Справа №2/1312/419/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2012 року

Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого
судді
Жовнір Г. Б.

при секретарі судових
засідань
ОСОБА_1

з участю :

представник позивача
ОСОБА_2

у відкритому судовому засіданні
розглянувши цивільну справу за позовом
Кредитної спілки «Львівська»до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості, суд –

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд за позовом до
відповідача про стягнення боргу за
кредитним договором від 13.06.2008 р., №
2008-2267 в розмірі 2585,54 грн., нарахованих
відсотків в розмірі 2476,84 грн., пені в
розмірі 3852,81грн., індексації 332,68 грн.
інфляційних втрат в розмірі 752,39 грн., 3%
річних за прострочення виконання
грошового зобов’язання в розмірі 220,79
грн. та упущеної вигоди в розмірі 2502,37
грн., загальна сума позовних вимог
становить 12723,42 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
мотивів наведених в позовній заяві.
Додатково пояснив, що пеня в сумі 3852,81
грн. нарахована у відповідності до
вимог п. 4.1 кредитного договору.

Відповідач в судове засідання повторно
не з’явилась з невідомих суду причин,
про час та місце слухання справи
повідомлена належним чином, про що
свідчать наявні в матеріалах справи
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 12,18). На підставі
наведено суд приходить до висновку про
обізнаність відповідача про розгляд
справи, яка в обґрунтування своєї
позиції жодних документів суду не
представила. Керуючись вимогами ст.ст
169, 224 ЦПК України, суд вважає можливим
розглянути справу у відсутності
відповідача та ухвалити заочне рішення
на підставі наявних у справі доказів,
проти чогопредставник позивач не
заперечив.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши думку представника
позивача, оцінивши в сукупності
зібрані по справі докази, суд вважає, що
позов підлягає до часткового
задоволення, виходячи з таких мотивів.

Ст. 11 ч. 2 ЦК України передбачає, що
підставами виникнення цивільних прав і
обов’язків є у тому числі договори та
інші правочини.

Відповідно до ст.525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов’язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, становлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

У судовому засіданні встановлено, що
13.06.2008 р. між КС «Львівська»та ОСОБА_4
було укладено кредитний договір №
2008-2267 (а.с. 6). Відповідно до п.1.1 та 1.2
позивач надає відповідачу кредит в
сумі 2800 грн. до 13.06.2008 р. За умовами
договору зокрема п.1.3, 2.1 відповідач
зобов’язалась повернути кредит в
термін до 13.10.2009р. і сплачувати відсотки
за користування кредитними коштами в
розмірі 34% ( а.с.7).

Згідно представлених позивачем
розрахунків (а.с. 7) борг відповідача по
вказаному договору становить 2585,54 грн.
щодо сплати тіла кредиту та 2476,84
нарахованих відсотків. Відсотки в
розмірі 34% річних нараховані за період
з моменту укладення договору до
моменту подачі позову, що відповідає
умовам договору передбаченим п. 2.6,
згідно з яким після закінчення терміну
дії кредитного договору в разі
непогашення кредиту відсотки
нараховуються до повного погашення
кредиту.

Враховуючи наведене позовні вимоги в
частині стягнення заборгованості по
кредиту та нарахованих відсотках
підлягають задоволенню в повному
об’ємі, в розмірі визначеному
позивачем, оскільки відповідач
альтернативних розрахунків суду не
подав, будь-яких заперечень не
висловив.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку що нараховану позивачем
неустойку у виді пені в розмірі 3952,81
грн. слід зменшити оскільки вона
значно, перевищує розмір
заборгованості. Виходячи з принципу
розумності та справедливості, суд
вважає, що достатній розмір неустойки
повинен становити 500 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення
нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК
України інфляційних втрат та 3% річних,
а також індексації і упущеної вигоди
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Розрахунок інфляційних втрат
позивачем здійснено за період з 13.08.2008
р. по 20.11.2011 р., що не відповідає вимогам
ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки
інфляційні втрати повинні
нараховуватись починаючи з моменту
прострочення виконання грошового
зобов’язання, згідно п. 1.3 договору (а.с.
6) термін виконання кредитного
зобов’язання встановлено до 13.10.2009 р.,
отже розрахунок необхідно було
проводити починаючи саме з цієї дати.
Таким чином виходячи із принципу
диспозитивності цивільного
судочинства та враховуючи те, що
позивач в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК
України не представив суду належного
розрахунку інфляційних втрат та
індексації в задоволенні вимог про
стягнення таких слід відмовити.

Позовна вимога про стягнення 3% річних
від простроченої суми також не
підлягає задоволенню, оскільки у
відповідності до вимог ч.2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
три проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.
Кредитним договором (а.с. 6), а саме п.2.4
та п.4.1 встановлено інші розмірі
процентів, які підлягають застосуванню
в якості відповідальності за порушення
договірних зобов’язань.

Крім цього не підлягає задоволенню
позовна вимога про стягнення упущеної
вигоди, оскільки позивач жодних втрат
не несе, продовжує нараховувати 34%
річних за користування коштами і після
спливу визначеного договором строку
для повернення кредиту.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України з відповідача в користь
позивача слід стягнути понесені судові
витрати пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись ст.ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212, 218, 224
ЦПК України, 551, 611,625,1049,1054 ЦК України
,суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Кредитної
спілки «Львівська» 2585,54 грн.
заборгованості, 2476,84 грн. нарахованих
відсотків, 500 грн. неустойки та судові
витрати в розмірі 171 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в строки і порядок передбачені
ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду
Львівської області через місцевий суд.

Суддя:

Жовнір Г. Б.