Справа № 22− ц/2690/ 2430 / 2012 Головуючий у 1-й інстанції: Букіна О.М.
доповідач: Поливач Л.Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Головачова Я.В., Шахової О.В.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства Стра-

хової компанії «Арма», третя особа: ПАТ АКБ «Львів» про стягнення суми страхового відшко- дування та штрафних санкцій;

за апеляційною скаргою Закритого акціонерного товариства Страхової компанії «Ар- ма», поданою представником Бориславським Віктором Августиновичем

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2011 року

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЗАТ Страхова компанія «Арма», під час розгляду справи збільшив свої вимоги та просив суд стягнути з ЗАТ СК «Арма» страхове відшкодування у розмірі 29 046,60 грн., 3 відсотка річних − 871, 40 грн., 5 468,00 грн. пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, 1 185,16 грн. різниці в сумі нарахувань відсотків за користування кредитом, 3 056,49 грн. пені за несвоєчасне повернення суми кредиту та сплати відсотків посилаючись на те, що страхова компанія не виконує умови договору добровільного страхування, укладеного між ним та зазначеною компанією 07.05.2008 року, не виплачує йому страхову суму, не дивлячись на те, що під час дії зазначеного договору с його автомобілем 03.09.2008 року стався страховий випадок.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.12.2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ЗАТ Страхова компанія «Арма» на користь по зивача страхове відшкодування у розмірі 29 046,60 грн., витрати за проведення автотоварознав- чої експертизи у розмірі 1 500 грн. та судові витрати у розмірі 291,67 грн. В іншій частині по- зову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ЗАТ Страхова компанія «Арма» - Бориславський В.А. просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким ОСОБА_1 в позові відмовити, посилаю- чись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 під час зазначеної дорожньо − транспортної пригоди рухався зі швидкістю приблизною 126,79 км/год., що підтверджується висновком спеціаліста автотехніка, а зазначена обставина, відпові- дно до умов договору, укладеного між страховою компанією і позивачем є підставою для від- мови у виплаті йому страхового відшкодування. Апелянт вказав, що суд першої інстанції дій- шов помилкового висновку щодо наявності підстав для стягнення страхового відшкодування, посилаючись на те, що справу відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністрати- вної відповідальності закрито у зв'язку з відсутністю у його діях складу правопорушення пе- редбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки ця постанова не свідчить про те, що позивач не порушив ПДР, а саме не перевищив встановлену швидкість руху більше як на 20 км/год.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача - Бориславський В.А. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи викладені в ній. ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що воно є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої ін- станції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Так, стягуючи зі страхової компанії страхове відшкодування, суд першої інстанції вихо- див з того, що з автомобілем позивача стався страховий випадок, його автомобіль було по- шкоджено з вини іншого водія - ОСОБА_3, справу відносно ОСОБА_1 про притягнен- ня його до адміністративної відповідальності закрито у зв'язку з відсутністю у його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості руху ОСОБА_1 притягнуто не було, відповідно його вина в цьому правопорушенні не доведена.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, оскільки він є помилковим та не свідчить про те, що у страхової компанії не було, передбачених договором, підстав для відмови ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2008 року на 21 кілометрі автодороги Домано- во − Ковель − Чернівці в смт.Ратно, по вулиці Каштановій сталася ДТП, внаслідок якої застрахований автомобіль позивача зазнав пошкоджень.

На виконання вимог п.п. 17 та 18 Договору, позивач повідомив страхову компанію та 04.09.2008р. подав заяву про виплату суми страхового відшкодування.

Листом від 03.12.2008р. за № 1173 ЗАТ СК «Арма» відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на пункт 20.1.4 Договору та на висновок №2811/187 спеціаліста-автотехніка НДБСЕ «Сантадор» від 28.11. 2008 року.

Згідно даного висновку вбачається, що в умовах вказаної вище ДТП, величина швидкості руху автомобіля позивача визначається рівною 126,79 км/год. Дійсна швидкість руху могла бути більшою, оскільки в розрахунок не бралися до уваги витрати кінетичної енергії руху на утво- рення деформації, пошкоджень автомобілів під час руху.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З аналізу даної статті слідує, що будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятися від виконання зобов'язання або змінювати його умови.

Договір, який є чинним, має обов'язкову силу не лише для сторін. Ним повинні керува- тися і органи, які вирішують спори між сторонами цього договору, захищаючи їхні права та обов'язки.

Разом з тим, суд першої інстанції, при вирішенні даного спору, відійшов від змісту дого- вору та дав оцінку правам та обов'язкам сторін за договором на власний розсуд.

Так, згідно з п. 22.4.1. та 22.4.2. Договору № 022-95000056 добровільного страхування наземного транспорту, який 07.05.2008р. був укладений між страхувальником та страховиком (Позивачем та Відповідачем у справі відповідно) і стан виконання якого є предметом розгляду по даній справі, страховик має право перевіряти інформацію, яку повідомив страхувальник та самостійно з'ясовувати причини і обставини страхового випадку.

Скориставшись своїм правом, з метою з'ясування причин та обставин страхової події, яка мала місце 03.09.2008р. у смт. Ратно Волинської області за участю застрахованого Позивачем автомобіля, Відповідач звернувся до науково - дослідного Бюро судових експертиз «Сантодор» з проханням скласти висновок спеціаліста - автотехніка та надати відповідь на наступне запи- тання: «З якою швидкістю рухався автомобіль Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_2 згідно залишеного сліду юзу довжиною 86,0м. на сухому асфальтовому покритті?».

Висновком № 2811/187 спеціаліста - автотехніка від 28.11.2008р. було встановлено, що величина швидкості руху автомобіля Hyundai Accent,, державний номерний знак НОМЕР_2, визначається рівною 126,79 км/год.

Відповідно до п. 12.4. Правил дорожнього руху в населених пунктах рух транспортних за- собів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.

У відповідності до п. 20.1.4. укладеного Договору однією з підстав для відмови страхо- вика у здійсненні страхового відшкодування є факт вчинення страхувальником грубого порушення ПДР, а саме: перевищення максимально допустимої швидкості більше, ніж на 20 км/год.

Зазначена умова Договору має своєю метою виключити факти недбалого ставлення страхувальника до застрахованого ТЗ, тобто коли страхувальник легковажно розраховує на відвер- нення шкоди застрахованому транспортному засобу, хоча повинен був і міг це передбачити. Вказана умова кореспондується з п.22.3.4. Договору за яким страхувальник має ставитися до застрахованого транспортного засобу так, ніби він не є застрахованим.

З огляду на порушення ОСОБА_1 умов Договору добровільного страхування страховою компанією обгрунтовано було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, яке в повній мірі відповідає ст. 26 Закону України «Про страхування» та ст. 991 ЦК України в частині підстав відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», ст. 982 ЦК України перелік страхових випадків, права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору та причини відмови у страховій виплаті є істотними умовами догово- ру.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння змі- на його умов не допускається.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодав- ства.

Поряд з тим, суд за власної ініціативи дав тлумачення договору, укладеному між сторо- нами на власний розсуд. Зокрема, на думку суду, факт перевищення ОСОБА_1 максима- льно допустимої швидкості руху в населеному пункті має підтверджуватися лише відповідною постановою суду. І лише при наявності такої постанови суду, страхова компанія має право від- мовити у виплаті страхового відшкодування.

Такий висновок суду є помилковим, оскільки, ні Договір страхування, ні жоден норма- тивний акт з питань страхування не містить такої передумови, а вина ОСОБА_1 в переви- щенні швидкості руху більше ніж на 20 км/год. підтверджується вищезазначеним висновком спеціаліста автотехніка. Позивач не спростував цей висновок будь - якими доказами.

Таким чином, страхова компанія у повній відповідності з вимогами п. 20.1.4. Договору відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування по причині порушення останнім умов договору в частині перевищення максимально допустимої швидкості більш як на 20 км/год.

Посилання суду на закриття Апеляційним судом Волинської області провадження у справі про адміністративне правопорушення (постанова від 13.04.2009р. у справі № 33-81/09) є некоректним, оскільки даний факт є лише свідченням відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні доро- жньо-транспортної пригоди (відповідно, в пошкодженні транспортних засобів), зважаючи на відсутність в його діях порушення порядку проїзду нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг, але ця постанова не утворює преюдицію, оскільки позивач притягувався до адміністра- тивної відповідальності не за перевищення швидкості руху, а за ст. 124 КУпАП, за порушення п.12.1 ПДР України.

Відповідно до ст.213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовід- носин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Разом з тим, як вбачається з вищенаведеного, Солом'янський районний суд м. Києва, ухвалюючи рішення у даній справі, не дотримався усіх вимог процесуального та матеріального права, що призвело до неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 та задовольняє апеляційну скаргу представника відповідача - Бориславського В.А. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржуєть- ся.

Висновки колегії суддів відповідають фактичним обставинам справи та наявним у спра- ві доказам.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК Украї- ни, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства Страхової компанії «Арма», по- дану представником БориславськимВіктором Августиновичем задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2011 року, в частині задоволення позову, скасувати та ухвалити, в цій частині, нове рішення наступного змісту.

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарже- не в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: