справа №2-9929/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2012 року          Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді –Брага А.В.,

при секретарі –Лампіки О.В.,

за участю представника відповідача
–ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки
Дніпропетровщини про стягнення суми
заборгованості –

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2011 року до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
звернулась позивач із вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
послалась на те, що 22 липня 2008 року між
нею та відповідачем було укладено
договір про залучення внеску (вкладу)
члена кредитної спілки на депозитний
рахунок №8-0607-Д, на виконання якого
відповідач отримав від позивача кошти
в розмірі 27500 гривень, зобов’язавшись
їх повернути до 22 липня 2010 року, а у
випадку, якщо позивач не вимагатиме
повернення депозиту після спливу
зазначеного строку, –повернути
депозит на вимогу позивача. 22 липня 2010
року позивач не вимагала повернення
коштів, а у вересні 2011 року надіслала
відповідачу вимогу про дострокове
припинення договору у відповідності до
п.5.4 такого договору, однак повернути
депозит відповідач відмовився.
Посилаючись на дані обставини, позивач
просила суд стягнути з відповідача на
свою користь заборгованість в розмірі
27500 гривень, а також стягнути з
відповідача судові витрати у справі у
вигляді судового збору (державне мито),
витрати на ІТЗ, а також витрати на
правову допомогу.

В судове засідання позивач не
з’явилась, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином, надала суду письмову
заяву про розгляд справи за її
відсутністю, зазначивши про
підтримання позовних вимог в повному
обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги визнав частково –в частині
стягнення заборгованості в розмірі 27500
гривень. В задоволенні позову в частині
стягнення витрат на правову допомогу
заперечував, пославшись на те, що
надана позивачем квитанція на
підтвердження сплати витрат на правову
допомогу видана з порушення
встановленого законом порядку, а також
особою без підтвердження права на
здійснення професійної діяльності
адвоката.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у розгляді справи, та дослідивши
матеріали цивільної справи, суд
приходить до наступного висновку з
таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 22
липня 2008 року між позивачем та
відповідачем укладено договір №8-0607-Д
про залучення внеску (вкладу) члена
кредитної спілки на депозитний
рахунок. За умовами даного договору
позивач зобов’язалась внести внесок
(вклад) на депозитний рахунок в сумі 27500
гривень, а відповідач, в свою чергу,
зобов’язався повернути даний вклад до
22 липня 2010 року, сплативши 20% річних.
Викладені обставини підтверджуються
копією договору №8-0607-Д про залучення
внеску (вкладу) члена кредитної спілки
на депозитний рахунок від 22 липня 2008
року.

Згідно п.5.3 вказаного договору у
випадку, якщо вкладник не вимагає
повернення вкладу після спливу строку
дії договору, такий договір вважається
продовженим на умовах вкладу до
запитання.

Згідно п.5.4 зазначеного договору
договір може бути достроково припинено
на вимогу вкладника або кредитного
союзу. Про намір достроково припинити
договір сторона зобов’язана
повідомити другу сторону не менш ніж за
десять робочих днів до передбачуваної
дати припинення договору.

На виконання умов зазначеного договору
22 липня 2008 року позивачем були внесені
обумовлені договором кошти в повному
обсязі, про що свідчить копія квитанції
до прибуткового касового ордеру від 22
липня 2008 року на суму 27500 гривень.

Як встановлено в судовому засіданні та
не спростовується матеріалами справи,
поясненнями сторін, при настанні
строку повернення вкладу за договором
позивачем, як вкладником, не було
заявлено вимог про повернення кредиту,
а отже договір фактично було
продовжено у відповідності до п.5.3
даного договору.

03 жовтня 2011 року відповідачем було
отримано вимогу позивача від 29 вересня
2011 року про дострокове припинення
договору №8-0607-Д про залучення внеску
(вкладу) члена кредитної спілки на
депозитний рахунок від 22 липня 2008 року.
Викладене підтверджується копією
зазначеної вимоги, а також копією
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Також судом встановлено, що
відповідачем вказану вимогу виконано
не було, що визнано сторонами у справі,
а отже у відповідності до ст.61 ЦПК
України даний факт вважається
встановленим і не підлягає
доказуванню.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім положень вказаного
вище договору, врегульовані нормами
Цивільного кодексу України та Закону
України «Про кредитні спілки».

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України
підставами для виникнення цивільних
прав та обов’язків, зокрема, є договір,
який є обов’язковим для виконання
сторонами.

Положеннями ст.ст.3, 6, 627 ЦК України
визначено, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно ст.1 Закону України «Про
кредитні спілки»(далі –Закон України),
кредитна спілка є фінансовою
установою, виключним видом діяльності
якої є надання фінансових послуг,
передбачених цим Законом.

До таких фінансових послуг, відповідно
до ст.21 Закону України, відноситься,
зокрема, залучення на договірних
умовах внесків своїх членів на
депозитні рахунки як у готівковій, так
і в безготівковій формі.

Нормою частини 1 ст.23 Закону України
визначено, що внески (вклади) членів
кредитної спілки на депозитні рахунки,
а також нарахована на такі кошти та
пайові внески плата (проценти) належать
членам кредитної спілки на праві
приватної власності.

Частиною 2 ст.23 Закону України
встановлено, що кожний член кредитної
спілки має право одержати належні йому
кошти, зазначені в частині першій цієї
статті, у порядку і строки, які
визначені відповідно до частини сьомої
статті 10 цього Закону, статуту
кредитної спілки або укладеними з
членом кредитної спілки договорами.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов’язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК
України передбачено, що якщо у
зобов’язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України
порушенням зобов’язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов’язання
(неналежне виконання).

Нормою ст.598 ЦК України визначено, що
зобов’язання припиняється частково
або у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов’язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм
судового захисту цивільних прав та
інтересів є примусове виконання
обов’язку в натурі.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

На підставі таких доказів, наведених
вище норм цивільного законодавства,
враховуючи, що в судовому засіданні
знайшов підтвердження факт укладення
між сторонами договору №8-0607-Д про
залучення внеску (вкладу) члена
кредитної спілки на депозитний рахунок
від 22 липня 2008 року, а також встановлено
невиконання відповідачем, на відміну
від позивача, своїх зобов’язань за
даним договором, що визнано
представником відповідача в судовому
засіданні, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача є
обґрунтованими, а отже такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача понесені останньою при
зверненні до суду судові витрати по
сплаті судового збору (державного мита)
в розмірі 275 гривень та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 гривень.

Щодо витрат на правову допомогу
позивачу в розмірі 2500 гривень, які за
змістом ст.79 ЦПК України є видом
судових витрат, необхідно зазначити
наступне. У відповідності до ст.88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. На підтвердження дійсності
витрат на правову допомогу позивачем
надано суду квитанцію до прибуткового
касового ордеру №15, виписку з договору
№16 від 29 вересня 2011 року, додаток №1 до
договору про надання правової допомоги
№16 від 29 вересня 2011 року. Оскільки зі
змісту таких документів неможливо
встановити, у якій справі або у спорі
між якими сторонами надавалась правова
допомога згідно цих документів, в суду
відсутні підстави вважати витрати
позивача на правову допомогу
документально підтвердженими, а отже і
відсутні підстави для стягнення з
відповідача на користь позивача суми в
розмірі 2500 гривень в якості
відшкодування даного виду судових
витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 11, 15, 16, 525 –527, 598 ЦК України, ст. ст.
10, 11, 57, 60 - 61, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд
–

ВИРІШИВ:

Позов, - задовольнити.

Стягнути з Кредитної спілки
Дніпропетровщини на користь ОСОБА_2
суму боргу, що складає 27500, 00 гривень

Судові витрати у справі
покласти на відповідача, стягнувши з
Кредитної спілки Дніпропетровщини на
користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 275, 00
гривень та 120, 00 гривень витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи. В іншій частині,
судові витрати не відшкодовуються.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги через Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя          А.В. Брага