Справа № 2- 2145
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2012 року Соломянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- ОСОБА_1

при секретарі - Подолян О.С., Марєву М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного авіаційного підприємстваУкраїна, 3-я особа: ОСОБА_3 про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати незаконним його звільнення з роботи, поновити його на роботі на посаді помічника генерального директора Державного авіаційного підприємства Україната стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Посилається в позові на те, що з лютого 2009 року працював помічником генерального директора Державного авіаційного підприємства Україна.

31.05.2011 року відповідачем був виданий наказ про попередження працівників про їх вивільнення, згідно з яким з 01.06.2011 року скорочувалася посада, яку він займав.

07.11.2011 року він був звільнений з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України в звязку зі змінами в організації виробництва і праці за скороченням штату.

Вважає своє звільнення з роботи незаконним, т.я. відповідачем порушено процедуру вивільнення працівників, не перевірив наявності у нього пільг, встановлених законодавством України, які надають йому переваги на залишення на роботі.

Він не був ознайомлений належним чином з переліком вакантних посад, які існували на підприємстві і які він міг зайняти в звязку з вивільненням. Виходячи з цього, просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Посилається на те, що з 01.09.2011 року наказом ДАП Українавід 26.05.2011 року № 229 Про введення в дію нової організаційної структури та штатного розпису ДАП Vкраїнана підставі листа Державного управління справами від 14.01.2011 року було введено в дію новий штатний розпис. Згідно з цим наказом було змінено структуру та штатний розпис Державного авіаційного підприємства Україна, зокрема, скорочено посаду помічника генерального директора, яку займав позивач.

На виконання даного наказу 23.06.2011 року позивач був персонально попереджений про наступне вивільнення.

23.08.2011 року позивач начальником відділу кадрів та соціальних питань був ознайомлений зі списком вакантних посад станом на 22.08. 2011 року, на якому позивач власноручно виявив свою згоду зайняти посаду заступника генерального директора за конкурсом.

За резолюцією в.о. генерального директора тимчасовою комісією ДАП Україна, яка створена наказом №248 від 26.08.2011року для розгляду заяв працівників, посади яких підлягають скороченню, було розглянуто питання щодо працевлаштування позивача на одній із вакантних посад заступника генерального директора, посада є керівною та погоджується з Державним управлінням справами, за наступними напрямками: фінансово-економічній, інженерно-авіаційній та льотного напрямку цивільної авіації.

В ході проведення засідання було встановлено, що позивач має дипломи різних спеціальностей, але авіаційної освіти та практичного досвіду в цивільній авіації з вищезазначених напрямків не мав, а тому не відповідав вимогам, що предявляються до претендента на цю посаду.

Відповідно до п. 15 ст. 6 Закону України Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захистпозивач користувався переважним правом на залишення на роботі. Йому були запропоновані всі посади, які на той час були на підприємстві, але за власним бажанням він обрав лише посаду заступника генерального директора.

Вважає, що права позивача при його звільненні порушені не були, а тому просить у позові відмовити

Заслухавши пояснення сторін, свідків,дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідації,реорганізації,банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Встановлено, що позивач на підставі наказу № 27/0 від 11.02.2009 року був прийнятий на роботу до ДАПУкраїнана посаду помічника генерального директора.

На підставі листа Державного управління справами від 14.01.2011 року наказом ДАП Україна №229 від 26.05.2011 року Про введення в дію нової організаційної структури та штатного розпису ДАП Україназ 01.09.2011 року був введений в дію новий штатний розпис.

Відповідно до даного наказу було змінено структуру та штатний розпис Державного авіаційного підприємства Україна, в звязку з чим підлягала скороченню значна кількість посад та вивільненню значна кількість працівників, в т.ч., підлягала скорочено посаду помічника генерального директора, яку займав позивач.

23.06.2011 року на виконання даного наказу позивач під розпис був попереджений про наступне вивільнення.

23.08.2011 року позивач був ознайомлений зі списком вакантних посад, що існували на підприємстві, з яких він погодився зайняти посаду заступника генерального директора, про що зробив власноручний запис.

/ а.с.6 - 9; 23 - 24; 36; 48 - 50 /

В звязку з вивільненнями працівників наказом № №248 від 26.08.2011року відповідачем була створена комісія з розгляду заяв працівників, посади яких підлягали скороченню в звязку з проведеними змінами в організаційній структурі і штатному розписі та можливості їх працевлаштування на підприємстві.

За резолюцією в.о. генерального директора тимчасовою комісією ДАП Українабуло розглянуто питання щодо працевлаштування позивача на одній із вакантних посад заступника генерального директора за наступними напрямками діяльності підприємства: фінансово-економічній, інженерно-авіаційній, льотного напрямку цивільної авіації.

В звязк уз відсутністю авіаційної освіти та практичного досвіду в цивільній авіації з вищезазначених напрямків комісія прийшла до висновку його невідповідність посаді заступника генерального директора.

/ а.с.28 30 /

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами

в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним

орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в

установі, організації. При відсутності роботи за відповідною

професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від

переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі,

організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою

до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових зборівпри розгляді трудових спорів, повязаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані зясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Позивач в судовому засіданні факту скорочення чисельності та штату працівників у відповідача, не спростовував.

Будь-яких підстав сумніватися в цьому у суду також немає.

В той же час, суд вважає, що при звільненні позивача з роботи відповідачем було допущено порушення вимог ст.49-2 КЗпП України щодо обовязку запропонувати йому іншу роботу на підприємстві.

Так, судом було встановлено і не заперечувала представник відповідача, 23.08.2011 року позивачу був запропонований список вакантних посад із 60 позицій.

Позивач підтвердив, що дійсно при ознайомленні з даним списком він виявив бажання зайняти посаду заступника генерального директора, а тому про інші посади не згадував. В той же час, коли комісією йому було відмовлено у працевлаштуванні на дій посаді, він зясовував можливість зайняти інші посади, однак комісією йому було відмовлено в наданні будь-яких пропозицій.

Це підтверджується і протоколом засідання комісії від 23.08.2011 року.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що з наданого йому списку за наявною у нього освітою та спеціальністю він міг зайняти посади :

- начальника СМЗ комплексу з будівництва та експлуатації споруд;

- провідного інженера-аудитора з якості відділу забезпечення якості;

- завідувача складу СМЗ комплексу з будівництва та експлуатації споруд;

- начальника відділу капітального будівництва КБЕС;

- інженера виробничо-технічної групи відділу капітального будівництва КБЕС;

- завідувача сектору оплати парці і соціального захисту планово-економічного відділу;

- ст.економіста сектору оплати праці і соціального захисту планово-економічного відділу;

- пр. фахівця з договірної роботи відділу держзакупівель і договірної роботи;

- начальника юридичного відділу;

- начальника колони спецмашин ССТ;

- начальника групи технічного обслуговування та ремонту-фахівець із спецобладнання ССТ;

- начальника інженерно-експлуатаційного відділу ІАС ІТК;

начальника службі головного механіка ІТК.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що вказані посади позивачу не пропонувалися.

Представник відповідача при цьому посилалася на те, що позивач виявив бажання зайняти лише посаду заступника генерального директора і на будь-які інші посади при звільненні з наданого списку не претендував.

Вважає, що звернення позивача з цього приводу до комісії 23.08.2011 року без звернення до адміністрації не зобовязувало керівництво підприємства повторно пропонувати позивачу вакантні посади, т.я. він своїм правом скористався і щодо нього адміністрація свій обовязок виконала.

Суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що посади, перераховані позивачем, не могли бути запропоновані йому, т.я. він не виявив бажання їх зайняти, т.я. ці твердження спростовуються і протоколом засідання комісії від 23.08.23011 року, з якого вбачається, що позивача намагався отримати роботу в звязку з вивільненням.

З точки зору ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу.

Строк попередження про майбутнє звільнення має бути не меншим 2-х місяців.

З цього випливає, що обовязок власника або уповноважений ним

органу пропонувати працівникові іншу роботу також діє на протязі всього терміну дії попередження, а не лише при врученні такого попередження.

Як встановлено вище, попередження про вивільнення позивачу було вручено 23.06.2011 року, а вакантні посади йому були запропоновані 23.08.2011 року.

Представник відповідача суду пояснила, що комісія не була наділена правом пропонувати вакантні посади вивільнюваним працівника. Для цього вивільнюваний працівник мав звернутися з відповідною заявою до керівника підприємства і лише резолюції керівника дане питання передавалося на розгляд комісії.

Позивач в судовому засіданні не заперечував, що з такою заявою до керівництва не звертався і посади, яку, з його точки зору, він міг зайняти, озвучив лише в судовому засіданні.

Тобто, окрім посади заступника генерального директора, позивач не виявив бажання при виконання відповідачем вимог ст.49-2 КЗпП України, зайняти будь-які інші запропоновані йому посади.

В той же час, зважаючи на те, що позивач після засідання комісії і до свого звільнення з роботи не виявив будь-яким чином бажання зайняти вакантні посади, що були запропоновані йому відповідачем, при вирішенні даного спору суд враховує наступне.

Питання щодо можливості переведення позивача на вакантні посади з врахуванням наявного у нього фаху, спеціальності, освіти, стажу та досвіду роботи та інших вимог, які ставляться до можливого кандидата, повинні бути обговорені і остаточно вирішені після того, як вакантні посади будуть йому фактично запропоновані.

Доводи представника відповідача в судовому засіданні з цього приводу не відповідають нормам трудового законодавства, т.я. такими діями обмежується право працівника самому обирати вакантну посаду, навіть і ту, яка не відповідає його кваліфікації і з меншим розміром оплати, або звернутися до центру зайнятості для подальшого працевлаштування.

Вказані обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог ст.ст.40 та 49-2 КЗпП України, що призвело до порушення встановленого порядку звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивача щодо того, що при його звільненні з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України з боку відповідача мали місце порушення законодавства, яке регулює порядок вивільнення працівників, та наявність підстав для задоволення його вимог.

В той же час, відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В ст.234 цього кодексу зазначено, що в разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Судом встановлено, що позивач звільнений з роботи наказом від 07.11.2011 року, в цей же день йому була вручена трудова книжка та він був ознайомлений з наказом про звільнення.

До суду з позовом про поновлення на роботі позивач звернувся 10.02.2012 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.

Суд при цьому зважає на те, що закон при вирішенні даного питання зобовязує органи державної влади виявляти повагу та поблажливість до працівника.

Позивач просить поновити йому строк для звернення до суду, посилаючись на те, що протягом листопада-грудня 2011 року він займався оформленням компенсації на надання соціальних послуг по догляду за інвалідом 1 групи матері своєї дружини.

В той же час, з довідки Управління праці та соціального захисту населення Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації вбачається, що така допомога позивачу була призначена та виплачувалася йому уже з 05.12.2011 року.

З цього випливає, що необхідні для призначення цієї допомоги документи мали бути подані зацікавленою особою, в даному випадку позивачем, завчасно і були подані, т.я. допомога йому 05.12.2011 року уже була призначена.

/ а.с. 51 /

Тобто, ця процедура вимагала певних дій лише від самого позивача, компенсація оформлялася на нього особисто, її оформлення законом не обмежено строками, не потребувала додаткових зусиль та особистої присутності в державних установах для призначення цієї допомоги самого інваліда і інвалідність даної особи не потребувала постійного перебування позивача поряд з нею та не перешкоджала зверненню йому до суду з позовом за захистом порушеного права.

Крім того, суд враховує і те, що звернення до суду з позовом про поновлення на роботі носить спрощену процедуру і до вимог про поновлення на роботі, згідно з ч.2 ст.120 ЦПК України, не застосовуються загальні вимоги щодо змісту та форми позовної заяви, викладені в ст.119 ЦПК України.

Законом України Про судовий збір за такими вимогами позивач звільнений від сплати судового збору, а тому він мав можливість звернутися до суду з такою заявою і поштою.

При цьому суд також зважає на те, що позивач має вищу юридичну освіту та кваліфікацію юриста.

Крім того, з довіреності, наданої позивачем до суду, вбачається, що ще в березні 2010 року він видав довіреність трьом особам-фахівцям у галузі права, які були наділені повним обсягом прав, наданих ст.ст.27,31 ЦПК України позивачу, в т.ч. правом підпису та подання позовної заяви від імені позивача до суду.

/ а.с. 39; 92 /

Виходячи з цього, суд вважає, що підстави, приведені позивачем в обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду, не є поважними, а тому суд не знаходить підстав для продовження цього строку, т.я. позивач мав достатньо часу для звернення до суду з позовом.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 06.11.1992 року (із змінами) "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз'яснено, що якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Проте, оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін.

З врахування викладених вище обставин, висновку суду про обґрунтованість вимог позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку для звернення до суду та приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в зв'язку з пропуском без поважних причин строку на звернення до суду.

Керуючись ст.ст.40 п.1, 49-2, 232-235 КЗпП України, ст.ст.57-60,209,212-214 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до Державного авіаційного підприємстваУкраїнапро визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: