Справа № 1306/7633/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

З а о ч н е

05 листопада 2012 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.

з участю секретаря - Антоненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення боргу за
договором позики в сумі 11405 грн.,
процентів за користування позикою в
сумі 855,37 грн., 3% річних в сумі 328,08 грн. та
збитки інфляції в період користування
позикою з липня 2011 року по серпень 2012
року в сумі 821,16 грн. В обґрунтування
позову посилається на те, що 26.07.2011року
відповідач ОСОБА_2 отримав у нього
позику в сумі 11405 грн. і зобов'язався
повернути ці кошти до 01.09.2011 року, про що
було написано боргову розписку. Однак,
жодних коштів від відповідача він не
отримав, на його прохання про
добровільне повернення боргу
відповідач не реагує, уникає зустрічей
з ним, чим підкреслює своє небажання
повернути борг.

Від позивача в судове засідання
надійшла заява про розгляд справи у
його відсутності, позовні вимоги
підтримує, просить позов задоволити.
Проти заочного розгляду справи не
заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, не повідомивши причин, хоча
повістка йому була направлена
своєчасно на останню відому судові
адресу і, керуючись ст. 224 ЦПК України,
суд вважає цю особу повідомленою про
час та місце судового засідання. При
таких обставинах суд визнав неявку
відповідача неповажною та розглянув
справу у його відсутності, провівши
заочний розгляд справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що позов є підставним та
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступного.

Небажання відповідача надавати докази
в обґрунтування своїх заперечень проти
позову, зокрема з причини ухилення від
участі в судових засіданнях, дає суду
право при заочному розгляді справи
обмежитися доказами, наданими
позивачем, що повністю відповідає
положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Ст. 1046 ЦК України передбачено, що за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальнику) грошові
кошти, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Як вбачається з матеріалів справи, то
згідно боргової розписки від 26.07.2011
року відповідач ОСОБА_2 позичив у
позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі
11405 грн., які зобов'язався повернути до
01.09.2011 року. Таким чином, сторони
визначили строк виконання зобов'язання
-до 01.09.2011 року.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо строк виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час, а
боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідач не виконав умов договору -не
повернув позивачу станом на 01.09.2011 року
грошові кошти в сумі 11405 грн. Таким
чином суд приходить до переконання, що
відповідач прострочив виконання свого
зобов'язання саме з 01.09.2011 року, а не з
липня 2011 року, як про це зазначає
позивач у своїй позовній заяві.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Таким чином права ОСОБА_1 порушені
невиконанням зобов'язання
відповідачем ОСОБА_2, а тому підлягають
судовому захисту, оскільки
позикодавець вправі вимагати
повернення позики, так як позичальник -
відповідач, отримавши у власність
передані йому позикодавцем -позивачем
гроші в сумі 11405,00 грн., став
зобов'язаний повернути позикодавцю
предмет позики в обумовлений розпискою
строк.

Враховуючи вище наведене, суд вважає,
що позов в частині стягнення основного
боргу є підставним зі стягненням з
відповідача суми боргу в розмірі 11405
грн.

Окрім того, ст. 625 Цивільного кодексу
передбачає, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання, і
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, враховуючи зазначену
норму Закону, суд вважає, підлягає до
часткового задоволення вимога
позивача про стягнення в його користь
трьох процентів річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання в
сумі саме 313,64 грн. за період з 01.09.2011
року по 01.08.2012 року (період
заборгованості - 11 місяців, 3% річних в
місяць 3%/12 місяців -складає 0,25; 11
місяців х 0,25% = 2,75 %; 11405 грн. х 0,0275 = 313,64
грн.) та частково збитки від інфляції в
розмірі саме 125,46 грн. (індекс інфляції
за вказаний період складає 1,00298; (11405
грн. х 1,00298) -11405 грн. = 34,00 грн.), а не 821,16
грн., як про це зазначає позивач у своїй
позовній заяві.

Що стосується вимоги позивача про
стягнення в його користь на підставі
вимог ст. 1048 ЦК України процентів від
суми позики, то в цій частині позову
слід відмовити, оскільки такі виплати
укладеним між сторонами договором
позики передбачені не було.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує
питання як слід розподілити між
сторонами судові витрати, а тому на
підставі ст. 88 ЦПК України та ст. 4
Закону України "Про судовий збір" з
відповідача на користь позивача слід
стягнути понесені ним та документально
підтверджені витрати по оплаті
судового збору в сумі 220,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 79, 81, 88, 209, 212-215, 224-226
ЦПК України, ст. ст. 536, 625, 1046, 1047, 1046 - 1050
ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики від
26 липня 2011 року в сумі -11405,00 грн., трьох
процентів річних в сумі -313,64 грн.,
збитки від інфляції в сумі -34,00 грн. та
220,00 грн. понесених судових витрат, а
всього -11972,64 грн.

В решті позову -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя