ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2012 року
Центральний районний суд м. Миколаєва у
судді Гуденко О.А.
за участю позивачів, представника
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзенбанк Аваль»,
ОСОБА_5, третя особа –Приватний
нотаріус Миколаївського міського
округу ОСОБА_6 про визнання договору
іпотеки недійсним, -
У лютому 2012 року позивачі звернулися до
суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» та
ОСОБА_5 про визнання недійсним
Обґрунтовуючи позовні вимоги,
зазначили, що після смерті своєї доньки
ОСОБА_8 15 березня 2022 вони зясували, що
остання передала банку в іпотеку в
якості забезпечення кредиту у розмірі
45 000 доларів США належний їм на праві
власності будинок № 69а по вул.
Зарічній. Право власності за їх донькою
було зареєстровано на підставі рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва про визнання дійсним
договору дарування, за яким ОСОБА_3
ніби-то подарувала ОСОБА_8 цілий
житловий будинок згідно письмової
розписки. Але вона ніколи такої
розписки не писала, більш того, ОСОБА_4М,
фактично є співвласником цього
будинок, оскільки збудований в період
шлюбу і за спільні кошти подружжя, а
він своєї згоди на відчуження будинку
В судовому засіданні позивачі та їх
представник позов підтримали та
просили його задовольнити.
Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6
та відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не зявилися, повідомлялися
судом належним чином, причини неявки
суду не повідомили. Ухвалою суду справа
розглянута у їх відсутність, оскільки в
справі достатньо даних про права та
взаємовідносини сторін.
Представник відповідача ПАТ «ОСОБА_9
Аваль» проти задоволення позову
заперечував, посилаючись на реєстрацію
права власності ОСОБА_8 на спірний
житловий будинок в установленому
законом порядку на час укладення
іпотечного договору.
Заслухавши пояснення сторін, їх
представників та дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з таких
Як встановлено в судовому засіданні 13
серпня 2007 між ОСОБА_8, яка є рідною
донькою позивачів, та ВАТ «ОСОБА_9
Аваль», правонаступником якого є
відповідач, було укладено іпотечний
договір, відповідно до умов якого
ОСОБА_8 передала в іпотеку банку
належний їй на праві власності
житловий будинок № 69а по вул. Зарічній
в м. Миколаєві в рахунок забезпечення
виконання своїх грошових зобов’язань
перед банком за укладеним між ними
кредитним договором від 13 серпня 2007
Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 24.02.2010 року зазначений
кредитний договір розірвано, стягнуто
з ОСОБА_8М, на користь ВАТ «ОСОБА_9
Аваль»борг за договором 372 786 грн. 05 коп.
і судові витрати.

15 березня 2011 року ОСОБА_8М, померла. Як
пояснили в судовому засіданні позивачі
та вбачається з Довідки Першої
Миколаївської держнотконтори від
13.07.2012 року , після її смерті її син
ОСОБА_5 спадщину не приймав в зв’язку з
відсутністю спадкового майна.

За такого суд приходить до висновку , що
ОСОБА_5 не є належним відповідачем у
справі, оскільки спадкоємці можуть
відповідати за зобов’язаннями
спадкодавця лише у межах спадкового
майна, отже у частині позовних вимог до
нього слід відмовити.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 1965
року по теперішній час.

З матеріалів справи вбачається, що
спірний житловий будинок був зданий
ОСОБА_3 в експлуатацію в 1970 році , отже
в період шлюбу і презюмується, що цей
будинок є спільною сумісною власністю
подружжя позивачів.

14 листопада 2006 року рішенням
Заводського районного суду м.Миколаєва
задоволено позов ОСОБА_8 , визнано
дійсним договір дарування нерухомого
майна –житлового будинку № 69-а по вул.
Зарічна в м. Миколаєві, укладений між
останньою та ОСОБА_3 згідно письмової
розписки від 18 серпня 2006 року. Визнано
за ОСОБА_8 право власності на вказаний
будинок.

01 липня 2011 року ухвалою Заводського
районного суду м.Миколаєва зазначене
рішення скасовано за нововиявленими
обставинами в зв’язку з введенням
позивачем суду в оману, оскільки наявна
в матеріалах справи заява від імені
ОСОБА_3 про визнання позову насправді
останньою не подавалася.

21 вересня 2011 року ухвалою Заводського
районного суду м.Миколаєва зазначений
позов ОСОБА_8 про визнання договору
дарування дійсним та визнання права
власності залишений без розгляду.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно положень ст.. 583 ЦК України , ЗУ
«Про іпотеку»іпотекодавцем може бути
власник нерухомого майна, або особа,
якій належить майнове право , а також
особа, якій власник передав майно з
правом його передачі у іпотеку.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобовязана довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень.

З огляду на наведене, суд вважає
встановленим, що передаючи в іпотеку
банку житловий будинок, ОСОБА_8 не
набула на нього права власності в
установленому законом порядку, отже на
мала необхідного обсягу цивільної
дієздатності щодо розпорядження
нерухомим майном –предметом іпотеки.

Враховуючи, що оспорюваний іпотечний
договір не відповідає вимогам ч.1 та ч. 2
ст. 203 ЦК України, суд приходить до
висновку, що відповідно до частини 1 ст.
2155 цього Кодексу він є недійсним, що є
підставою для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з
відповідача ПАТ «РайффайзенБанк
Аваль»на користь позивачів підлягає
стягненню судовий збір, сплачений при
подачі позову.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України
, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ
«Райффайзенбанк Аваль», ОСОБА_5, третя
особа –Приватний нотаріус
Миколаївського міського округу ОСОБА_6
про визнання договору іпотеки
недійсним –задовольнити частково.

Визнати недійсним Іпотечний договір
від 13 серпня 2007 року , укладений між ВАТ
«ОСОБА_9 Аваль»та ОСОБА_8, предметом
якого є житловий будинок № 69-а по вул.
Зарічній в м. Миколаєві зі всіма
прилеглими до нього господарськими та
побутовими будівлями та спорудженнями,
зареєстрований приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, реєстровий номер 1998 .

Скасувати заборону відчуження
житлового будинку № 69-а по вулиці
Зарічній в м. Миколаєві, накладену 13
серпня 2007 року приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, реєстровий номер 805.

Стягнути з ПАТ «Райффайзенбанк
Аваль»на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 107 грн.
30 коп. судового збору.

У задоволенні позовних вимог,
заявлених до ОСОБА_5 –відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя

Гуденко О.А.