Справа № 2/513/140/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2012 року

м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької
області у складі:

головуючого –судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Димитров Донецької
області справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу, в обґрунтування
якого позивач вказала, що на весні 2008
року відповідач разом зі своєю на той
час цивільною дружиною ОСОБА_3 взяв у
неї в борг 7000 грн. для оплати вартості
операції та подальшого лікування
дитини останнього. Частина боргу в сумі
3000 грн. була їй повернута. Залишок суми
у 4000 грн. відповідач зобов’язався
повернути їй особисто протягом вересня
2008 року. Укладений між нею та
відповідачем усний договір позики
відбувся у присутності ОСОБА_3 На
початку січня 2009 року відповідач
вдруге звернувся до неї з проханням
позичити йому грошові кошти у розмірі
3000 грн. для оплати вартості термінової
операції його бабусі. Вона нагадала
йому про те, що ним уже порушено
зобов’язання щодо повернення
попередньої позики в сумі 4000 грн.
протягом вересня 2008 року. Відповідач
визнав, що він дійсно винен їй дані
грошові кошти, але перепросив
відстрочити термін повернення
попереднього боргу, пообіцявши їй, що у
разі передання йому у користування
нової позики у розмірі 3000 грн. він
поверне разом усю суму у 7000 грн., яку він
планує отримати від продажу гаражу не
пізніше, як впродовж лютого 2009 року.
Договір позики на 3000 грн. та
відстрочення виконання зобов’язання
щодо повернення попередньої суми
боргу у розмірі 4000 грн. між нею та
відповідачем було укладено усно у
присутності ОСОБА_4. На початку квітня
2009 року відповідач втретє звернувся до
неї з проханням позичити грошові кошти
в сумі 5000 грн., цього разу для вирішення
якихось особистих проблем його рідної
сестри. У черговий раз вона нагадала
йому про борг у 7000 грн., на що відповідач
вкотре пообіцяв повернути їй увесь
борг разом у сумі 12000 грн. не пізніше
червня 2009 року, які той планував
отримати від продажу гаражу, про який
зазначав у січні 2009 року У присутності
ОСОБА_5 відповідач уклав з нею усно
договір позики на 5000 грн. та попросив
відстрочення попереднього боргу у сумі
4000 грн., отриманих ним у 2008 році, та 3000
грн., отриманих ним у січні 2009 року,
внаслідок чого загальна сума боргу
склала 12000 грн. У обумовлений строк у
червні 2009 року відповідач не повернув.
12.10.2010 року в міській лікарні № 6
м.Донецьк їй була зроблена операція, на
лікування нею було витрачено грошові
кошти у розмірі 6000 грн. 07.11.2011 року у
хірургічному відділенні Димитровської
центральної міської лікарні їй була
зроблена інша операція і витрачено на
лікування 2000 грн. Ці гроші вона змушена
була позичати, бо особисті
накопичувані кошти були передані нею
відповідачеві, який їй їх не повернув
до теперішнього часу. Після припинення
відповідачем стосунків зі своєю
співмешканкою ОСОБА_3 між нею та
відповідачем склалися близькі
особисті стосунки, які мали ознаки
гостьового шлюбу без його реєстрації.
Маючи з відповідачем близькі стосунки,
вона не вважала за необхідне ображати
близьку людину недовірою, тому не
вимагала від відповідача написання ним
письмової розписки у якості письмового
підтвердження отримання відповідачем
від неї грошових коштів. Наприкінці
жовтня 2010 року близькі стосунки з
відповідачем були припинені. Після
повернення з лікувальної установи вона
дізналася, що відповідач уклав
юридичний шлюб з іншою жінкою ще у
лютому 2009 року, саме у той час, коли
обіцяв повернути їй грошові кошти, які
просив позичити йому на операцію
бабусі. Пізніше влітку 2011 року від
матері відповідача вона дізналася, що
жодних грошових коштів ані вона, ані
бабуся відповідача від нього не
отримували. 05.11 2011 року, за два дні до
операції, відповідач пообіцяв
повернути їй 12000 грн. у телефонній
розмові не пізніше 23 години того ж дня,
але в черговий раз порушив свою
обіцянку і не повернув борг. 16.11.2011 року
вона подала заяву до Димитровського МВ
ГУМВС України в Донецькій області.
Постановою № 2190 від 24.11.2011 року у
порушенні кримінальної справи за ст.190
КК України відносно відповідача
відмовлено та встановлено, що між нею
та ОСОБА_2 склалися цивільно-правові
відносини, які можуть бути вирішені в
суді. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов’язання, на
вимогу кредитора зобов’язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3% річних з
простроченої суми. Оскільки
відповідач не повернув їй суму позики,
позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2
на її користь 12000 грн. основного боргу,
інфляційну складову на час
прострочення зобов,язання у розмірі
15222,59 грн. та 3% річних у сумі 890,62 грн.
згідно з розрахунком, що додається до
позову, та понесені нею судові витрати
в сумі 188,20 грн., а всього 28301,41 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_6, яка була
присутня в інших судових засіданнях,
повністю підтримали заявлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав у
повному обсязі, пояснивши суду, що
особисто він ніяких грошових коштів у
ОСОБА_1 не брав і не віддавав. Йому
відомо, що ОСОБА_7 займала у позивача у
травні-червні 2008 року 7000 грн. на
лікування сина. На той час він
знаходився у цивільному шлюбі з ОСОБА_7
3000 грн. вони повернули через місяць, а
4000 грн. він пообіцяв повернути протягом
трьох місяців. У липні-серпні 2008 року
стосунки з ОСОБА_7 були припинені.
Позивач вимагала повернення боргу, і
він придбав у розстрочку для ОСОБА_1
кондиціонер вартістю 2270 грн., залишок
суми 1700 грн. він повернув у серпні 2008
року. Ніяких розписок щодо укладення
договорів позики ним не складалося.
ОСОБА_4 він бачив один раз, коли був в
гостях y позивача приблизно осінню 2008
року. Також він знайомий з ОСОБА_8
Позивач вимагала з нього спочатку 800
грн., потім 2000 грн., а потім 3000 грн.

Вислухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовна заява не
підлягає задоволенню.

Свідок ОСОБА_9 (до шлюбу ОСОБА_7В.) суду
пояснила, що вона знаходилася у
цивільному шлюбі з ОСОБА_2 з 2007 року по
липень 2009 року. З позивачем вона
підтримувала і підтримує дружні
стосунки. Про позику грошових коштів в
сумі 7000 грн. у позивача домовлялася
вона, оскільки це було потрібно на
лікування її сина. 3000 грн. вона зняла з
карточки, яку їй давала ОСОБА_1, а 4000 грн.
вона отримала готівкою, чи був при
цьому присутній ОСОБА_2, вона вже не
пам,ятає, але він ходив разом з нею.
Кошти в сумі 3000 грн. вона повернула
позивачці протягом двох місяців. У
трьох вони не обговорювали, що
відповідач бере на себе обов’язок
погасити залишок боргу позивачу, це
обговорювалося лише з нею та ОСОБА_2 Про
цю домовленість вона повідомила
позивача. Усі домовленості були усні,
по-товариськи.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що з
позивачем вона підтримує дружні
стосунки на протязі 18 років. З ОСОБА_2
її познайомила ОСОБА_1 У 2009 році вона
приїжджала додому до ОСОБА_1 на
Новорічні свята. У її присутності
ОСОБА_2 зайняв у позивача грошові кошти
в сумі 3000 грн. на лікування своєї
бабусі. При цьому ОСОБА_1 наповнила йому
про попередній борг. Відповідач казав,
що продасть гараж і поверне гроші.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона
була присутньою при переданні грошових
коштів позивачем ОСОБА_1 відповідачу
ОСОБА_2 в сумі 5000 грн. на початку квітня
2009 року. Ця подія відбувалася вдома у
позивача після 17.00 години. Максим
сказав, що протягом місяця він продасть
гараж и поверне гроші.

Згідно за постановою Димитровского МВ
ГУМВС України в Донецькій області від
24.11.2011 року у порушенні кримінальної
справи стосовно ОСОБА_10 за ст.190 КК
України щодо предмету спора
відмовлено (а.с.13).

Позивач працює медичною сестрою
яслі-саду № 4 відділу освіти
Димитровської міської ради, її
середній заробіток за період з травня
2008 року по квітень 2009 року складав 844
грн., про що свідчить довідка з місця
роботи (а.с.17).

Згідно за довідкою ТОВ
«Краснолиманське»на користь позивача
з доходу ОСОБА_11 утримано аліментів за
період з січня 2008 року по вересень 2009
року 26214 грн.

Відповідно до договору від 22.07.2008 року
ОСОБА_2 придбав в магазині
«Вуглик»кондиціонер за 2272 грн. з
розстрочкою платежів. У суді позивач
ОСОБА_1 пояснила, що кондиціонер
відповідач їй подарував, 1700 грн. їй не
повертав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона - позикодавець передає у
власність другій стороні -
позичальнику грошові кошти, а
позичальник зобов,язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів. З моменту передачі коштів
договір позики є укладеним.

За приписами ст.1047 ЦК України договір
позики укладається в письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом
неоподаткований мінімум доходів
громадян. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, якій посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Судом установлено, що між сторонами у
письмовій формі договір позики не
укладався, як і будь-які документи на
підтвердження передання
відповідачеві зазначених позивачем
грошових сум. Відповідач також
заперечує щодо укладення між ним та
відповідачем будь-яких усних договорів
позики, не визнаючи позов у повному
обсязі і не погоджуючись з поясненнями
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8, які є кумами
та подругами позивача. Свідок ОСОБА_9
суду пояснила, що грошових кошти в сумі
7000 грн. у ОСОБА_1 позичала вона.

За приписами ст.1051 ЦК України, якщо
договір позики мав бути укладений у
письмовій формі і її не було додержано,
рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

З оглядку на вищеприведені докази та
те, що факт отримання відповідачем
грошей від позивача не підтверджено у
передбачений законом спосіб, суд
приходить до висновку, що позивачем не
доведено укладання договорів позики з
ОСОБА_2, тому її вимоги не підлягають
задоволенню.

На підставі ст.ст.1046, 1047, 1051 ЦК України,
керуючись ст.ст.15, 15-1, 30, 62, 75, 76, 130, 202, 203
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу
відмовити.

Рішення може бути оскаржено
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Димитровський міський суд Донецької
області шляхом подачі апеляційної
скарги у десятиденний строк з дня його
оголошення. Особи, які брали участь, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати судову скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Повний тест рішення
виготовлено 24.02.2012 року.

Суддя