РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2012 року
м.
Київ

Солом’янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Прокопчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ майна,

в с т а н о в и в:

15 травня 2012 року ОСОБА_1 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна
набутого під час шлюбу.

Свої вимоги мотивує тим, що з 12 квітня
1980 року перебувала в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_2

За час проживання вони спільно набули у
власність:

-          квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві спільної часткової
власності позивачу, відповідачу та їх
спільним дітям у рівних долях;

-          квартиру АДРЕСА_2, право
власності зареєстроване за ОСОБА_2,
ринкова вартість якої складає 1597340
гривень;

-          будинок з земельними
ділянками, що розташовані по вул.
Леніна, 39 у с. Македони Миронівського
району Київської області, право
власності зареєстроване за ОСОБА_2,
ринкова вартість яких складає 119800
гривень 50 копійок;

-          автомобіль НОМЕР_1, 2010 року
випуску, зареєстрований за ОСОБА_2,
ринкова вартість якого складає 399335
гривень.

Загальна вартість спільного майна
становить 2116475 гривень 50 копійок.

Згоди щодо поділу майна сторони не
досягли.

Просила суд ухвалити рішення, яким
здійснити поділ спільного майна
подружжя наступним чином:

-          виділити у власність та
визнати право власності за ОСОБА_1 на 2/3
частини квартири АДРЕСА_2, вартістю 1058237
гривень 75 копійок;

-          виділити у власність та
визнати право власності за ОСОБА_2 на: 1/3
частину квартири АДРЕСА_2, вартістю 539102
гривні 25 копійок; автомобіль марки
«Mitsubishi Pajero»(державний реєстраційний
номер НОМЕР_2), вартістю 399335 гривень;
будинок з земельними ділянками, що
розташовані по вул. Леніна, 39 у с.
Македони Миронівського району
Київської області, вартістю 119800
гривень 50 копійок, що складає 1058237
гривень 75 копійок.

Протокольною ухвалою Солом’янського
районного суду м. Києва від 20 серпня 2012
року прийнято до спільного розгляду з
первісним позовом зустрічну позовну
заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2
посилається на те, що з 12 квітня 1980 року
по 27 квітня 2012 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 З
травня 2009 року спільне господарство
ними не ведеться, шлюбні відносини не
підтримуються, проживають вони окремо,
що зазначено в рішенні суду про
розірвання їх шлюбу.

За час шлюбу вони придбали:

-          квартиру АДРЕСА_3, вартістю
960000 гривень, яка оформлена на ім’я
матері відповідача;

-          квартиру АДРЕСА_4, 2880000
гривень, яка оформлена на ім’я матері
відповідача;

-          квартиру АДРЕСА_2, вартістю
1440000 гривень.

Загальна вартість спільного майна
становить 5280000 гривень.

Згоди про добровільний поділ майна між
сторонами не досягнуто.

ОСОБА_2 зазначає, що у 1990-1992 роках він
був відряджений до Гамбії (Західна
Африка). У 1993-1999 роках та у 2003-2012 роках
–до Турецької Республіки.

Його місячний посадовий оклад складав
в середньому 4000 доларів США у 1993-1999
роках. З 01 січня 2003 року по 30 вересня 2011
року він отримав заробітну плату в
розмірі 189432 долари США та 365700 Євро. Саме
за ці кошти, були придбані квартири по
вулицях Керченській, Тимошенка та
Волинській.

Мати відповідача отримує невелику
пенсію, продовжує працювати
медсестрою. Відповідач на період
придбання майна не працювала.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

-          визнати за ним право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_3, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4
та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2,
всього на суму 2640000 гривень;

-          визнати за відповідачем
–ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_3, на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_4 та на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_2, всього на суму 2640000
гривень;

-          виділити йому квартиру за
адресою: АДРЕСА_5, вартістю 1440000 гривень;

-          стягнути з відповідача
–ОСОБА_1 на його користь грошову
компенсацію в рахунок вартості 1/3
частини квартири за адресою: АДРЕСА_6 в
сумі 720000 гривень, або в разі відмови чи
неможливості відповідача сплатити,
залишити за ним право власності на цю
частину квартири.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник підтримали первісний
позов та просили його задовольнити,
проти задоволення зустрічного позову
заперечували. Надали суду письмові
заперечення (а.с. 87-89). Пояснили суду, що
сторони проживала разом за кордоном, де
працював ОСОБА_2 У 2007 році вона з сином
повернулась до м. Києва, оскільки школа,
де навчався їх син, не була ліцензована
на видачу атестатів про повну середню
освіту. Наприкінці 2008 року був
паралізований її батько, який
потребував постійного догляду. Потім
син вступив до вищого навчального
закладу –Інституту журналістики КНУ
імені ОСОБА_3. Саме тому вона постійно
перебувала в м. Києві, проте їх сімейні
відносини не припинялись до січня 2012
року, вони з чоловіком мали спільний
бюджет.

ОСОБА_2 та його представник підтримали
вимоги зустрічного позову, вважали
первісний позов необґрунтованим.
Надали суду письмові заперечення (а.с.
76-78). Пояснили суду, що з травня 2009 року
сторони перестали підтримувати
подружні стосунки та вести спільне
господарство. За кошти ОСОБА_2 під час
шлюбу були придбані три квартири, проте
дві з них (по вул. Керченській та по вул.
Тимошенко були оформлені на матір
дружини). Автомобіль, земельні ділянки
та будинок на них придбані за його
власні кошти вже після того як сторони
припинили вести спільне господарство.
Факт припинення шлюбних відносин з
травня 2009 року підтверджується
рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 27 квітня 2012 року про
розірвання шлюбу між сторонами. ОСОБА_1
не надала правдиву інформацію щодо
спільно нажитого ними за час шлюбних
відносин майна та про джерела коштів,
за які воно купувалось.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, покази свідків,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши надані докази, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
з 12 квітня 1980 року перебували в
зареєстрованому шлюбі (а.с. 6).

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 27 квітня 2012 року шлюб між
сторонами розірвано (а.с. 100).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об’єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об’єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Сторони підтвердили в судовому
засіданні, що не дійшли згоди щодо
поділу спільного майна.

У первісному позові ОСОБА_1 зазначає, що
поділу між сторонами підлягає:
квартира АДРЕСА_2; автомобіль марки
«Mitsubishi Pajero»(державний реєстраційний
номер НОМЕР_2); будинок з земельними
ділянками, що розташовані по вул.
Леніна, 39 у с. Македони Миронівського
району Київської області.

ОСОБА_2 проти такого поділу заперечує.
Вважає, що спільним майном подружжя,
які підлягає поділу є: квартира
АДРЕСА_3; квартира АДРЕСА_4 та квартира
АДРЕСА_2, всього на суму 2640000 гривень.

Зазначає, що автомобіль марки «Mitsubishi
Pajero»; будинок з земельними ділянками,
що розташовані по вул. Леніна, 39 у с.
Македони Миронівського району
Київської області придбані ним за
особисті кошти вже після того як
сторони припинили шлюбні відносини,
хоч офіційно шлюб ще розірваний не був.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_2 на
праві власності зареєстрована за
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
власності, виданого 27 січня 2005 року (а.с.
62).

Автомобіль марки «Mitsubishi Pajero»(державний
реєстраційний номер НОМЕР_2), свідоцтво
про реєстрацію від 17 січня 2012 року,
зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі
посвідчення митниці від 28 листопада 2011
року (а.с. 41).

Будинок № 39 по вул. Леніна у с. Македони
Миронівського району Київської
області зареєстрований за ОСОБА_2 08
серпня 2009 року на підставі договору
купівлі-продажу від 17 липня 2009 року (а.с.
46-49).

Земельна ділянка (кадастровий номер
:02:203:0018) та земельна ділянка
(кадастровий номер :02:203:0019), що
розташовані за адресою: Київська
область, Миронівський район, вул.
Леніна, 39 зареєстровані за ОСОБА_2 на
підставі договорів купівлі-продажу від
08 грудня 2009 року № 1941 та № 1943 (а.с. 43, 44).

ОСОБА_2 посилається на те, що з травня 2009
року сторони перестали підтримувати
шлюбні відносини, що встановлено
рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 27 квітня 2012 року, яким
розірвано шлюб між сторонами (а.с. 100).

Разом з тим, з тексту цього рішення
вбачається, що такий факт судом
встановлений не був. Про нього
зазначено лише в описовій частині
рішення, де викладені обставини справи,
зазначені в позовній заяві.

На спростування таких обставин ОСОБА_1
посилалась на те, що шлюбні відносини
між сторонами тривали до січня 2012 року,
вони з чоловіком спільно
розпоряджались коштами та фактично
вели спільне господарство, незважаючи
на те, що чоловік проживав за кордоном.
Надала суду копію кредитної картки,
виданої на її ім’я на користування
банківським рахунком (а.с. 111). Цим
банківським рахунком і вона, і чоловік
користувались спільно.

Зазначений факт ОСОБА_2 підтвердив у
судовому засіданні.

Допитаний в якості свідка син сторін
–ОСОБА_4 показав суду, що він разом з
батьками проживав у Стамбулі. У 2007 році
для завершення навчання він з матір’ю
повернувся до м. Києва. Батько часто
приїздив в Україну, вони жили разом.
Вважає, що суттєвий розлад та
припинення сімейних стосунків між
батьками сталось в січні 2012 року.

Інші допитані судом свідки –ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 показали суду, що знають сторін
давно. Їм відомо про те, що в 2007 році
ОСОБА_1 з сином повернулась у м. Київ для
завершення навчання останнього, ОСОБА_2
залишився працювати за кордоном, проте
часто приїздив у м. Київ.

ОСОБА_1 також посилалась на те, що вона
як дружина надавала свою згоду на
придбання будинку та земельних
ділянок, а також для придбання будинку
зняла зі свого рахунку 10000 євро (а.с. 88).

Такі факти ОСОБА_2 не оспорював, лише
зазначив, що цю суму він сам
перерахував ОСОБА_1 періодичними
платежами.

За таких обставин, суд вважає, що
позивач ОСОБА_1 довела в суді свої
вимоги щодо права на поділ автомобіля
та будинку з земельними ділянками як
спільного майна подружжя, оскільки
спірне майно було придбано в період
шлюбу.

ОСОБА_2 також порушує питання про поділ
між сторонами квартири АДРЕСА_3 та
квартири АДРЕСА_4.

Зазначає, що ці квартири були придбані
за кошти подружжя, проте зареєстровані
за матір’ю ОСОБА_1 –ОСОБА_7

З відповіді на запит суду Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об’єкти нерухомого майна
від 02 жовтня 2012 року вбачається, що
квартира АДРЕСА_3 зареєстрована за
ОСОБА_7 (а.с. 110).

Квартира АДРЕСА_4 зареєстрована ОСОБА_1
на підставі договору дарування від 26
грудня 2008 року (а.с. 108). Сторони
підтвердили, що дарувальником була
ОСОБА_7

Суд вважає, що доводи ОСОБА_2 та його
представника про необхідність поділу
цих двох квартир не ґрунтуються на
законі.

ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначала,
що ці квартири були придбані її
батьками, за їх власні кошти і досить
давно (у 1994 та у 2000 роках).

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_2 та
його представник у позовній заяві
зазначали, що будуть посилатись на
покази свідків, зокрема, щодо передачі
коштів при придбанні квартир.

Згідно з ч. 2 ст. 136 ЦПК України заява про
виклик свідка має бути подана до або
під час попереднього судового
засідання, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться, –до
початку розгляду справи по суті.

У відповідних стадіях судового
розгляду таке клопотання стороною
ОСОБА_2 заявлене не було.

Крім того, суд вважає, що покази свідків
щодо фактів придбання нерухомого майна
не можуть бути належними доказами в
справі.

У такому випадку, враховуючи, що
квартира АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_4
не є набутими сторонами в період шлюбу,
вони не підлягають розподілу між ними,
і в задоволені позову ОСОБА_2 у цій
частині слід відмовити.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що об’єктами права спільної сумісної
власності подружжя, що підлягають
поділу є: квартира АДРЕСА_7; автомобіль
марки «Mitsubishi Pajero»; будинок з земельними
ділянками, що розташовані по вул.
Леніна, 39 у с. Македони Миронівського
району Київської області.

У судовому засіданні сторони не
визначили ціну спірних об’єктів, кожна
з сторін зазначила свою ціну.

Крім того, з пред’явлених вимог сторін
вбачається, що ніхто з них не ставить
питання про виділ їм у натурі спірного
майна, як неподільної речі та не бажає
сплатити іншому співвласнику грошову
компенсацію.

Відповідно до пункту 25 роз’яснень
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя»вирішуючи
питання про поділ майна, що є об’єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо
обов’язкової згоди одного з подружжя
на отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що первісний та зустрічний
позови підлягають частковому
задоволенню. За сторонами підлягає
визнанню право власності на 1/2 частину
об’єктів права спільної сумісної
власності подружжя з визнанням
ідеальної частки кожного.

На підставі ст. 88 ЦПК України
підлягають відшкодуванню понесені
сторонами судові витрати.

Керуючись статтями 57, 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 СК
України, п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209,
212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, –

в и р і ш и в:

Позовні вимоги за первісним позовом
ОСОБА_1 та за зустрічним позовом ОСОБА_2
задовольнити частково.

У порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_7.

У порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
автомобіля НОМЕР_1, 2010 року випуску,
зареєстрованого за ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
будинку № 39 по вул. Леніна у с. Македони
Миронівського району Київської
області.

У порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
земельної ділянки (кадастровий номер
:02:203:0018), що розташована за
адресою: Київська область,
Миронівський район, вул. Леніна, 39.

У порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
земельної ділянки (кадастровий номер
:02:203:0019), що розташована за
адресою: Київська область,
Миронівський район, вул. Леніна, 39.

У порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_7.

У порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
автомобіля НОМЕР_1, 2010 року випуску,
зареєстрованого за ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
будинку № 39 по вул. Леніна у с. Македони
Миронівського району Київської
області.

У порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
земельної ділянки (кадастровий номер
:02:203:0018), що розташована за
адресою: Київська область,
Миронівський район, вул. Леніна, 39.

У порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
земельної ділянки (кадастровий номер
:02:203:0019), що розташована за
адресою: Київська область,
Миронівський район, вул. Леніна, 39.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3219
гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3219
гривень судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог
первісного та зустрічного позовів
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: