Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2012 Справа №1915/10953/2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Тихої І.М.

при секретарі Гніданику А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання іпотечного договору недійсним, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третьої особи - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання іпотечного договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 травня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки належної ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.01.2009 року квартири АДРЕСА_1, проте, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11.01.2010 року визнано недійсним договір купівлі ОСОБА_2В у ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2, з підстав його фіктивності та скасовано рішення Тернопільського міського БТІ від 25.01.2009 року про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на вищезгадану квартиру. В зв"язку з цим, позивач вважає, що договір іпотеки також був укладений під випливом обману з боку ОСОБА_2, який передаючи в іпотеку ОСОБА_5 спірну квартиру усвідомлював те, що вона йому не належить. Вважає, що спірним договором порушено його права, оскільки через наявність у зв"язку з оспорюваним іпотечним договором у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про арешт квартири АДРЕСА_1, зареєстр. 15.05.2009 року за № 8719477, до виконання позичальником ОСОБА_5 своїх зобов'язань перед позикодавцем ОСОБА_6 за договором позики, укладеним 15.05.2009 року на суму 86000 грн., він не може реалізувати своє право стягувана на примусове виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 1.10.2008 року щодо стягнення на його користь з ОСОБА_6 боргу за договором позики у сумі 1000000 грн.

5 жовтня 2012 року позивач подав до суду уточнення до заяви, у якому просить визнати недійсним договір іпотеки від 15.05.2009 р., визнати недійсною заборону на відчуження квартири по вул.Медова, 6/5 в м.Тернополі, вчинену приватним нотаріусом ОСОБА_4 за №2041, зобов'язати приватного нотаріуса ОСОБА_4 вилучити запис з єдиного державного реєстру заборон під №8719477, виключити запис із єдержавного реєстру іпотек на вищезгадану квартиру.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та попросили його задовольнити з викладених у заяві мотивів.

Представники відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засіданні заперечили щодо задоволення позову, посилаючись на те. шо ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, оскільки на момент укладення договору-купівлі продажу спірної квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно жодних відомостей щодо обтяження квартири арештом не було, укладаючи договір іпотеки вони діяли добросовісно та у повній відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідач ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення позову та пояснив, що жодного умислу на укладення оспорюваного договору під впливом обману у нього не було, ОСОБА_2 також діяв добросовісно, ОСОБА_6 не повернула йому боргу за основним договором позики коштів у сумі 96000 грн. від 15.05.2009 року, борг стягнуто за рішенням суду, проте, фактично кошти не повернуті до цього часу. Жодних претензій до ОСОБА_2 по договору іпотеки він не має та з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не звертався, вважає, що оспорюваним договором права позивача не порушено, оскільки він не є його стороною, а тому в задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору привтний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 суду пояснив, що посвідчуючи оспорюваний договір він перевірив предмет іпотеки на наявність уДержавних реєстрах заборон на його відчуження та встановив, що такі були відсутні, що підтверджується відповідними витягами, а тому жодних перешкод для посвідчення вказаного договору не було.

Судом встановлено наступні факти:

З метою забезпечення виконання ОСОБА_6 взятих на себе зобоб"язань перед ОСОБА_5 щодо повернення коштів у сумі 96000 грн. за укладеним між ними 15.05.2009 року договором позики, посвідченим нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4, цього ж числа між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ОСОБА_5 (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір, згідно умов якогоо ОСОБА_2 передав в іпотеку ОСОБА_5 придбану ним у ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_9, квартиру АДРЕСА_1.

На підставі вищезгаданого договору іпотеки 15.05.2009 року нотаріус вніс у Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про те, що кварира №5 по вул.Медова, 6 в м.Тернополі, зареєстр. за № 8719477, перебуває під арештом до виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_6 перед позикодавцем ОСОБА_5 за договором позики від 15.05.2009 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11.01.2010 року изнання недійсним договір купівлі ОСОБА_2В у ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2 від 22.01.2009 року, з підстав його фіктивності.

Згідно з ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в обману щодо обставин, які мають істотне значення (помилки щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до вимог п.20 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 09.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочиннів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмнсного введення іншої сторони в оману щодо оставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в обману, і сам факт обману має довести особа, яка діяла під впливом обману.

Проте, жоден з відповідачів, які є сторонами оспорюваного договору, стверджують про те, що їх введено в обману іншою стороною. Таких доказів суду не представив і позивач та в ході судового розгляду справи не здобуто.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до вимог ст.10 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі відчуження майна боржником, який мав право його відчужувати, особа, яка придбала це майно за відплатним договором вважається його добросовісним набувачем згідно з вимогами ст.388 ЦК України відсутності у Державному реєстрі відомостей про обтяження такого майна.

Витяги з Державних реєстрів обтяження нерухомого майна та іпотек , які містяться в матеріалах справи, свідчать про те, що станом на день укладення оспорюваного правочину іпотеки, предмет іпотеки не перебував під обтяженням.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в данному випадку права позивача не порушені, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання іпотечного договору недійсним слід відмовити.

До посилань позивача на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 12.05.2009 року щодо заборони ОСОБА_6 та ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_3, винесеній у справі № 2-3781/09 про визнання недійсним договору купівлі-продажу вищезгаданої квартири, укладеним 22.01.2009 року між ОСОБА_6(продавець) та ОСОБА_2В.(покупець), суд ставиться критично, оскільки вказана заборона не була внесена в Державний реєстр обтяження нерухомого майна та іпотек.

Крім цього , слід зазначити, що позивач не є стороною оспорюваного правочину, а тому не є належним позивачем у даному спорі.

Керуючись ст.ст.10,60,213,215 ЦПК України, ст.230 ЦК України, п.п.20,24 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 9.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" -

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання іпотечного договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд на протязі десяти днів від його проголошення.

Головуюча І.М.Тиха