АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц /2090/5978/2012 Головуючий 1-ї інстанції Тарасенко Л.М.
Справа №2/2033/146/2012 Доповідач: Довгаль Г.П.
Категорія: кредитні правовідносини
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Рудь А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» (надалі ПАТ «ПриватБанк» або ОСОБА_3), третьої особи: ОСОБА_1, в якому просила визнати недійсним з моменту його укладання кредитний договір №105/Р-08 від 04.09.2008року, який було укладено між нею та Банком, в особі його філії - «Харківське головне регіональне управління» ПАТ «ПриватБанк».

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що вищевказаний договір кредиту не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує її права як споживача споживчого кредиту. При цьому посилається на те, що наявність у спірному договорі положень щодо вираження грошових зобовязань між позивачем та відповідачем в доларах США за відсутності у сторін індивідуальної ліцензії на надання відповідачем кредиту в іноземній валюті, та використання позивачем долару США як засобу платежу за кредитним договором суперечить приписам ст.99 Конституції України, ст.524 ЦК України, ст.ст. 189, 198 ГК України, ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.35 Закону України «Про ОСОБА_3 банк України», Закону України «Про захист прав споживачів».

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ «ПриватБанк» ОСОБА_5 позов не визнала, вказуючи на його надуманість та безпідставність.

Третя особа: ОСОБА_1 не заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам. Зокрема вказує, що суд не зясував виконання Банком положень статей 11,18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління ОСОБА_3 банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року №541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обовязок банків у разі надання кредиту у іноземній валюті під час укладання кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за договором несе споживач. Також судом не врахована визначена договором кредитування процедура підвищення процентної ставки та її відповідні дії щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов правильного й обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору кредиту недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, підставами недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі вставленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а зміст договору становлять умови, визначені на власний розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Також, згідно ст.638 ЦК України договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є, зокрема, умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Виходячи з викладеного, істотними умовами кредитного договору відповідно до чинного законодавства є умови про предмет, ціну та строк його дії. Крім того, в договорі кредиту повинно бути вказано порядок його видачі і погашення, відсоткова ставка, порядок сплати кредиту, можливість дострокового погашення, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, реквізити та місцезнаходження сторін.

Як вбачається із змісту кредитної угоди №105/Р-08 від 04.09.2008року, вона повністю відповідає вищевказаним нормам, тобто укладена між сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, що підтверджується їх підписами, він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Кредитний договір укладено у письмовій формі, як того вимагають норми чинного законодавства.

Також, кредитний договір містить всю необхідну інформацію, зокрема, формою забезпечення кредиту є іпотека та порука; тип та розмір відсоткової ставки вказаний в п.4.1 та 4.3 договору, а саме 18% (відсотків) на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, та у випадку прострочення платежів 40% (відсотків) від суми залишку непогашеної заборгованості; сума 55 000,00лод. США, на яку може бути виданий кредит, вказана в п.1.2 кредитної угоди; грошовий еквівалент орієнтованої сукупної вартості кредиту вказаний в додатку №1 до договору про видачу траншу, що є графіком погашення кредиту, і складає 71 793,28дол. США.

Отже, при укладанні кредитного договору сторонами були дотримані положення ч.1ст.202 та ч.ч.1-5ст.203 ЦК України щодо загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк повинен надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повинен повернути кредит та сплатити проценти.

ПАТ «ПриватБанк» має необхідні ліцензії та дозволи на здійснення валютних операцій відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

Отже, використання Банком і позичальником іноземної валюти як засобу платежу за кредитним договором відповідає вимогам чинного законодавства.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що звичайно ставляться.

Належним виконанням зобовязання з боку ОСОБА_1 є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеним кредитним договором.

Згідно ст.36 Закону «Про ОСОБА_3 України» офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється ОСОБА_3 банком.

Валютні курси, як зазначено у ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюється ОСОБА_3 банком за погодженням із Кабінетом Міністрів. Поряд з цим, згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті та беручи на себе певні зобовязання, сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти відносно долара США не є незмінним, та враховувати підвищений валютний ризик за таким договором. Отже, вони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь-яких законних підстав уважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Статтею 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» також передбачено, що «комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях».

Відповідачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що зміна валютного курсу (в сторону зменшення або збільшення) не настане.

Доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності видачі Банком кредиту в доларах США з посиланням на абзац 3 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» колегією суддів не приймаються.

Законом України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011року №3795-VІ частина 1 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» доповнена абзацом 3 наступного змісту: надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється».

Згідно ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, інших підстав для застосування зворотної дії у часі не існує. Кредитна угода між Позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» була укладена 04.09.2008 року, тобто цивільні правовідносини виникли раніше за внесення змін до законодавства. Тому, зазначені правовідносини регулювались Цивільним кодексом України у старій редакції та іншими актами законодавства, які діяли на той час. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, абз.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» взагалі не може застосовуватися до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки набрав чинності після укладання між сторонами кредитної угоди.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються і не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -