Апеляційний суд Івано-Франківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Васильковського В.М.

суддів: Вакарук В.М., Матківського Р.Й.

секретаря Бойчука Л.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» про стягнення шкоди внаслідок невиплати процентів за фактичний строк зберігання банківського вкладу за апеляційною скаргою ПАТ АКБ «Київ» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 11 червня 2010 року,-

в с т а н о в и л а:

у грудні 2009 року ОСОБА_1 звернулася з даним позовом, мотивуючи його тим, що 26.09.2008 року уклала з АКБ «Київ» договір банківського вкладу, відповідно до якого внесла на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 43 000 грн. строком на 6 місяців по 26.03.2009 року з процентною ставкою за користування вкладом 18 % річних. 02.10.2008 року згідно додаткової угоди № 1 до основного договору вона додатково внесла на рахунок кошти в сумі 1 200 грн. 11.11.2008 року укладено додаткову угоду № 2, згідно якої внесла на рахунок кошти в сумі 3 600 грн., таким чином загальна сума на рахунку становила 47 800 грн. На її заяву від 26.03.2009 року про повернення банківського вкладу із закінченням терміну дії договору, банк відмовив з посиланням на відсутність коштів. 04.08.2009 року вона отримала депозитний вклад та відсотки по вкладу, однак сума відсотків по вкладу в розмірі 18 % річних складає 3 048 грн., з яких відповідач виплатив 312 грн., виходячи з розрахунку 2 % річних. Просила стягнути не виплачених 2 736 грн. та судові витрати.

________________________________________________________________________________ Справа № 2/0907/2078/2010 Головуючий у І інстанції Островський Л.Є.

Провадження № 22ц/0990/28/2012 Суддя-доповідач ОСОБА_2

Категорія 27

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 червня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» в особі Івано-Франківської філії АКБ «Київ» на користь ОСОБА_1 2 736 грн. відсотків по вкладу, 51 грн. сплаченого державного мита та 200 грн. за надання правової допомоги.

В апеляційній скарзі ПАТ АКБ «Київ» посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування вкладом понад встановлений строк, судом першої інстанції не взято до уваги пункт 4.7 договору про банківський вклад, згідно якого після закінчення строку банківського вкладу він вважається вкладом на вимогу та обліковується на поточному рахунку з процентною ставкою 2 %. Судом не враховано, що у банку було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, тому згідно ст. 58 Закону України Про банки і банківську діяльність банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Після закінчення дії мораторію суму банківського вкладу в розмірі 48 000 грн., з нарахованими відсотками згідно договору у розмірі 18 % річних, а також відсотки, що були нараховані після закінчення дії договору за процентною ставкою 2 % річних, банком було повернуто в повному обсязі. Судом безпідставно стягнуто на користь позивачки витрати на правову допомогу. Неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи призвело до неправильного висновку суду першої інстанції. Просить оскаржуване заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

В засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не зявились, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У порушення зазначених правових норм та роз'яснень, викладених у п. п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі", суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не встановив факти, які підлягають встановленню, у звязку з чим неправильно застосував норми матеріального права, не застосував закон, який підлягав застосуванню та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.09.2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «Київ» укладено договір банківського вкладу, відповідно до якого вона внесла на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 43 000 грн. строком на 6 місяців по 26.03.2009 року з процентною ставкою за користування вкладом 18 % річних. 02.10.2008 року згідно додаткової угоди № 1 до основного договору, ОСОБА_1 додатково внесла на рахунок кошти в сумі 1 200 грн. 11.11.2008 року укладено додаткову угоду № 2, згідно якої вона внесла на рахунок кошти в сумі 3 600 грн. Загальна сума на рахунку склала 47 800 грн. На її заяву від 26.03.2009 року про повернення банківського вкладу із закінченням терміну дії договору, банк відмовив з посиланням на відсутність коштів. 04.08.2009 року позивачка отримала депозитний вклад та відсотки по вкладу, однак сума відсотків по основного вкладу в розмірі 18 % річних складає 3 048 грн., з яких відповідач виплатив 312 грн., виходячи з розрахунку 2 % річних. Таким чином, позивачці не виплачено 2 736 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в силу вимог ст. ст. 526, 629, 1058, 1060 ЦК України позивачка має право на отримання внесених грошових коштів за договором банківського вкладу та відсотків з процентною ставкою за користування вкладом 18 % річних, а банк зобовязаний видати вклад та нараховані відсотки на першу вимогу вкладника. Постанова Правління Національного банку України в частині введення тимчасової заборони на задоволення вимог кредиторів суперечить положенням статей 19, 22 Конституції України, ч. 4 ст. 8 ЦПК України та зазначеним вище нормам Цивільного кодексу України. Виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку про необхідність застосування при вирішенні даного спору положень ст. ст. 1058, 1060 ЦК України, відповідно до яких відмова відповідача у видачі депозиту є незаконною.

Однак, такий висновок суду першої інстанції суперечить вимогам закону та обставинам справи.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Пунктом 4.7 договору № 2008/1264 про банківський вклад, укладеного 26.09.2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «Київ» встановлено, що після закінчення строку, на який був залучений банківський вклад (депозит), він вважається вкладом на вимогу та обліковується на поточному рахунку з процентною ставкою, яка встановлена в банку для вкладів на вимогу на цей момент.

Відповідно до Тарифів на операції та послуги АКБ «Київ» для фізичних та юридичних осіб, затверджених протоколом № 18 від 03.08.2006 року тарифного комітету, для вкладів на вимогу в національній валюті річна процентна ставка складає 2 %.

Всупереч вимогам ст. ст. 58, 59 ЦПК України, суд першої інстанції під час розгляду справи не дослідив, на яких умовах вклад перебував у банку після закінчення строку дії депозитного договору, та причини невиконання банком зобовязань за депозитним договором.

Постановою Правління Національного банку України від 06.02.2009 року № 53 в АКБ «Київ» призначено тимчасову адміністрацію строком на один рік з 09.02.2009 року до 09.02.2010 року та з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану банку введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців з 09.02.2009 року до 09.08.2009 року.

Статтею2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено поняття мораторію це зупинення виконання банком майнових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно із ч. 2 ст. 58 цього Закону банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 85 Закону України "Про банки і банківську діяльність", у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану банку, який відповідав би встановленим цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України вимогам, Національний банк України має право введення мораторію на задоволення вимог кредиторів під час здійснення тимчасової адміністрації, але на строк не більше шести місяців. Мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації.

Однак, положення статей 598, 1061 ЦК України та вказані вимоги Закону України "Про банки і банківську діяльність" судом першої інстанції до уваги взято не було, хоча у заяві про перегляд заочного рішення АКБ «Київ» на зазначені вище норми закону звертав увагу суду, посилаючись на них як на підставу для відмови в позові.

Із досліджених апеляційним судом в порядку ч. 2 ст. 303 ЦПК України виписки з особового рахунку, історії операцій по вкладу ОСОБА_1, видно, що відсотки згідно договору про банківський вклад № 2008/1264 від 26.09.2008 року, нараховувались та виплачувались щомісячно.

Після закінчення дії мораторію, АКБ «Київ» повернув ОСОБА_1 суму депозитного вкладу 48 000 грн., їй нараховано та виплачено 4 154,27 грн. відсотків за процентною ставкою 18 % річних і 369,77 грн. за процентною ставкою 2 % річних.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час вирішення справи судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим судове рішення відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» задовольнити.

Заочне рішення Івано-Франківського районного суду від 11 червня 2010 року у справі скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» в особі Івано-Франківської філії АКБ «Київ» про стягнення шкоди внаслідок невиплати процентів за фактичний строк зберігання банківського вкладу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Вакарук В.М.

ОСОБА_3