справа № 412/2267/2012, провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 березня 2012 року Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді –Трещова
В.В., при секретарі –Ткаченко В.І,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта»до ОСОБА_1 про відшкодування
збитків спричинених внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська з
позовною заявою, в обґрунтування якої,
посилався на те, що з вини відповідача
сталася дорожньо-транспортна пригода.
В результаті дорожньо-транспортної
пригоди було пошкоджено застрахований
позивачем автомобіль. Винність
відповідача встановлена постановою
Жовтневого районного суду міста
Дніпропетровська. Згідно умов
договору страхування позивач сплатив
страхувальнику суму страхового
відшкодування , яку частково було
сплачено позивачу страховою компанією
відповідача в межах суми встановленої
договором страхування. Але, оскільки
сума збитку перевисила відшкодовану
позивачу суму, останній просив
стягнути з відповідача в порядку
регресу, як з особи , що винна в
спричиненні шкоди суму яка становить
різницю між сплаченою ним сумою, та
сумою відшкодованою йому ЗАТ СК
«Провідна»в розмірі 4352,96 грн. та судові
витрати.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позов підтримав з
підстав у ньому викладених, просив
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, надав згоду на заочний розгляд
справи.

Відповідач в судове засідання не
з’явився, про час і місце розгляду
справи повідомлявся належним чином.
Таким чином, враховуючи вищезазначені
обставини, суд вважає можливим
розглянути справу у відсутності
відповідача відповідно до п.4 ч. 2 ст.169,
ч.1 ст.224 ЦПК України та винести по
справі заочне рішення.

Вислухавши представника позивача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до наступного висновку з
таких підстав.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставам
и для виникнення цивільних прав та
обов’язків є, окрім іншого, завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі.

Положеннями ст.22 ЦК України закріплено,
що особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування. До
збитків належать і витрати, яких особа
зазнала зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки). Збитки відшкодовуються в
повному обсязі, якщо інше не
встановлено законом або договором.

Нормою ст.1166 ЦК України встановлено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є в тому числі
діяльність, пов’язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів. Шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, зберігання або
утримання якого створює підвищену
небезпеку. Особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Положеннями ст.1188 ЦК України
встановлено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової та моральної шкоди.

Судом встановлено, що 30 липня 2008 року
між Відкритим акціонерним товариством
Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта»та ОСОБА_3 було
укладено договір добровільного
страхування транспортного засобу №
0000737. Вигодонабувачем за даним
договором призначено ЗАТ «Перший
Український Міжнародний банк». Строк
дії договору: з 01 серпня 2008 р. до 31 липня
2009 р.

Згідно Договору страхування
застраховано транспортний засіб
марки/моделі «Шевролет Авео», д/н
НОМЕР_1. Відповідно Договору
страхування, франшиза (частина збитків,
що не відшкодовується страховиком)
складає 3 % страхової суми, а саме:66 330,00
грн. (страхова сума ТЗ за договором
страхування): 3 % = 1 989,90 грн.

09 вересня 2008 року, впродовж строку дії
договору страхування, відбувся
страховий випадок (пошкодження ЗТЗ в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди) за наступними обставинами: о 07
год. 50 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним
засобом марки/моделі «Мазда», д/н
НОМЕР_2, рухався по пр. Правда в
м.Дніпропетровську, де при зміні
напрямку руху - при виконанні повороту
ліворуч, не пропустив ЗТЗ, що рухався по
головній дорозі в зустрічному
напрямку, в результаті чого допустив в
ним зіткнення.

В результаті ДТП ЗТЗ отримав
численні механічні пошкодження, що
підтверджується довідкою про
пошкодження ЗТЗ № 008445 виданої
інспектором відділення по оформленню
ДТП дізнання відділу ДАІ для
обслуговування м.Дніпропетровська та
УМВС України в Дніпропетровської
області.

За фактом правопорушення, яке призвело
до ДТП, органами ДАІ було складено
адміністративний протокол та
направлено матеріали про ДТП для
подальшого розгляду до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 15.10.2008 р. по
справі № 3г-17025/08 визнано ОСОБА_1 винним
у вчинені правопорушення,
передбаченого ст.124 Кодексу України про
адміністративні правопорушення та
Правил дорожнього руху України, що
спричинило пошкодження транспортного
засобу.

10.09.2008 р. до Дніпропетровської обласної
дирекції ВАТ НАСК
«Оранта»страхувальником було подано
заяву про страхову виплату № 1427.

За результатами технічного огляду
застрахованого транспортного засобу
було складено калькуляцію вартості
відновлювального ремонту ЗТЗ.

Відповідно до вимог Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
дорожніх транспортних засобів,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 (з
подальшими змінами), аварійним
комісаром було складено акт
дослідження оцінки вартості
матеріального збитку № 0511084 від 05.11.2008
р., згідно з висновком якого розмір
матеріального збитку, завданого
власнику ЗТЗ в результаті його
пошкодження при ДТП, складає 31492,86 грн.
Розмір страхового відшкодування за
даним випадком було визначено у
розмірі 29 852,96

грн.

Страхове відшкодування у розмірі 29 852 96
грн. (двадцять дев'ять тисяч вісімсот
п'ятдесят дві грн., 96 коп.) було
перераховано на рахунок вигодо
набувача на підставі страхового акту №
1221 від 11.11.2008 р., що підтверджується
платіжним дорученням № 4187 від 18.11.2008р.

У зв'язку із виплатою страхового
відшкодування ВАТ НАСК «Оранта»набула
право регресу (зворотної вимоги) до
особи, винної у заподіянні збитку
страхувальнику.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
страхування», а також ст. 933 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного Кодексу
України діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів, що
створює підвищену небезпеку для особи,
яка цю діяльність здійснює, та інших
осіб, є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного
Кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного
Кодексу України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована
ЗАТ «СК «Провідна»за полісом № ВВ/бЗ
11015 (строк дії: з 05.08.2008 р. до 04.08.2009 р.).

ВАТ НАСК «Оранта» направив
на адресу ЗАТ «СК «Провідна»регресну
вимогу № 549 від 04.03.2009 р. про сплату суми
страхового відшкодування в розмірі
ліміту відповідальності.

На підставі даної вимоги, 09.06.2009 р. ЗАТ
«СК «Провідна»сплатила суму
страхового відшкодування в межах
ліміту відповідальності згідно полісу
у розмірі 25500 грн.

Таким чином різниця між фактично
сплаченою ВАТ НАСК «Оранта»(Позивачем)
страховою виплатою та відшкодованою
ЗАТ «СК «Провідна»складає 29 852, 96 грн. - 25
500,00 грн. = 4 352,96 грн.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу
України особа, яка застрахувала свою
цивільну відповідальність, у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити різницю між
фактичним розміром шкоди і страховою
виплатою (страховим відшкодуванням).

Частина 1 статті 1191 ЦК України
передбачає, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Отже, після виплати страхового
відшкодування у позивача виникло право
вимоги до відповідача про
відшкодування спричиненого збитку в
межах фактичних затрат .

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті. На підставі таких
доказів, наведених вище норм діючого
законодавства, враховуючи, що в
судовому засіданні знайшов
підтвердження факт вчинення
відповідачем протиправних дій,
внаслідок яких відбулася ДТП, та ці дії
відповідача знаходяться у
причинно-наслідковому зв’язку з
заподіянням позивачу матеріальної
шкоди, суд вважає за можливе
задовольнити позовну вимогу –шляхом
стягнення з відповідача на користь
позивача суму завданої матеріальної
шкоди в заявленому розмірі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 214,6 гривень.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 11,
22, 23, 386, 1166 - 1167, 1187 –1188, 1192 ЦК України, ст.
ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України,
суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта»суму завданої
майнової шкоди (в порядку регресу) в
розмірі 4352 гривні 96 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта»судові витрати в сумі
214 гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача
про перегляд заочного рішення, яка може
бути подана відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем протягом 10 днів з
дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська .

Суддя

В.В.
Трещов