Чернігівський районний суд Чернігівської області
Справа № 2/23/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 листопада 2012 року м.Чернігів Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді Кухти В.О.

при секретарі Борисенко К.В.,

з участю представника позивачів, відповідача та його представника, представників третіх осіб,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Чернігів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконавчого комітету Седнівської селищної ради, Седнівського селищного голови ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Чернігівська обласна інспекція з археології, історії та монументального мистецтва, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 підприємство Чернігівської районної ради Чернігівської області «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації», про скасування рішення виконкому, визнання недійсним свідоцтва про право власності та усунення перешкод в користуванні частиною будинку, -

В с т а н о в и в :

У вересні 2011 року позивачі звернулися до суду з позовом у якому зазначили, що їм належить 3/7 частини будинку за адресою: смт.Седнів Чернігівського району, вул.Козацька, 13. Відповідач ОСОБА_4, якому належить 4/7 частини цього ж будинку, без згоди позивачів зробив самочинну прибудову, яка створює їм перешкоди у користуванні їх власністю, оскільки перешкоджає доступу до їх частини будинку. 02.08.2011 року виконавчий комітет Седнівської селищної ради прийняв рішення, яким погодив експлуатацію цієї прибудови, вирішив видати свідоцтво про право власності на 12/21 частини житлового будинку, зобовязати відповідача подати дане свідоцтво для реєстрації в КП «Чернігівське РБТІ», погасити свідоцтва про право на спадщину та договір дарування на відповідні частини зазначеного житлового будинку на імя відповідача та внести відповідні відомості до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Зазначене рішення позивачі вважають незаконним, оскільки на день прийняття цього рішення прибудова була недобудованою, прибудова знаходиться у межах памятки археології місцевого значення і використання землі цієї памятки можливо лише після укладення договору оренди погодженим з органом охорони памяток археології. Ці роботи проводяться відповідачем ОСОБА_4 без отримання будівельного паспорту та погодження з відповідними органами охорони памяток археології. У звязку з викладеним позивачі просили скасувати зазначене рішення виконкому, визнати недійсним свідоцтво про право власності видане на підставі цього рішення, усунути перешкоди у користуванні їх частиною будинку шляхом знесення самочинної прибудови за рахунок відповідача ОСОБА_4.

Представник позивачів у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, та зазначив, що ця прибудова заважає позивачам, жодне будівництво на цій земельній ділянці не може здійснюватися без дозволу, якого у ОСОБА_4 не було.

Відповідачі - виконавчий комітет Седнівської селищної ради, Седнівський селищний голова ОСОБА_3 справу просили розглянути без їх участі при вирішенні спору поклалися на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили та зазначили, що прибудова знаходиться на фундаменті льоху, який існував раніше та знаходиться у користуванні ОСОБА_4. Жодних перешкод у користуванні своєю частиною будинку позивачам ця прибудова не створює. Орган, що здійснює державний архітектурно-будівельний контроль, та орган у повноваження якого входить контроль за дотриманням законності з охорони памяток археології порушень законодавства при цій перебудові не виявили. Оскаржуваним рішенням виконкому було лише погоджено експлуатацію веранди та видано нове свідоцтво про право власності на ту ж частину, що й належала ОСОБА_4 до цього.

Представник третьої особи - Комунального підприємства Чернігівської районної ради Чернігівської області «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» в судовому засіданні зазначив, що їх підприємством була проведена інвентаризація спірного будинку відповідно до вимог законодавства, у вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Представник третьої особи - Чернігівської обласної інспекції з археології, історії та монументального мистецтва в судовому засіданні зазначила, що будинок в смт.Седнів по вул.Козацькій, 13, знаходиться у межах памятки археології місцевого значення. Будь-які переміщення грунту в межах цього памятника без дозволу заборонені, дозвільні документи на будівництво цієї прибудови не видавалися.

Заслухавши сторони, представників третіх осіб, свідка, експерта, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 11.09.2008 року /а.с.20, 22/ ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві власності по 3/14 частини житлового будинку з надвірними будівлями в смт.Седнів Чернігівського району та області по вул.Козацькій, 13. Ці будівлі розташовані на землях селищної ради.

Інша частина цього житлового будинку належить відповідачу ОСОБА_4, що сторонами не заперечувалося. Також сторонами визнано, що фактично між ними склався порядок користування цим житловим будинком за яким позивачі користуються приміщеннями 2-1, 2-2, 2-3, І, позначеними у технічному паспорті БТІ /а.с.18, 40/, а відповідач ОСОБА_4 користується іншою частиною цього будинку.

Рішенням виконавчого комітету Седнівської селищної ради від 23.09.2009 року /а.с.16/ ОСОБА_4 було надано дозвіл на перебудову веранди та льоху з розширенням їх площі.

В подальшому, виконавчий комітет Седнівської селищної ради 02.08.2011 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року №1015 «Про затвердження тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт», Закону України «Про планування і забудову територій», керуючись ст.ст. 30, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування» вирішив погодити експлуатацію веранди а2-1, що є приналежною річчю до 12/21 частини житлового будинку (квартира №1), розташованого за адресою: Чернігівський район, смт.Седнів, вул.Козацька,13, видати свідоцтво про право власності на цю частину будинку, зобовязати ОСОБА_4 подати дане свідоцтво для реєстрації в КП «Чернігівське РБТІ», погасити свідоцтва про право на спадщину видані на імя ОСОБА_4 та договір дарування на частини цього будинку, КП «Чернігівське РБТІ» внести відповідні відомості до Реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с.12/.

На підставі цього рішення ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на 12/21 частин цього будинку /а.с.42/.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На час винесення оспорюваного рішення 02.08.2011 року постанова Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року №1015 «Про затвердження тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» втратила свою чинність, а відповідно до нової редакції ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування», яка вже діяла на той час, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить лише участь у прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку та у випадках, встановлених законом. Саме ж прийняття в експлуатацію, відповідно до статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", постанови Кабінету Міністрів України Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів від 13 квітня 2011 р. N 461, здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами.

Згідно висновків судових будівельно-технічних експертиз від 15.02.2012 року /а.с.66-69/ та від 10.09.2012 року /а.с.144-155/ не погоджене з органами архітектури та містобудування.

Також у виконавчого комітету Седнівської селищної ради відсутні повноваження по погашенню свідоцтв про право на спадщину та договорів дарування.

Таким чином зазначене рішення підлягає скасуванню як незаконне, а свідоцтво про право власності від 29.08.2011 року необхідно визнати недійсним, оскільки воно видане на підставі незаконного рішення виконавчого комітету.

Посилання ОСОБА_4 та його представника про те, що спірна прибудова взагалі не підлягає введенню в експлуатацію, оскільки є приналежною річчю до житлового будинку, відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91 суд відкидає, оскільки прибудова збудована після 2009 року і в даному випадку слід керуватися Постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт від 13 квітня 2011 р. № 466.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст.357 Цивільного кодексу України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Тобто співвласник житлового будинку має право здійснити прибудову без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їх прав. Власникам відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а згідно зі ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з технічного паспорту Чернігівського РБТІ /а.с.40/ спірна прибудова межує з однією зі стін кімнати 2-2, якою користуються позивачі, вхід до цієї кімнати здійснюється з кімнати 2-1, якою також користуються позивачі. Суміжна стіна прибудови та кімнати 2-2 не містить вікон, дверей та проходів.

Позивачі не зазначили, в чому полягає порушення права користування їх частиною будинку спорудженням прибудови та не надали жодних доказів, які б свідчили про наявність такого порушення.

За висновком судової будівельно-технічної експертизи від 15.02.2012 року /а.с.66-69/ споруджуване ОСОБА_4 приміщення перешкоджає вільному доступу позивачів до частини будинку 2-2, яким вони користуються. Як пояснив в судовому засіданні експерт ОСОБА_6, це стосується доступу до зовнішньої стіни приміщення 2-2, яка межує зі спірною прибудовою. Однак, чим відсутність доступу до цієї стіни ззовні порушує права користування позивачів приміщенням 2-2 та для чого позивачам потрібен доступ до цієї стіни при користуванні цим приміщенням у висновку експертизи не йдеться, а тому в цій частині суд не може покласти його в основу рішення. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи /а.с.144-150/ від 10.09.2012 року прибудова не перешкоджає вільному доступу позивачів до їх частини житлового будинку, а підхід до зовнішньої стіни приміщення 2-2 можливий з приміщення 1-ІІ, яке належить ОСОБА_4.

Посилання позивачів на знаходження спірної прибудови на території археологічної памятки місцевого значення і як наслідок необхідності її знесення через відсутність дозволу органу охорони археологічних памяток є необґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Також, як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своїй постанові №6 від 30.03.2012 року відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих обєктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути предявлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова обєкта є неможливою.

Тобто з позовом про знесення самочинного будівництва з підстав порушення процедури будівництва може звернутися лише орган місцевого самоврядування чи відповідний орган державної влади. Власник (користувач) земельної ділянки може звернутися з позовом про знесення самочинного будівництва на його ділянці, але у даному випадку, оскільки сторони є співвласниками житлового будинку та мають рівні права на користування земельною ділянкою, на якій він розташований, до спірних правовідносин необхідно застосовувати ст.ст. 357, 358 Цивільного кодексу України, які регулюють порядок здійснення права спільної часткової власності, а тому знесення самочинної прибудови за позовом співвласника можливе лише за наявності порушення його прав цією прибудовою (доказів чого надано не було), а не при порушенні процедури будівництва прибудови.

Судові витрати сплачені позивачами при подачі позову необхідно стягнути з виконавчого комітету Седнівської селищної ради пропорційно задоволених позовних вимог. Витрати на проведення експертиз стягненню з однією сторони на користь іншої сторони не підлягають, оскільки ці експертизи частково підтверджують позовні вимоги, а частково їх спростовують.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 24, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 357, 358, 376 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконавчого комітету Седнівської селищної ради, Седнівського селищного голови ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Чернігівська обласна інспекція з археології, історії та монументального мистецтва, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 підприємство Чернігівської районної ради Чернігівської області «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації», про скасування рішення виконкому, визнання недійсним свідоцтва про право власності та усунення перешкод в користуванні частиною будинку задовольнити частково.

Скасувати рішення виконавчого комітету Седнівської селищної ради №97 від 02.08.2011 року «Про видачу свідоцтва про право власності на 12/21 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Чернігівський р-н, с.м.т. Седнів, вул.Козацька, 13».

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.08.2011 року видане на імя ОСОБА_4 на 12/21 будинку в смт.Седнів Чернігівського району та області вулиця Козацька (вулиця Радянська), будинок 13.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Седнівської селищної ради на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках частину судового збору в розмірі 17 гривень та частину витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 24 гривні 66 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О.Кухта