Справа № 2-3196/12
РІШЕННЯ

"20" грудня 2012 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

Головуючого-судді Адамовича О.Й.

За участю секретаря Агейчевої Ю.А.

За участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод користуванні приватною власністю шляхом вселення та встановлення порядку користування частиною житлового будинку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод користуванні приватною власністю шляхом вселення та встановлення порядку користування частиною житлового будинку, посилаючись на те, що спірна частина житлового будинку за адресою: м. Житомир, провулок 4-й Київський, буд.3 належить на праві власності двом співвласникам: ОСОБА_4 в розмірі 11/100 частина будинку та ОСОБА_2 в розмірі 31/100 частини будинку. Однак відповідач перешкоджає позивачу користуватись і володіти належною частиною, а також не бажає поділити спільне майно в натурі. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28.09.2010 року позивачу відмовлено у задоволенні позову про поділ будинку та надвірних будівель в натурі, що є спільною власністю. Відповідно до ідеальної частки кожного співвласника, без зміни розміру належної частки, розділ в натурі спірної частини домоволодіння неможливий, тому позивач просить встановити порядок користування жилим будинком у судовому порядку. Враховуючи викладене, позивач вважає, що можливо визначити справедливий порядок користування жилими приміщеннями у відповідності з належними співвласникам частками, який не протирічить закону, не порушить майнові та житлові права та інтереси інших співвласників, у звязку з чим є прийнятним, та просить суд: 1) усунути перешкоди у користуванні приватною власністю шляхом вселення в приміщення: 1-1 сіни площею 7.7. кв.м.; 1-2 кухня площею 7.3. кв.м.; 1-3 коридор площею 6.1 кв.м.; 1-4 кімната площею 8.7 кв.м.;1-5 кмната площею 18,0 кв.м.; 1-6 тамбур площею 1,9 кв.м. житлового будинку №3 по провулку 4-му Київському в м. Житомирі, 2) встановити порядок користування вказаною частиною житлового будинку № 3 по провулку 4-му Київському в м. Житомирі виділивши в користування ОСОБА_4 житлову кімнату 1-5 площею 18,0 кв.м. та тамбур 1-6 площею 1.9 кв.м.; ОСОБА_2 сіни 1-1 площею 7.7. кв.м.; кухню 1-2 площею 7.3. кв.м.; коридор 1-3 площею 6.1 кв.м.; житлову кімнату 1-4 площею 8.7 кв.м.; в спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 залишити надвірні будівлі: сарай В, гараж Б, вбиральню У біля житлового будинку №3 по провул. 4-му Київському в м. Житомирі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю з підстав, викладених у ньому, просив суд його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали повністю. Надавши заперечення проти позову зазначили, що питання про поділ житлового будинку №3 по провулку 4-му Київському в м. Житомирі на сьогоднішній день вирішується в судовому порядку. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28.09.2010 року позивачу відмовлено у задоволенні позову про поділ будинку та надвірних будівель в натурі, що є спільною власністю. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18.07.2012 року рішення першої інстанції залишено без змін. Крім того, запропонований позивачем варіант можливого порядку користування потребує переобладнання та перепланування житлових приміщень будинку. У тих випадках, коли необхідне переобладнання та перепланування будинку він проводиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК України). Також, варіант встановлення порядку користування, запропонований позивачем, порушує право власності відповідача, оскільки зменшується його частка. Також зазначили, що відповідач не чинить перешкод позивачу у користуванні частиною будинку. Останнім не було надано жодного доказу в підтвердження таких дій відповідачем.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що будинок №3 по провулку 4-му Київському в м. Житомирі, складається з трьох окремих квартир №1, №2, №3.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.04.2012 року у справ №2-608/12 було визначено розмір часток житлового будинку по провулку 4-му Київському, 3 в м. Житомирі, що знаходиться в спільній частковій власності ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2.

Так, згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26.04.2012 року визначено право власності: ОСОБА_6 на 58/100 частин будинку, ОСОБА_2 на 31/100 частини будинку, ОСОБА_4 на 11/100 частини будинку. Виділено ОСОБА_6 в натурі відповідні приміщення та господарські будівлі з належних їй 58/100 частин житлового будинку по провулку 4-му Київському, 3 в м. Житомирі (а.с.32-33).

У спільному володінні позивача та відповідача знаходиться квартира №1, яка складається з приміщень: 1-1 сіни площею 7.7. кв.м.; 1-2 кухня площею 7.3. кв.м.; 1-3 коридор площею 6.1 кв.м.; 1-4 кімната площею 8.7 кв.м.;1-5 кімната площею 18,0 кв.м.; 1-6 тамбур площею 1,9 кв.м., загальною площею 49.7 кв.м. Частка ОСОБА_4 в цих приміщеннях становить ?, а частка ОСОБА_2 3/4.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28.09.2010 року позивачу відмовлено у задоволенні позову про поділ будинку та надвірних будівель в натурі, що є спільною власністю, а саме у виділенні ОСОБА_4 жилої кімнати 1-5, площею 18,0кв.м, з окремим виходом приміщенням 1-6, площею 1,9кв. м. . Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18.07.2012 року рішення першої інстанції залишено без змін (14-15).

В рішенні суду від 28.09.2010р. вказується, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №206/12 від 01.12.2009 року не можливо виділити позивачу в натурі частину будинковолодіння, розмір якої відповідає її частці, без зменшення частки відповідача ОСОБА_2 та виплати йому вартості зменшеної частки, на що він категорично не погоджується (а.с.6-13).

В зв`язку з цим, позивачем подано позов про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом вселення у вказані вище приміщення та про встановлення порядку користування вказаною частиною житлового будинку №3 по провулку 4-му Київському в м. Житомирі шляхом виділення в користування ОСОБА_4: 1-5 кімнати площею 18,0 кв.м. та 1-6 тамбур площею 1,9 кв.м., а ОСОБА_2: 1-1 сіни площею 7.7. кв.м.; 1-2 кухню площею 7.3. кв.м.; 1-3 коридор площею 6.1 кв.м.; 1-4 кімнату площею 8.7 кв.м.

Проте, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки запропонований позивачем порядок користування будинком не дозволяє відповідачу в повній мірі використовувати його власність, так як не враховує розмір його частки та фактично зменшує її в спільній власності.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конституцією України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; усі субєкти права власності рівні перед законом; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

На підставі ст.358, 364, 367 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Згідно з ч.4, 5 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Таким чином, суд вважає неможливим встановити запропонований позивачем порядок користування житловим будинком №3 по провулку 4-му Київському у м. Житомирі, оскільки він порушує права відповідача як співвласника.

Крім того, запропонований позивачем порядок користування суперечить положенню Житлового кодексу щодо норм жилої площі, яка згідно статті 47 ЖК становить 13,65 кв.м на одну особу. Позивач пропонує залишити в користуванні відповідача кімнату площею всього 8.7кв.м , що є значно менше від встановленої норми.

В ст.57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 1, 3 ЦПК України судовому захисту підлягає порушене, оспорювань або не визнане право.

В судовому засіданні відповідач не заперечував право позивача на частину будинку та не висловлював заперечень щодо прав позивача користуватися житлом, при цьому зазначив, що жодних перешкод щодо користування позивачем своєю власністю не чинив. В свою чергу, позивач не надала жодних належних та допустимих доказів в підтвердження факту чинення їй перешкод в користуванні квартирою відповідачем.

Згідно частини 3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Норма ч.2 ст. 386 ЦК України закріплює за власником право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечені рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.319, 321, 358, 364, 367, 386 ЦК України, керуючись ст.ст. 1, 8, 10, 11, 57, 60, 61, 79, 88, 208, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира на протязі 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляцію протягом десяти днів з дня отримання.

Суддя О. Й. Адамович