Зазначав, що висновок суду про недостовірність наданих позивачем квитанцій на підтвердження сплати ним коштів на виконання умов інвестиційного договору, з посиланням на відсутність на відтисках банківських печаток коду ЄДРПОУ та МФО, а також порядкового номера реєстрації касового документа є помилковим. Не ґрунтується на вимогах постанови НБУ №8 від 21.11.2004 р. «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» і посилання суду про невідповідність зазначеній Інструкції платіжних доручень №1 від 05.04.2005 р. та №2 від 18.05.2005 р., з посиланням на відсутність дати валютування. Також вважав помилковим, і висновок суду про те, що він не надав суду належно підписаного та посвідченого печаткою перших двох сторінок тексту інвестиційного договору, що позбавило суд можливості визначити істотні умови цього договору. В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, які в ній викладені. Представник ТД «Інтерсервіс» просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що її доводи не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. ОСОБА_2 та представник БТІ м. Києва в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно. Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 18.03.2004 р. між ОСОБА_1 (Інвестор) та ТД «Інтерсервіс» (Організація) був укладений інвестиційний договір №Т-25, предметом якого було фінансування позивачем будівництва квартири АДРЕСА_3. Вартість обєкту інвестування складає 101 167,00 доларів СІЛА, що на день укладення договору становить 539 159,41 грн., плановий термін введення житлового будинку в експлуатацію - 3-й квартал 2005 р. Відповідно до умов договору Інвестор зобовязувався у терміни, визначені договором перерахувати власні кошти на рахунок відповідача, за рахунок власних коштів оформити правовстановлюючі документи, та протягом 60 днів з підписання акту державної комісії про прийняття в експлуатацію будинку пройти реєстрацію в житлово-експлуатаційній конторі, а відповідач зобовязувався використовувати інвестовані кошти для будівництва обєкту інвестування і після виконання Інвестором п.3.1 договору (внесення повної вартості обєкта інвестування за договором) та введення будинку в експлуатацію, надати інвестору необхідні документи для послідуючого оформлення обєкта у його власність, а саме: довідку про виплату повної суми, акт прийому-передачі квартири. У звязку із змінами у графіку будівництва та перенесення терміну введення будинку в експлуатацію сторони додатковою угодою від 05.05.2004 р. вирішили до 01.03.2004 р. призупинити порядок здійснення Інвестором розрахунків за договором № Т-25, а додатковою угодою від 01.09.2004 р. визначили новий термін введення будинку в експлуатацію - 3-й квартал 2006 р. та змінили порядок здійснення Інвестором розрахунків, відповідно до якого Інвестор здійснює розрахунки за обєкт інвестування в національній валюті з урахуванням змін курсу гривні до умовної одиниці, встановленої НБУ в день перерахування коштів, а саме: решту суми - 66 390,67 умовних одиниць вносяться щомісячно по 3494,25 умовних одиниць, не пізніше 20 числа кожного місяця, починаючи з 10.09.2004 р і по 31.03.2006 р. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції вважав, що позивач не надав достатніх, достовірних та допустимих доказів фінансування ним будівництва в рамках інвестиційного договору. При цьому суд зазначив, що останній не позбавлений можливості звернутись до суду повторно за умови надання підписаного сторонами тексту інвестиційного договору Т-25, та доказів виконання ним цього договору в частині фінансування будівництва.
Вирішуючи питання про доведеність чи безпідставність заявлених позивачем вимог, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Укладення між позивачем та відповідачем інвестиційного договору Т-25 від 18.03.2004 р. підтверджується наявною в матеріалах справи копією цього договору. 01.09.2004 р. між сторонами була укладена додаткова угода до цього договору, якою було погоджено новий термін введення будинку в експлуатацію, змінено умови і порядок розрахунків за обєкт інвестування, та зафіксовано, що решта несплаченої позивачем суми інвестування складає 66 390,61 умовних одиниць і вноситься ним щомісячно по 3 494,25 умовні одиниці, починаючи з 10.09.2004 р. і по 31.03.2006 р. На підтвердження доводів про виконання умов інвестиційного договору Т-25, щодо оплати в повному обсязі вартості обєкту інвестування ОСОБА_1 надав зазначені вище квитанції та платіжні доручення. Зазначена в цих платіжних документах загальна сума 539 159,42 грн. була перерахована на рахунок ТД «Інтерсервіс», що свідчить про виконання позивачем, умов інвестиційного договору Т-25 від 18.03.2004 р. 23.03.2011 р. позивачем було здійснено доплату за відхилення в метражу площі обєкта інвестування в розмірі 3935,00 грн. Будь-яких доказів, як б документально спростовували доводи позивача, представник ТД «Інтерсервіс» суду не надав. Його посилання на не надходження на рахунок відповідача зазначених у вищезазначених платіжних документах сум, нічим не підтверджені. Про наявність між сторонами зобовязань за інвестиційним договором, та визнання сплачених позивачем сум, свідчить і лист ТД «Інтерсервіс від 13.01.2010 р., в якому відповідач повідомляє позивача про введення будинку №39 по вул. Л. Толстого в експлуатацію, про загальну площу інвестованої ним квартири №25, та про необхідність укладення додаткової угоди про збільшення вартості обєкта інвестування на 25 000 доларів СІЛА у звязку необхідністю компенсації 10% вартості житлової площі Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на виконання п.50 рішення Київської міської Ради №232/393 від 28.12.2002 р., та компенсацією 2% житлової площі в рахунок передачі службового житла. На вимоги представника позивача надати довідку про сплату повної суми за обєкт інвестування, акт прийому-передачі квартири та оригінал технічного паспорту, відповідач відповіді не надав. 27.01.2011 р. між ТД «Інтерсервіс» та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4. Продаж квартири здійснено за 453 741,00 грн. Ураховуючи, що зібраними у справі доказами підтверджуються майнові права позивача на квартиру АДРЕСА_1 за інвестиційним договором Т-25 від 18.03.2004 р., а ТД «Інтерсервіс» умови цього договору щодо надання позивачу після введення будинку в експлуатацію необхідних документів для послідуючого оформлення права власності на квартиру порушила, і зазначений договір не є розірваним, то відповідач не мав права на відчуження зазначеної квартири за договором купівлі-продажу ОСОБА_2, а тому вимоги ОСОБА_1 про визнання цього договору недійсним є законними та обґрунтованими. За змістом ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч.5 цієї статті та розяснень, викладених у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.
Зважаючи на викладене, з ТД «Інтерсервіс» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 453 741,00 грн., отриманих нею за договором купівлі-продажу квартири від 27.01.2011 р., а квартира АДРЕСА_1 підлягає поверненню ТД «Інтерсервіс». Вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності квартиру АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають, оскільки за умовами інвестиційного договору він за власні кошти оформляє правовстановлюючі документи на обєкт інвестування, а тому таке право за ним виникне лише після реєстрації зазначеної квартири в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна». Ураховуючи, що ТД «Інтерсервіс» не виконав свої зобовязання перед ОСОБА_1 за інвестиційним договором Т-25 від 18.03.2004 р. щодо передачі йому за актом прийому-передачі квартири АДРЕСА_1 та надання документів, необхідних для послідуючого її оформлення у його власність, вимоги ОСОБА_1 про зобовязання відповідача до вчинення таких дій підлягають задоволенню. Вимоги ОСОБА_1 про порушення ТД «Інтерсервіс» умов інвестиційного договору Т-25 від 18.03.2004 р. в частині оформлення на себе права власності на квартиру АДРЕСА_1, та зобовязання відповідача до виконання передбачених цим договором зобовязань щодо передачі йому цієї квартири за актом прийому-передачі, а також надання необхідних для оформлення права власності документів, фактично охоплюють вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане ТД «Інтерсервіс» Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 16.03.2010 р., оскільки без визнання цього свідоцтва недійсним, неможливо зобовязати ТД «Інтерсервіс» передати квартиру ОСОБА_1, а останньому за наявності не скасованого свідоцтва про право власності на спірну квартиру за ТД «Інтерсервіс», неможливо буде зареєструвати її на своє імя. Зважаючи на викладене, колегія суддів не вважає, що визнання такого свідоцтва недійсним виходить за межі позовних вимог ОСОБА_1 Вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТД «Інтерсервіс» витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано розрахунку, який би підтверджував обґрунтованість таких витрат. В порядку ст.88 ЦПК України з ТД «Інтерсервіс» на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700,00 грн. та на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи -120,00 грн., а всього 1820 грн. Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів вирішила: Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31.10.2011 р. скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 27.01.2011 р. між Приватним акціонерним товариством «Торговий Дім «Інтерсервіс» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №211. Повернути квартиру АДРЕСА_5 акціонерному товариству «Торговий Дім «Інтерсервіс». Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Торговий Дім «Інтерсервіс» на користь ОСОБА_2 453 741,00 грн. в рахунок отриманих ним коштів
Головуючий: Судді: