВСУ у Львівській
області (а.с.10,134) автомобіль марки ЗАЗ 968
належав на праві власності ОСОБА_5»янюк
Л.І., надалі був зареєстрований за
ОСОБА_9, та з 05.05.1998 року перебував у
власності третьої особи ОСОБА_4

По даному факту позивач зверталася до
правоохоронних органів. Згідно
матеріалів перевірки ЖРЗПЗ № 4300/1 від
28.10.11р. постановою від 01.11.11р. відмовлено
в порушенні кримінальної справи по
факту заволодіння шахрайським
способом автомобілем позивача. При
цьому, гр. ОСОБА_9 в своїх поясненнях
вказував, що в 1995 році придбав вказаний
автомобіль в ОСОБА_5»янюк Л.І., а в
подальшому відчужив транспортний
засіб ОСОБА_4, що відповідає письмовим
доказам.

Таким чином, в судовому засіданні не
знайшов свого підтвердження той факт,
що автомобіль ЗАЗ відчужувався
відповідачем чи він мав до цього
будь-яке відношення, а тому відсутні
правові підстави для стягнення з нього
матеріальної шкоди. Всупереч вимог ст.
60 ЦПК України позивач не надала жодних
доказів, що в гаражному боксі
знаходився перелічений нею робочий
інвентар та таким незаконно
розпорядився ОСОБА_3 Згідно із вказаною
нормою закону доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Також
позивачем не обґрунтовано обставин
завдання їй моральної шкоди
відповідачем та не надано доказів на
підтвердження такої, а відповідно
відсутні правові підстави для
встановлення причинно-наслідкового
зв’язку між діями відповідача та
завданою шкодою.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Однак, судом не здобуто доказів вини
відповідача та не встановлено
обставин, за яких він порушив права,
свободи чи інтереси позивача.

З огляду на викладене, суд
приходить до переконання про
необґрунтованість та безпідставність
позовних вимог ОСОБА_5»янюк Л.І. та
відмовляє в задоволенні таких в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 61, 88,
209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 22, 23,
257, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 62, 64 ЦК УРСР
1963 року, суд,

в и р і ш
и в:

В позові ОСОБА_5»янюк ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_4,
Гаражний кооператив «Автолюбитель-8»,
ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:

Леньо С.І