Справа №22-2419/12 Головуючий у 1 інстанції - Лазаренко В.В
Доповідач - Панченко М.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2012 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

При секретарі - Шерстюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 9 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, 3-я особа Головне управління юстиції у м.Києві про визнання договору дарування квартири недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2011 року позивачка ОСОБА_2, посилаючись на ст.230 ЦК України, звернулась з позовом до ОСОБА_4 і просила винести рішення, яким визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений сторонами 5 травня 2006 року.

ОСОБА_3»янського районного суду м. Києва від 9 грудня 2011 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, просила скасувати рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 9 грудня 2011 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, відповідно до договору від 5 травня 2006 року, посвідченого П»ятою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-565 ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 45 кв.м.

Таким чином, в силу ст.717 ЦК України, між сторонами виникли правовідносини договору дарування, в силу яких, одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безплатно майно (дарунок) у власність.

Не погоджуючись з указаним договором, та вважаючи, що вона, при укладанні договору дарування, діяла під впливом обману з боку відповідача, позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Послалась на те, що обман по відношенню до неї полягав у тому, що відповідач та нотаріус їй роз»яснили, що вона підписує лише документ, який підтверджує факт, що відповідач проживає в її квартирі АДРЕСА_2.

При цьому, нотаріус їй не роз»яснив наслідки і значення документа, який вона підписала, використавши ту обставину, що позивачка, має похилий вік - ІНФОРМАЦІЯ_1, та має поганий слух та зір.

Відповідно до ст.230 ЦПК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

А, відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відмовляючи у позові, колегія суддів вважає, що суд правомірно керувався ст.230 ЦПК України та виходив з наступного.

Позивачка з дитинства знала відповідача ОСОБА_4, оскільки вона та її покійний чоловік все життя були у дружній стосунках з батьками відповідача і в 2002 році за своєю ініціативою заповіла спірну квартиру відповідачу /а.с.115/.

Відповідач під час навчання у м.Києві постійно, з дозволу позивачки, користувався спірною квартирою, а його батьки, які проживають у Черкаській області, постійно надають їй матеріальну допомогу.

Сам відповідач стверджує, що негативне ставлення до нього з боку позивачки виникло після її знайомства з ОСОБА_1, яка на його думку, має намір будь-яким шляхом отримати спірну квартиру у свою власність.

Третя особа Головне управління юстиції у м.Києві у письмовому зверненні до суду наполягає на відмову у позові, оскільки договір дарування спірної квартири, який посвідчений П»ятою Київською державною нотаріальною конторою, укладений дотриманням вимог чинного законодавства.

Позивачка не навела суду доказів, що вона не розуміла, який документ вона підписує і що цей договір дарування квартири нею підписаний без її особистого волевиявлення.

Також встановлено, що відповідач на час розгляду справи не користується спірною квартирою і ніколи не наполягав на виселенні позивачки зі спірної квартири.

Згідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що сторонами при укладанні спірної угоди дотримані вимоги, встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 ЦК України, які є необхідними для чинності правочину.

Позивачка ОСОБА_2 та її представники не навели суду належних доказів обману дарувальниці з боку обдарованого ОСОБА_4 і, відповідно, не навели суду доказів недійсності укладеного правочину.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 9 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді