АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-/1690/17/2012
Головуючий по 1-й інстанції Клименко
Суддя-доповідач: Пилипчук Л. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2012 року
м.Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого -судді: Пилипчук Л.І.,

суддів: Кривчун Т.О., Обідіної О.І.,

при секретарі - Філоненко О.В.,

за участю: представника ОСОБА_2
-адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 30 квітня
2007 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу квартири таким, що
відбувся, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2007 року ОСОБА_4 звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в
якому просив визнати договір
купівлі-продажу квартири таким, що
відбувся. В обґрунтування позовних
вимог посилався на те, що 5 серпня 1997
року купив у відповідачів квартиру
АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу
зареєстровано на Київській
універсальній біржі, але не посвідчено
нотаріально. Просив визнати договір
таким, що відбувся, та визнати за ним
право власності на вказане житло.

Рішенням Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 30 квітня
2007 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу квартири таким, що
відбувся, -задоволено.

Визнано таким, що відбувся договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 05 серпня 1997 року та
зареєстрований на Київській
універсальній біржі за № D0619/7882 між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, яка не брала
участі у справі, однак вважає, що
вказаним рішенням порушені її права.
Посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити.
Зазначала, що у 1997 році, вирішуючи
житлове питання, уклала з ОСОБА_5
договір про наміри на придбання
квартири АДРЕСА_1. Оскільки не мала
достатніх коштів для купівлі вказаної
нерухомості, позичила необхідну суму,
що підтверджено борговою розпискою, у
ОСОБА_4 З метою забезпечити повернення
коштів на вимогу останнього у догові
купівлі-продажу квартири покупцем
зазначили саме його, домовившись про
переоформлення квартири на фактичного
покупця. Однак після повернення позики
позивач почав ухилятись від вчинення
обіцяного правочину.

Вважає, що суд першої інстанції
помилково застосував спосіб захисту
цивільних прав та інтересів, який не
входить до переліку, передбаченого ст.
16 ЦК України, та розглянув справу з
порушенням процесуальних вимог щодо
виключної підсудності спору.

Позивач ОСОБА_4 подав заперечення на
вказану апеляційну скаргу. Посилається
на те, що при укладенні оспорюваного
договору купівлі-продажу дотримано
усіх передбачених законом умов, тому
його слід вважати таким, що відбувся,
тобто дійсним. Також вважає, що справу
розглянуто належним судом, оскільки на
момент подання позову до суду діяла
норма, яка закріплювала альтернативну
підсудність спорів, що виникали з
житлових правовідносин. Пояснює, що
ОСОБА_2 та її родина винаймали спірне
житло, а тому її доводи про те, що вона
фактично придбала його у відповідачів,
- є надуманими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги ОСОБА_2 з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що 05
серпня 1997 року між ОСОБА_4, з одного
боку, та ОСОБА_5 ОСОБА_7, ОСОБА_6, з іншого,
- укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, який зареєстровано
відповідно до ст. 15 Закону України «Про
товарну біржу»від 10 грудня 1991 року на
Київській універсальній біржі, а також
у Київському міському бюро технічної
інвентаризації. Оскільки сторонами
дотримані всі передбачені законом
умови укладення договору, тому
відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року
договір є таким, що відбувся з моменту
його укладення.

Проте колегія суддів не може
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що 09.07.1997 року між відділом
нерухомості ЗАТ «Скінія», як
виконавцем, ОСОБА_5, як продавцем, та
ОСОБА_2, як покупцем, було укладено
угоду про наміри сторін на придбання
квартири АДРЕСА_1 /а.с. 24-25/.

09.07.1997 року цими ж сторонами складено
акт, за яким вони узгодили ціну
квартири у 82 500 доларів США, а з покупця
взято передплату у розмірі 100 доларів
США в рахунок виплати брокерських
послуг ЗАТ «Скінія» /а.с. 26/.

Згідно розписки від 05.08.1997 року ОСОБА_2
взяла в борг у ОСОБА_4 80 000 доларів США
для придбання квартири АДРЕСА_1,
строком на три роки; з метою повернення
грошових коштів не заперечувала проти
оформлення договору купівлі-продажу
квартири на ОСОБА_4 /а.с. 27/.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 24 червня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 22 лютого
2012 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_8, треті особи -ОСОБА_2, Орган опіки
та піклування Голосіївської районної в
м. Києві державної адміністрації, про
усунення перешкод у володінні
квартирою та виселення відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9,
треті особи -Акціонерне товариство
«Український інноваційний банк», ВАТ
«Комерційний банк «Надра», Товарна
біржа «Київська універсальна біржа»,
про визнання права власності
-задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу
нерухомості від 05.08.1997 року удаваною
угодою в частині покупця -ОСОБА_4.

Визнано дійсним покупцем за договором
купівлі-продажу нерухомості від 05.08.19997
року, шляхом переведення прав і
обов'язків покупця на ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
квартиру загальною прощею 95,75 кв. м.. в
тому числі жилою площею 57,70 кв. .м, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 224 ЦК Української РСР 1963 року,
що діяв на час укладення договору, за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки відповідно до рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 24 червня 2011 року покупцем за
договором купівлі-продажу нерухомості
від 05.08.1997 року визнано ОСОБА_2, за нею ж
визнано і право власності на спірну
квартиру, доводи позивача ОСОБА_4 про
порушення його суб'єктивних прав є
несроможними -позивач не є стороною
договору, а тому цей договір не
породжує для нього жодних прав і
обов'язків.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК
України позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред`являються за
місцемзнаходження майна або основної
його частини.

Заперечення ОСОБА_4, що цей позов є
житловим -неспроможні, оскільки
позовні вимоги стосуються права
власності на нерухомість.

Оскільки квартира АДРЕСА_1, що
тереторіально віднесена до
Голосіївського району м. Києва, -
розгляд справи Кременчуцьким районним
судом Полтавської області проведений з
порушенням правил виключної
підсудності, що відповідно до ч. 6 ст. 311
ЦПК України в редакції від 15.12.2006 року,
яка діяла на момент ухвалення
оскаржуваного рішення, визначався
підставою для скасування рішення суду.

Оскільки висновки місцевий суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, та ухвалив рішення на
підставі неправильного застосування
норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення районного суду
необхідно скасувати і постановити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.1,4 ч. 1 ст. 309,
ст.ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 30 квітня 2007
року - скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири таким, що відбувся -відмовити
за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом 20 днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
/підпис/ Л.І. Пилипчук

СУДДІ:
/підпис/ Т.О. Кривчун

/підпис/ О.І. Обідіна

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук