Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 1616/2177/2012
Провадження № 2/1616/1037/2012
У Х В А Л А

02.08.2012м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у
складі:

головуючого судді
Жилки О.М.,

при секретарі Каленіченко В.О., за
участю позивача ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_2, у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду,
розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства „Тепловозоремонтний
завод” про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до
суду з вимогою стягнути з відповідача
на його користь середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
з роботи та моральну шкоду.

В своїй заяві та в судовому засіданні
позивач вказав, що працював у ВАТ
„Тепловозоремонтний завод”, наказом
від 10.09.2009 року був звільнений з роботи
відповідно до п. 3 ст. 38 КЗпП України, за
власним бажанням. Рішенням Ленінського
районного суду м. Полтави від 11 грудня
2009 року з відповідача було стягнуто на
його користь заборгованість по
заробітній платі у розмірі 9464 грн. 85
коп. та середню заробітну плату за час
затримки розрахунку у розмірі 5981 грн. а
всього, 15445 грн. 85 коп. Фактично
заробітну плату йому було виплачено
відповідачем лише 26.10.2010 року.
Посилаючись на те, що на день
звільнення його з роботи, відповідачем
йому не було вчасно виплачено
заборгованість по заробітній платі,
позивач просив суд стягнути з
останнього на його користь середній
заробіток за весь час затримки, а саме,
за період з дня винесення судом рішення
(22.12.2009 року) по день фактичного
розрахунку (26.10.2010 року), у розмірі 18918
грн. 44 коп. Крім того, посилаючись на те,
що незаконні дії відповідача призвели
до виникнення в нього постійних
нервових хвилювань та моральних
страждань, в зв’язку з відсутністю в
нього грошових коштів на прожиття,
позивач в своїй заяві та в судовому
засіданні просив суд стягнути з
відповідача також моральну шкоду в
розмірі трьох середньомісячних
заробітних плат, а саме 5624 грн. 40 коп.

Представник відповідача в судовому
засіданні та в своїх письмових
запереченнях проти позовних вимог
ОСОБА_1 заперечувала повністю
посилаючись на те, що судом вже було
прийнято рішення про стягнення на
користь позивача середнього заробітку
за час затримки розрахунку.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, надані
сторонами докази та заперечення,
оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що
позов ОСОБА_1 є безпідставним а тому, до
задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що позивач працював
у ВАТ „Тепловозоремонтний завод”,
наказом від 10.09.2009 року був звільнений з
роботи відповідно до п. 3 ст. 38 КЗпП
України, за власним бажанням.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що
виплата всіх сум, що належать
працівнику від підприємства, установи,
організації, провадиться в день
звільнення.

-2-

Відповідно до ст. 117 цього ж
кодексу, в разі невиплати з вини
власника належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в
ст. 116 цього Кодексу, підприємство,
установа, організація, повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2009 року
звертався з позовом до суду з вимогою
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість по заробітній платі,
середній заробіток за час затримки
розрахунку та моральну шкоду.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 11 грудня 2009 року, яке
набрало законної сили, позов ОСОБА_1
було задоволено частково, на користь
останнього з ВАТ „Тепловозоремонтний
завод” було стягнуто: 9464 грн. 85 коп.
заборгованості по заробітній платі та
вихідній допомозі, та 5981 грн.
середнього заробітку за час затримки, а
всього, 15445 грн. 85 коп. В іншій частині
позову ОСОБА_1 було відмовлено за
безпідставністю.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, після
набрання рішенням законної сили
сторони та треті особи, а також їх
правонаступники не можуть оспорювати в
іншому процесі встановлені судом факти
і правовідносини.

Згідно ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при
наявності спору про розміри належних
звільненому працівникові сум власник
або уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено та не заперечувалось
сторонами в судовому засіданні, що
трудові відносини між позивачем та
відповідачем припинились у грудні 2009
року, а позивач звернувся до суду за
захистом своїх прав на стадії
виконання судового рішення а тому, дані
правовідносини між стягувачем та
боржником регулюються Законом України
«Про виконавче провадження»а не
нормами трудового законодавства.

Крім того, суд вважає, що позовні вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідача на його користь моральної
шкоди також є безпідставними, оскільки
позивачем в підтвердження цього, суду
не було надано будь-яких доказів, які
моральні страждання чи переживання він
зазнав в зв’язку з неправомірними
діями відповідача.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених законом.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що даний спір було вирішено на користь
позивача і судом на його користь вже
було визначено розмір відшкодування за
час затримки розрахунку при
звільненні, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 є
безпідставними.

Керуючись ст. ст. 116, 117, 232, 233, 238 Кодексу
Законів про Працю України, ст.ст. 10, 11, 60,
61, 212 –215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1
до Відкритого акціонерного товариства
„Тепловозоремонтний завод” про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
моральної шкоди – відмовити за
безпідставністю.

Рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Полтавської області
через Ленінський районний суд м.
Полтави шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави ОСОБА_3