Справа № 1010/1245/2012
Провадження № 2/1010/273/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2012 року, Володарський районний суд Київської області, в складі:

головуючого судді Ткаченко О. В.,

при секретарі Бондаренко Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

про відшкодування збитків та усунення перешкод в користуванні нежилим приміщення,

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2012 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій вказав, що в жовтні 2007 року за усною домовленістю позивач передав на зберігання ОСОБА_2 100 м. кв. дубового паркету а також ОСОБА_1 передав відповідачу у тимчасове користування гараж в будинку по вул. Миру, 7-А в смт. Володарка, Київської області, власником якого є син позивача ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом на право власності. У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою повернути паркет та звільнити гараж, на що ОСОБА_2 не відреагував. Позивач просить суд стягнути з відповідача збитки в розмірі 40 000 гривень, судові витрати в розмірі 400 гривень, забезпечити відшкодування збитків, наклавши арешт на нежитлове приміщення по вул. Миру, 7А № 2, смт. Володарка, Київська область, яке належить ОСОБА_2 та усунути перешкоди в користуванні вказаним приміщенням.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач позовні вимоги не визнав.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі .

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 25 січня 2005 року отримав від СГП «Гарант» 100 м. кв. дубового паркету на суму 32 000 гривень (а.с.6). Позивач посилався на те, що в жовтні 2007 року за усною домовленістю він передав на зберігання ОСОБА_2 100 м. кв. дубового паркету а також , що ОСОБА_1 передав відповідачу у тимчасове користування гараж в будинку по вул. Миру, 7-А, в смт. Володарка, Київської області, власником якого є син позивача ОСОБА_3 . У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою повернути паркет та звільнити гараж (а.с.7), проте письмових доказів на підтвердження укладення угоди про оренду гаража та зберігання 100 м. кв. дубового паркету в судовому засіданні не надав та в судовому засіданні не досліджувалось. Відповідно до відмовного матеріалу № 908 Володарського РВГУ МВС України в Київській області , проведено перевірку Володарським РВ , за заявою ОСОБА_1, щодо зберігання дубового паркету в кількості 100 м.кв., які він передав громадянину ОСОБА_2 та його неповернення ОСОБА_1 . Відповідно до постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 23.12.2011 року, за заявою ОСОБА_1 відмовлено в порушенні кримінальної справи, в постанові факт незаконного заволодінням або перешкоди користуванням гаражем ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2, відповідно до позовної заяви, не перевірявсь, та рішення не приймалось , у відмовному матеріалі містяться пояснення громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Допитаний свідок по справі ОСОБА_4, надав показання суду, що в 2007 році особисто бачив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розвантажували біля свого будинку паркет і носили його в частину будинку в якій мешкав ОСОБА_2 , які умови договору зберігання паркету та його кількість ОСОБА_5, який передававсь ОСОБА_1 йому невідомо. Свідок ОСОБА_6 надав показання суду, що йому ОСОБА_1 запропонував купити дубовий паркет в кількості 100 м. кв., за 40 000 гривень на що він погодивсь, але як повідомив ОСОБА_1 , його необхідно забрати в ОСОБА_2, який в свою чергу відмовивсь його повертати .

Ст. 205 ЦК України вказує, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За винятком прямо передбачених випадків, у законодавчих актах недодержання сторонами простої письмової форми правочину не тягне за собою його недійсність. За загальним правилом у випадку спору дане порушення позбавляє сторони права посилатися в підтвердження вчинення правочину і дійсності його умов на показання свідків, але не перешкоджає сторонам надавати письмові й інші докази, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Ст. 936 ЦК України, визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем) , і повернути її поклажодавцеві у схоронності .

Згідно ст. 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

П. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказує, що необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК ( 435-15 ) не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а

також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Враховуючи вимоги ЦК України, судом не можуть бути прийняті до уваги покази свідків, щодо укладення договору зберігання паркету в кількості 100 м. кв. на суму 40 000 гривень між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, враховуючи невиконання вимог законодавства, щодо форми договору зберігання, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, інших доказів позивачем не надано та не досліджено в судовому засіданні, а саме розписок, квитанцій або інших доказів підписаних зберігачем ОСОБА_2, тому в судовому засіданні не встановлено факту завдання збитку позивачу ОСОБА_1 в наслідок невиконання зобовязань, згідно договору зберігання . Окрім того в судовому засіданні доказів про перешкоди в користуванні гаражем з боку ОСОБА_2 який належить сину позивача ОСОБА_3 не встановлено, окрім усних посилань в судовому засіданні позивача, згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 23.12.2011 року Володарського РВ, такий факт не встановлено .

Ст. 60 ЦПК України вказує, що кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

КЕРУЮЧИСЬ ПОСТАНОВОЮ ПЛЕНУМУ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ № 9 ВІД 06.11.2009 РОКУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» СТ.СТ. 205, 208, 218, 936, 937 ЦК УКРАЇНИ СТ.СТ. 3, 10, 11, 15, 60, 63, 209, 212, 214 215 ЦПК УКРАЇНИ , СУД , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про відшкодування збитків та усунення перешкод в користуванні нежилим приміщення відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Ткаченко