Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 квітня 2012 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого Ільїної Г.І.,

за участю секретаря Андросової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом та просив визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 06 вересня 1996 року, видане відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1; визнати зазначену квартиру сумісною власністю ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1; зобовязати КП «ХРБТІ» внести зміни в свідоцтво про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_2, вказавши, що ця квартира належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1

В обґрунтування позову зазначає, що він перебував з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 02.10.1992 року по 12.10.2009 року, від якого мають спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Їх сімя мешкала за адресою: АДРЕСА_3. Вказана квартира була отримана на всю їх родину: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5, та дочку ОСОБА_2 від першого шлюбу ОСОБА_3

06 вересня 1996 року відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації було видано свідоцтво про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам її сімї ОСОБА_3, ОСОБА_5 При цьому позивач зазначає, що в свідоцтві про право власності на житло він не був вказаний, однак проживав з відповідачем ОСОБА_2 однією сімєю та був зареєстрований за вказаною адресою.

ОСОБА_1 вважає, що на підставі п. 5 ст. 61 СК України вищевказана квартира є їх спільною з ОСОБА_2 сумісною власністю, як така, що набута одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду.

Позивач у судовому засіданні доводи, викладені в своїй позовній заяві, підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі та пояснили, що ОСОБА_2 в 1990 році, до шлюбу з позивачем, при оформленні на роботу в ОКПБ № 1 в с. Стрілеча, як молодому спеціалісту була виділена квартира АДРЕСА_2для проживання, де вона одразу була зареєстрована, при цьому ОСОБА_1 був зареєстрований за іншою адресою в м. Харкові. В 1996 році на момент приватизації в квартирі були зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 З ОСОБА_1 вона перебувала в шлюбі з 1992 року, однак оскільки позивач постійно працював в місті Харкові, для своєї зручності він постійно там і проживав, а на вихідні дні приїздив в с. Стрілеча. Позивач проживав та був зареєстрований в квартирі, в якій він раніше постійно проживав з колишньою дружиною. Оскільки ОСОБА_1 приймав участь в поділі спільного майна подружжя з колишньою дружиною, не бажаючи втратити свої права на частину цієї квартири, він проживав та був зареєстрований в ній. Після вирішення зазначеного спору про поділ спільного майна подружжя та продажу спірної квартири, позивач в 1999 році був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2. Щодо посилання ОСОБА_1 на положення ч. 5 ст. 61 СК України зазначили, що вказана норма закону набрала чинності з 11.01.2011 року, на момент виникнення спору між сторонами вона не існувала, тому не може застосовуватись при вирішення цього спору.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, просила справу розглянути в її відсутність.

Представник відповідача КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявився, подали до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, також зазначили, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, просили прийняти рішення на розсуд суду. При цьому вказали, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 на теперішній час зареєстровано на ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.09.1996 року відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, р. № 55/1. Згідно зі статтями 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир державного житлового фонду одержують громадяни, які постійно проживають в цих квартирах, а до членів сімї наймача квартири, що підлягає приватизації, включаються лише громадяни, які також постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, а підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир може бути покладено на спеціально створені органи приватизації. В даному випадку, виходячи з матеріалів інвентаризаційної справи, підготовку документів на приватизацію вказаної вище квартири для оформлення свідоцтва про право власності проводило підприємство по обслуговуванню житла Обласної клінічної лікарні. Цим підприємством до КП «ХБТІ» були надані приватизаційні документі, насамперед, довідки про склад сімї наймача зазначеної квартири ОСОБА_2 та заяви наймача про оформлення квартири в приватну власність від 30.08.1996 року. В цій квартирі на момент оформлення права власності постійно мешкали: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 На момент приватизації квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 в ній постійно не мешкав.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника, дослідивши письмові докази в справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, видного 06 вересня 1996 року відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам її сімї ОСОБА_3, ОСОБА_5. Вказана квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Це свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 30 серпня 1996 року № 3899.

Відповідно до ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, в редакції, яка діяла на час видачі зазначеного вище свідоцтва про право власності на житло, приватизація здійснювалась шляхом передачі займаних квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкали в даній квартирі, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири. Зазначені квартири передавались наймачам та членам його сімї безоплатно, до членів сімї наймачів включались лише громадяни, які постійно проживали в квартирі разом з наймачем.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: копії паспорту ОСОБА_2; інформації, наданої виконавчим комітетом Глибоцької сільської ради за № 137 від 27.02.12 року; пояснень КП «ХРБТІ» від 22.03.2012 р. за № 344, на момент проведення приватизації квартири АДРЕСА_2 та оформлення права власності на неї, там постійно мешкали та були зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5.

Обласна психіатрична лікарня № 1 надала до суду повідомлення за № 207 від 12.12.2011 року про те, що лікар-психіатр ОСОБА_2 працює в їх лікарні з серпня 1990 року. Їй, як молодому спеціалісту та одинокій матері з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, було виділено житло за адресою: АДРЕСА_4. Дата житлової реєстрації за вказаною адресою: 23.08.1990 року.

Згідно повідомлення Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області від 29.02.2012 р. № 115 та виписки з домової книги про реєстрацію ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, 18.01.1999 року.

Таким чином, приватизація квартири АДРЕСА_2 та оформлення права власності на неї за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 здійснені у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Посилання позивача на його право на квартиру АДРЕСА_2, як на спільну сумісну власність з ОСОБА_2, тобто подружжя, у відповідності до ч. 5 ст. 61 СК України, не ґрунтується на нормах закону виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду.

Частиною пятою статтю 61 СК України доповнено згідно із Законом № 2913-VI від 11.01.2011 року.

Стаття 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України передбачають дію актів цивільного законодавства в часі, тобто акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, зворотної дії у часі не мають, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Таким чином дія ч. 5 ст. 61 СК України не може бути застосована до спірних правовідносин щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло від 06.09.1996 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, недоведеними, такими, що не ґрунтуються на законі, а тому ОСОБА_1 в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Г.І. Ільїна