Жовтневий районний суд міста Харкова
Справа № 2-2311/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2012 року

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Макарова В.О., при секретарі Земськовій К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_6 ОСОБА_7»в особі Харківської дирекції ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_7»про розірвання договору купівлі-продажу, скасування реєстрації, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, вказавши, що 18 липня 2006 року вони продали, а ОСОБА_5 купила належну позивачам на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме житло від 19 березня 1999 року двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору, відчуження квартири здійснювалося за 25603 гривні, проте за усною домовленістю сторін за квартиру належало сплатити суму, еквівалентну 24000 доларів, після укладення договору. При цьому обовязки розрахунків ОСОБА_5 поклала на свого брата ОСОБА_7П, на що погодився ОСОБА_1, при цьому ОСОБА_7 обіцяв надати спірну квартиру у заставу банківській установі в якості забезпечення кредитного договору, за яким повинен був отримати грошову суму для розрахунку з продавцям.

В той же час, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відмовляються сплачувати кошти за договором купівлі-продажу, більш того, ОСОБА_7 надано ОСОБА_1 розписку, в якій визнано, що він отримав від своєї сестри гроші на придбання квартири, але передумав її покупати та гроші залишив собі.

В подальшому, у серпні 2009 року позивачам стало відомо, що між ОСОБА_5 та ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_7»існує спір про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. У розмові з ОСОБА_5 остання повідомила, що у неї відсутні грошові кошти, а її брат ОСОБА_7 знаходиться у розшуку, тому сплатити за квартиру можливості немає.

Позивачі просили розірвати укладений між сторонами договір купівлі-продажу від 18.07.2006 р., відновити їх порушене право, скасувати реєстрації квартири за ОСОБА_5, визнати за позивачами право власності на спірну квартиру, стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. При цьому зазначили, що ОСОБА_5, ОСОБА_7 було передано після підписання договору 1500 доларів США в рахунок вартості квартири.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких просили задовольнити позовні вимоги.

Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на порушення позивачами строку позовної давності, а також відсутність вини ОСОБА_5 у невиконанні умов договору.

Представник ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_7», яке було притягнуто до участі у справі в якості третьої особи, заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що спірна квартира перебуває в іпотеці відповідно до договору № 014/02/3-1201/1-06 від 18.07.06, яким було забезпечено кредитний договір, укладений між ОСОБА_5 та Банком. На теперішній час рішенням суду задоволено позовні вимоги Банку до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що дає Банку можливість вирішувати питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судовим розглядом та матеріалами справи, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме житло від 19 березня 1999 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8 належала квартира АДРЕСА_2.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 липня 2006 року, вони позивачі продали, а ОСОБА_5 купила належну позивачам спірну квартиру.

Умовами договору передбачено, що продаж здійснюється за 25603 грн., які, як, вочевидь, помилково зазначено в договорі, які покупець «повинен сплатив»продавцю до підписання договору. З зазначеного положення договору неможливо встановити, чи повинен сплатити, чи сплатив покупець зазначену суму до підписання договору.

В судовому засіданні учасники процесу пояснили, що між сторонами договору досягнуто умови сплати її вартості у розмірі 24000 доларів США. Після підписання договору позивачам було передано суму 1500 доларів США, проте в подальшому братом відповідачки ОСОБА_7, який фактично зобовязався сплатити позивачам вартість квартири, було надано ОСОБА_1 розписку, в якій визнано, що він отримав від своєї сестри гроші на придбання квартири, але передумав її покупати та гроші залишив собі.

Спірна квартира на підставі договору № 014/02/3-1201/1-06 від 18.07.06 р., яким було забезпечено кредитний договір, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_7», знаходиться в іпотеці зазначеного банку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 травня 2011 року задоволено позовну заяву ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_7»в особі Харківської обласної дирекції про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Матеріалами справи та поясненнями учасників процесу не спростовується факт відсутності належного виконання ОСОБА_5 умов договору купівлі-продажу стосовно його оплати.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

В той же час, вирішуючи справу, суд не може не взяти до уваги положення ст. 257 ЦК України щодо позовної давності, строк якої зазначеною нормою закону встановлений у 3 роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ОСОБА_7 надано ОСОБА_1 розписку від 15 серпня 2006 року, в якій він відмовляється від виконання умов договору купівлі-продажу.

При цьому підстав, зазначених у ст. ст. 263-264 ЦК України щодо зупинення або переривання перебігу позовної давності, в ході судового розгляду не встановлено.

Посилання позивачів на те, що в 2009 році між ними та ОСОБА_5 відбувалася розмова, в якій ОСОБА_5 повторно заявила про неможливість виконання умов договору, не свідчить про вчинення нею дій щодо визнання нею свого боргу або іншого обовязку, оскільки про порушення свого права позивачі достеменно дізналися не пізніше 15 серпня 2006 року, після чого будь-які дії на визнання ОСОБА_5 боргу не проводилися.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що хоча права позивачів і були порушені невиконанням з боку ОСОБА_5 умов договору, що може виступати в якості підстави для розірвання укладеного між сторонами договору, а також застосування інших передбачених законом наслідків такого розірвання, через закінчення терміну позовної давності у задоволенні позову належить відмовити, оскільки згідно з ч. ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст. ст. 203, 207, 215, 258, 261, 267, 392, 625, 653, 655, 692 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 290 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення.

Головуючий