Справа № 1505/3841/2012
рішення
ІМЕНЕМ УКрАЇНи

06 вересня 2012 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
Головуючого - судді Матяш Т.Л.,
при секретарі - Івановій A.B.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконкому Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа - Білгород-Дністровський об`єднаний міській військовий комісаріат про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушені прогули та стягнення моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до виконкому Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа - Білгород-Дністровський об`єднаний міській військовий комісаріат про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушені прогули та стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Розпорядженням сільського голови Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 9 від 26 березня 2012 року вона була звільнена з посади начальника ВОС Приморської сільської ради з 27 березня 2012 року на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України у зв`язку з прогулом 20 березня 2012 р. Вказане розпорядження позивач вважає незаконним і тому просить поновити її на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду.
Позивач у судовому засіданні уточнила позовні вимоги, а саме: збільшила позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., інші позовні вимоги підтримує.
Представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні з позовом не згоден, у задоволенні позову просить відмовити.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що Розпорядженням сільського голови Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 25 від 07 квітня 2004 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду начальника ВОС Приморської сільської ради з 07 квітня 2004 року.
Розпорядженням сільського голови Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 9 від 26 березня 2012 року позивач була звільнена від займаної посади з 27 березня 2012 року на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України у зв`язку з прогулом 20 березня 2012 року. Розпорядженням сільського голови Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 11 від 04 квітня 2012 року були внесені зміни у вищевказане розпорядження № 9 від 26 березня 2012 року, а саме: у зв`язку з хворобою з 27 березня 2012 року по 03 квітня 2012 року датою звільнення вважати 04 квітня 2012 року.
Розпорядження сільського голови Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 9 від 26 березня 2012 року є незаконним у зв`язку з наступним.
Факт знаходження позивача на роботі 20 березня 2012 року підтверджується наступними доказами, дослідженими у судовому засіданні:
1) Розпорядженням сільського голови Приморської сільської ради № 12 від 20 березня 2012 року про відправлення позивача у відрядження;
2) Довідкою № 216 від 23 березня 2012 року наданої ТВО Військового комісара Білгород-Дністровського ОМВК Коваль С.А. про те, що ОСОБА_1 20 березня 2012 року у період з 8.45 до 12.30 перебувала у Білгород-Дністровському ОМВК, де уточнювала результати проведення приписки громадян 1995 року народження Приморської сільської ради, уточнювала результати проведення призиву громадян весною 2012 року Приморської сільської рада та переопрацьовувала облікові картки на військовозобов`язаних з російських на українські Приморської сільської рада;
3) Заявою працівників сектору ГІРФО Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які підтвердили, що ОСОБА_1 20 березня 2012 року з 14.15 по 15.20 дійсно працювала з документами в приміщенні СГІРФО;
4) Табелем обліку робочого часу за березень місяць 2012 року, згідно якого 20 березня 2012 року ОСОБА_1 відпрацювала 8 годин;
5) Особистим табелем, згідно якого 20 березня 2012 року ОСОБА_1 знаходилася у відрядженні;
6) Відсутністю складеного акту про те, що 20 березня 2012 року я не вийшла на роботу та скоїла прогул.
Крім того, факт звільнення позивача відповідачем з порушенням норм діючого трудового законодавства підтверджується Листом Територіальної Державної Інспекції з питань праці в Одеській області № 15-Г023/0136-007 від 24.04.2012 року, яким встановлено, що звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України проведено без дотримання вимог ст.ст.43, 149 КЗпП України. В порушення вимог ст. 47 КЗпП України в день звільнення не видана належним чином оформлена трудова книжка та не видано під розписку копію розпорядження. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, належних ОСОБА_1 від установи не видана в строки, передбачені вказаною статтею. За наслідками перевірки до керівництва установи вжиті заходи відповідного реагування згідно наданих повноважень.
Звільнення позивача з роботи було проведено без отримання попередньої згоди профспілкового органу (ст. 43 КЗпП України) та при виданні наказу про звільнення позивачу не пропонувалося написати письмового пояснення і воно ніким у неї не відбиралося (ст. 149 КЗпП України).
У відповідності з ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення на роботі підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що вона була звільнена незаконно.
Крім того, згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Час вимушеного прогулу позивача на момент звернення до суду склав 23 дні. Заробіток за останні два місяці перед звільненням складав 1621,40 грн. на місяць. Отже, за час вимушеного прогулу, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто 1846,61 грн. (відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плата`сума заробітної тати за 2 міс. ділиться на 2, потім на кількість робочих днів у місяці й множиться на кількість днів вимушеного прогулу): 1399,69+1843,11=3242,80:2=1621,40:20=81,07х23=1846,61.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з часу звернення до суду до дати ухвалення рішення (06 вересня 2012 року) складає 10 782,31 грн.
Таким чином, в силу положень ст. 235 КЗпП України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12 628,92 грн.
Згідно ст. 2371 Кодексу Законів про працю України працівник має право на відшкодування моральної шкоди у випадку порушення його прав.
Позивач вказує, що звільнивши її незаконно, позбавивши роботи, заробітку й відповідних засобів на утримання родини, відповідач заподіяв їй моральну шкоду, що полягає в моральних стражданнях, викликаних описаними обставинами.
Факт заподіяння моральної шкоди підтверджується матеріалами справи, а саме: листком непрацездатності серії АВМ № 554529 від 03 квітня 2012 року, витягом з медичної карти хворої від 03 квітня 2012 року, згідно якої позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні у зв`язку з кризовим протіканням гіпертонічної хвороби.
Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача на свою користь моральної шкоди є обґрунтованою, однак сума відшкодування розміром 10 000 грн. є перебільшеною і такою, що не відповідає обставинам справи, тому, враховуючи характер вчиненого відповідачем порушення закону, глибину фізичних і душевних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає необхідним задовольнити частково вимогу ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, а саме: стягнути моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.
Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.
В матеріалах справи є квитанція АО «Юридична консультація Б.-Дністровського району`від 26.04.2012 року, відповідно до якої позивач сплатила за правову допомогу по справі про поновлення на роботі 1200 грн. Крім того, в матеріалах справи є квитанція АО «Юридична консультація Б.-Дністровського району`від 22.08.2012 року, відповідно до якої позивач сплатила за правову допомогу по справі про поновлення на роботі ще 800 грн.
Таким чином, загальний розмір документально підтверджених судових витрат позивача на правову допомогу складає 2000 грн., які в силу положень ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Згідно ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та іншими вимогами, що впливають із трудових правовідносин, звільняються від сплати судового збору.
Таким чином, сума судового збору у розмірі 214,60 грн., в силу положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст. 232, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 1, 10, 15, 60, 79, 88, 212, 213, 214, 218 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_1 на роботі в посаді начальника ВОС Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.
Стягнути з виконавчого комітету Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12 628 (дванадцять тисяч шістсот двадцять вісім) гривень 92 коп.
Стягнути з виконавчого комітету Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.
Стягнути з виконавчого комітету Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.
Стягнути з виконавчого комітету Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь держави судовий збір у сумі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 коп.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: