АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/2690/3634/2012
Головуючий у 1- й інстанції: Величко Т.О.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2012 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Халпахчієвій Є.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про виселення.

ВСТАНОВИЛА:

22 грудня 2010 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просив виселити її з АДРЕСА_2, на підставі ст. 116 ЖК України.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2011 року у задоволенні позову було відмовлено.

17 листопада 2011 року ОСОБА_4 як законний представник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись па неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_6 В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 2 ст. 405 ЦК дійшов до необґрунтованого висновку про те. що ОСОБА_5 є членом сім'ї позивача - власника квартири. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки постанові прокурора Святошинського району м. Києва Смітюха B.C.. якою порушено кримінальну справу за фактом вчинення злочину, передбаченого ст. 122 КК України. Зі змісту вказаної постанови випливає, що підставою для порушення кримінальної справи стало умисне заподіяння ОСОБА_4. позивачу 02 січня 2010 року у спірній квартирі тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що є, на думку апелянта, підставою для виселення відповідача на підставі ст. 116 ЖК України.

У судовому засіданні ОСОБА_6, його представник за довіреністю - ОСОБА_9, законний представник ОСОБА_6 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали та просили суд її задовольнити.

ОСОБА_5 у задоволенні апеляційної скарги просила відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р.. пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що па підставі договору міни від 16.02.1993 року ОСОБА_6 є власником АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Згідно з довідкою з місця проживання сім'ї та реєстрації від 10.10.2010 року у вказаній квартирі зареєстровані та проживають сторони та їх син (а.с. 11).

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 08 листопада 2000 року (а.с. 9).

Постановою прокурора Святошинського району м. Києва Смітюха B.C. було скасовано постанову ДІМ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві Грищенка С.М. про відмову у порушенні кримінальної справи від 01.04.2010 року та порушено кримінальну справу за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Підставою для порушення кримінальної справи стало те. що між сторонами 02.01.2010 року виник конфлікт, який переріс у бійку, в результаті якої ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді перелому кута нижньої щелепи справа.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин триваючої антигромадської поведінки ОСОБА_5 та систематичного порушення нею правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові, оскільки надана позивачем на підтвердження своїх вимог копія постанови прокурора Святошипського району м. Києва Смітюха B.C. від 28.04.2010 року не свідчить про триваючу антигромадську поведінку ОСОБА_5. та систематичне порушення нею правил співжиття, а будь-яких інших доказів на підтвердження своїх посилань про влаштування відповідачем гучних «застіль», що закінчуються сварками та бійками, погрози, образи та залякування з її боку, позивач суду не надав. Також не надав позивач доказів застосування до ОСОБА_5 попередньо заходів запобігання та громадського впливу, безрезультатність яких є необхідною умовою для виселення на підставі ч. 1 ст. 116 ЖК У країн и.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 2 ст. 405 ЦК дійшов до необґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5. є членом сім'ї позивача - власника квартири, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що шлюб між сторонами розірвано, а відповідач вселилася до квартири у 1993 році як член сім'ї власника житла.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення, яке оскаржується, є законним і обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218. 303-305. п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315. 317. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді