Номер провадження: 22-ц/1590/332/2012
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2

за участю секретаря Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, та апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка також приєдналась до апеляційної скарги, на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 06 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю „Мрія до КП Кілійське „РБТІ та РОН, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, третя особа Кілійська міська рада Одеської області, про визнання недійсним та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно за скасованим судовим рішення, зобовязання відповідачів повернути зазначене майно, зобовязання відповідачів вчинити певні дії, скасування договору дарування,

встановила:

11.04.2004 року позивач ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю „Мрія (даті TOB „Мрія) звернувся до суду із позовом, який неодноразово змінював та доповнював та остаточно просив суд скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 ОСОБА_7Г, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_5, яка була проведена на підставі скасованого судового рішення, на частину нежитлової будівлі, розташованої за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Гагаріна, № 88 (далі по тексту частина спірної нежитлової будівлі).

Також позивач просив зобов'язати вищевказаних відповідачів повернути TOB „Мрія з нежитлової будівлі магазину Літ. „А, розташованої за вищезазначеною адресою виділені їм у власність за рішенням суду приміщення № 1-8, площею 29,2 кв.м., частину торгівельного залу № 1-2 площею 68,6 кв.м., прилягаючого до суміжної сторони торгівельного приміщення № 1-8, підсобні приміщення. № 1-7, площею 25.2 кв.м., № 1-6, площею 8,0 кв.м,. приміщення № 1-5. площею 20,7 кв.м., частину вбиральні літ. „В на суму 118 грн. та частину споруджень № 1-3. па суму 103 грн., виділені у спільне користування, а також чотири приставки на суму 1617,64 грн., 4 пристінні Горки на суму 557,68 грн., касовий апарат „Ока вартістю 457,25 грн., 1 касовий апарат „Самсун вартістю 847 грн.

Позивач просив суд зобов'язати відповідачку ОСОБА_4, як одноособового користувача всім вказаним майном, привести в належний вид майно і приміщення, в якому воно знаходилось на момент виконання скасованого судового рішення.

Крім того, позивач просив скасувати договір дарування, зареєстрований Кілійською державною нотаріальною конторою 26.05.2000 року, реєстраційний № 2236, на підставі якого ОСОБА_14 від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подарувала ОСОБА_4 13/200 часток від 18/100 часток спірної нежитлової будівлі.

Представник КП Кілійське „РБТІ та РОН позовні вимоги не визнала та пояснила, що 28.03.2000 року було проведено реєстрацію права власності ОСОБА_4, ОСОБА_7. ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_15 на 18/100 частин спірної нежитлової будівлі, на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10.02.1998 року та ухвали Кілійського районного суду Одеської області від 09.02.2000 року, по цивільній справі 2-47/98 р., про що було зроблено записи КП Кілійське „РБТІ га РОН в книзі реєстрації домоволодінь № 28, на сторінці 131, за реєстровим № 131 та у книзі № 1 нежитлові, на сторінці 34, зa реєстровим № 131.

Рішення cуду на момент реєстрації права власності набрало законної сили, у зв'язку з чим реєстрацію було проведено у повній відповідності до норм діючого законодавства. Чинних рішень суду, які б скасовували рішення Кілійського районного суду Одеській області від 10.02.1998 року та ухвалу того ж суду від 09.02.2000 року, а також заяв про скасування реєстрації права власності вищевказаних осіб на нерухоме майно до КП Кілійське „РБТІ та РОН не надходило, у зв'язку з чим підприємство не має законних підстав скасовувати реєстрацію.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги також не визнала та пояснила, що за рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 10.02.1998 року їй та ще деяким колишнім членам ТОВ „Мрія у користування та власність було виділено 18/100 часток з нерухомого майна ТОВ „Мрія, а саме частини спірної нежитлової будівлі та чотири прилавки, на суму 1617,64 грн., 4 пристінні Горки, на суму 557,68 грн., 1 касовий апарат „Ока вартістю 457,25 грн. та касовий апарат „Самсунг вартістю 847 грн.

Договір оренди виділеного майна 20.08.1998 року вона ні з ким не укладала, дійсно приміщенням користується тільки вона, але може його використовувати і будь-хто з інших власників, якщо виявить таке бажання.

Посилалась на те, що оскільки рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 24.10.2001 року по цивільній справі №2-47/98 р. вищезазначений її позов, а також позов ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8 залишено без розгляду, а провадження за позовом ОСОБА_9 та ОСОБА_17 закрито, а не відмовлено в їх позові, вважає даний позов ТОВ „Мрія безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також заявила, що про безпідставність вимог ТОВ „Мрія свідчить також відсутність належним чином оформленого права власності на частину спірних нежитлових приміщень за ТОВ „Мрія.

Відповідач ОСОБА_9 в судові засідання неодноразово не з'являлась, однак 16.08.2011 року подала до канцелярії Кілійського районного суду Одеської області заяву про визнання позову TOB „Мрія (т.3, а.с.5).

Кілійський міський голова - ОСОБА_18 06.09.2011 року надав до суду письмову заяву, згідно з якою просив провести судове засідання без участі представника Кілійської міської ради Одеської області (т.3, а.с.84).

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 06.09.2011 року було частково задоволено позовні вимоги ТОВ „Мрія.

Скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_15 на 18/100 частин спірної нежитлової будівлі, яка була здійснена на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10.02.1998 року у цивільній справі 2-47/98 р.

Зобов'язано зазначених осіб, окрім ОСОБА_11, який помер 17.12.2002 року, а також ОСОБА_10, який залучений до участі у справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_15, повернути ТОВ „Мрія із нежитлової будівлі магазину Літ. „А виділені їм за рішенням суду спірні нежитлові приміщення, частину споруджень, чотири прилавки, на суму 1617,64 грн., 4 пристінні Горки, на суму 557,68 грн., 1 касовий апарат „Ока вартістю 457,25 грн., 1 касовий апарат „Самсунг вартістю 847 грн., а у разі неможливості повернення майна - відшкодувати його вартість.

Крім того, рішенням суду скасовано договір дарування, зареєстрований Кілійською державною нотаріальною конторою 26.05.2000 року, реєстраційний № 2236, на підставі якого ОСОБА_14 від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подарувала ОСОБА_4 13/100 часток від 18/100 часток спірної нежитлової будівлі.

У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ставлять питання про скасування вказаного судового рішення із ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ „Мрія, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та таким, що ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В суді апеляційної інстанції справа розглядалась без всіх осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, до суду не зявились, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомили, за виключенням апелянтів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які надали до суду телеграми, з проханням відкласти розгляд справи (т.3, а.с.306-307).

Відповідач ОСОБА_19 надала суду письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та справу розглянути без її участі (т.3, а.с.302).

Начальник КП Кілійське „РБТІ та РОН надав суду листа про неможливість у часті у справі уповноваженої особи через хворобу, проте заяви про відкладення розгляду справи не надав (т.3, а.с.299).

Враховуючи, що апелянти не надали судовій колегії відповідних доказів поважності причин неявки до суду, та те, що справа перебуває на розгляді в судах більше 8 років, та в суді апеляційної інстанції більше 7 місяців, судова колегія прийняла рішення про слухання справи у відсутність осіб, які не зявились до суду, на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ „Мрія, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачі набули право власності на спірне нежитлове приміщення та обладнання на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано, державна реєстрація цього права власності також підлягає скасуванню, як і всі договори по відчуженню цього майна, які були здійснені в подальшому.

З таким висновком суду повністю погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 28.09.1995 року товариство покупців трудового колективу малого державного підприємства роздрібної торгівлі „Мрія (далі - ТПТКМДПРТ „Мрія) придбало в представництва Фонду держмайна України в Кілійському районі нерухоме майно за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Гагаріна, № 88, яке складається з основної будівлі літ. „А, корисною площею 381,3 кв.м., 1/2 частину туалету літ. „В, 1/2 частину надвірних споруд, що складає 44/100 ідеальних часток домоволодіння та розташоване на земельній ділянці площею 608 кв.м.

В подальшому, 02.08.1996 року ТПТКМДПРТ „Мрія було ліквідовано і на його базі створено ТОВ „Мрія, яке стало правонаступником прав і обов'язків ліквідованого ТПТКМДПРТ „Мрія .

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 10.02.1998 року, залишеного без змін ухвалою Одеського обласного суду від 09.06.1998 року та постановою президії Одеського обласного суду від 03.03.1999 року, по цивільній справі 2-47/98 р. ОСОБА_4 ОСОБА_7, ОСОБА_20, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_13. ОСОБА_11 та ОСОБА_5 із вищевказаного нерухомого майна, яке належить ТОВ „Мрія, у користування та у власність було виділено 18/100 часток, а також виділено чотири прилавки на суму 1617,64 грн., 4 пристінні Горки на суму 557,68 грн., 1 касовий апарат „Ока вартістю 457,25 грн., 1 касовий апарат „Самсунг вартістю 847 грн.

19.05.1999 року державними виконавцями Кілійського РУЮ на місці було проведено виділ майна позивачам згідно з вищезазначеним судовим рішенням.

28.08.1998 року був укладений договір оренди, згідно з яким ОСОБА_4 стала одноособовим користувачем вищезазначеного майна.

28.03.2000 року КП Кілійське „РБТІ та РОН зареєструвало право власності вищезазначених осіб на 18/100 часток спірної нежитлової будівлі.

26.05.2000 року ОСОБА_14, яка діяла за довіреністю ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подарувала ОСОБА_4 13/200 частин спірної нежитлової будівлі.

Ухвалою Верховного Суду України від 03.12.2000 р. було скасоване рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10.02.1998 р., ухвала судової колегії в цивільних справах Одеського обласного суду від 09.06.1998 р. та постанова президії Одеського обласного суду від 03.03.1999 р., а справу направлено на новий розгляд (т.1, а.с.10-11).

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 24.10.2001 року у цивільній справі №2-47/98 р. позов ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8 залишено без розгляду, а провадження за позовом ОСОБА_9 та ОСОБА_13 було закрито (т.1, а.с.12).

Таким чином, у звязку зі скасуванням судового рішення, на підставі якого було зареєстровано право власності на спірні нежитлові приміщення за відповідачами, що підтверджується довідкою Кілійського КП „РБТІ та РОН від 05.09.2011 року (т.3, а.с.146), суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для державної реєстрації прав власності на спірні нежитлові приміщення за відповідачами.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ „Мрія 25.12.2001 року та 27.06.2002 року зверталось до суду із заявою про поворот виконання рішення, однак ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 03.09.2002 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.05.2003 року та ухвалою Верховного Суду України від 03.11.2004 року в задоволенні заяви було відмовлено (т. 3, а.с.190-193).

Підставою для відмови в задоволенні заяви було те, що позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8 були залишені без розгляду, а провадження за позовом ОСОБА_9 та ОСОБА_13 було закрито. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги не були розглянуті по їх суті, поворот виконання рішення у відповідності до ч. 2 ст. 420 ЦПК України не допускається.

Разом з тим, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність скасування державної реєстрації права власності за відповідачами, оскільки відповідне рішення про визнання за ними права власності було скасоване.

Доводи апелянтів про те, що суд не виконав вимоги Верховного Суду України, який, скасовуючи судове рішення, зобовязав суд першої інстанції вжити заходів для повного та всебічного зясування обставин справи, дати їм належну оцінку та у відповідності з чинним законодавством вирішити справу, є безпідставними, оскільки, як було зазначено вище, суд своїм рішенням від 24.10.2001 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8 залишив без розгляду, а провадження за позовом ОСОБА_9 та ОСОБА_13 закрив.

Зазначене рішення набрало законної сили, а тому у відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 14 ЦПК України обовязкові для всіх і підлягають виконанню на всій території України.

Також є безпідставними доводи апелянта з приводу того, що ТОВ „Мрія не довело суду того, що воно є правонаступником ТПТКМДПРТ „Мрія, оскільки ці доводи спростовуються п. 2 Розділу 1 Статуту ТОВ „Мрія (т.3, а.с.138-142).

Цими ж обставинами спростовуються доводи апелянтів про те, що ТОВ „Мрія не довело суду свого права власності на спірні нежитлові приміщення і не має права для його повернення.

Так, оскільки право власності на ці приміщення належало ТПТКМДПРТ „Мрія, що підтверджується відповідними доказами та апелянтами в апеляційній скарзі (т.3, а.с.212), то це право перейшло до ТОВ „Мрія як його правонаступнику.

Крім того, та обставина, що вищезазначені спірні нежитлові приміщення до ухвалення судового рішення від 10.02.1998 року, яке стало підставою для реєстрації права власності за відповідачами, належало саме ТОВ „Мрія визнавалось всіма сторонами, у звязку з чим ними і предявлявся позов саме до ТОВ „Мрія, що підтверджується вищезазначеним судовим рішенням (т.1, а.с.4-9).

Та обставина, що спірні нежитлові приміщення до 10.02.1998 року належали на праві власності ТОВ „Мрія також вказано в ухвалі Верховного Суду України від 03.12.2000 року, а тому у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

У відповідності до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено у ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, враховуючи, що судове рішення, на підставі якого за відповідачами було визнано право власності на нерухоме майно, було скасовано, таке набуття права власності є незаконним.

Що стосується посилання апелянтів на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 05.06.2002 року, ухвали того ж суду від 04.03.2008 року та від 08.04.2009 року, а також ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17.12.2002 року (т.3, а.с.185-188), то судова колегія зазначає, що у вищевказаних судових рішеннях не міститься інформації, яка б свідчила про необґрунтованість позовних вимог ТОВ „Мрія.

Також безпідставним є посилання апелянтів в апеляційній скарзі на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10.02.1998 року, як на законне і обґрунтоване, оскільки воно скасовано Верховним Судом України, а тому ніякої юридичної сили не має.

Що стосується заявленого апелянтом ОСОБА_5 клопотання про виклик у судове засідання свідків для їх допиту та про витребування додаткових документів, то судова колегія відмовила в його задоволенні, виходячи з наступного.

В даному випадку для вирішення питання щодо скасування державної реєстрації прав власності на спірні нежитлові приміщення, їх повернення позивачу та скасування договору дарування, показання свідків та огляд документів не можуть вплинути на законність і справедливість ухваленого судового рішення, оскільки предметом даного спору є саме державна реєстрації прав власності на нерухоме майно, яка була здійснена за судовим рішенням, яке в подальшому було скасоване.

Саме з цих підстав, та враховуючи великий термін, протягом якого розглядається дана справа в суді, суд відмовив у задоволенні клопотань апелянтів ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_12 про зупинення провадження у справі (т.3, а.с.202, 266).

При цьому, судова колегія виходила із того, що ухвала суду від 29.08.2008 року, на яку посилаються апелянти, не свідчить про прийняття до розгляду заяви ОСОБА_4 про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами (т.3, а.с.205).

Судова колегія також зазначає, що судового рішення від 04.03.2002 року, на яке посилаються апелянти в клопотаннях про зупинення провадження у справі, не існує, а існує рішення суду від 04.09.2002 року.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно матеріалів справи, аналогічні клопотання, а також клопотання про відкладення розгляду справи, неодноразово заявлялись в суді першої інстанції, починаючи з 2007 року (т.2, а.с.3, 122, 247), що свідчить про відсутність підстав для зупинення провадження у справі.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують рішення суду, у звязку з чим судова колегія вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити, оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 06 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: (підпис) ОСОБА_21

(підпис) ОСОБА_22

(підпис) ОСОБА_2