Справа № 2- 422
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2012 року Соломянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- ОСОБА_1

при секретарі - Подолян О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління освіти Солом»янського р-ну в м. Києва про належне оформлення трудового договору, внесення змін в трудову книжку, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, надбавки за вислугу років, надбавки за виконання додаткової роботи, щорічної грошової винагороди, допомоги на оздоровлення, компенсацію за невикористану відпустку, оплату по листку непрацездатності, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка в жовтні 2011 року звернулася до суду з позовом і просила стягнути з відповідача не виплачені їй при звільнененні суми, а саме:

- заробітну плату вчителя початкових класів за період часу з 01.09.2009 року до 23.07.2010 року в сумі 9 796 гр.71 коп.;

- заробітну плату вихователя групи продовженого дня за період часу з 01.01.2009 року до 25.05.2009 року та з 01.01.2010 року до 25.05.2010 року в сумі 2 593 гр.30 коп.;

- допомогу на оздоровлення вчителя за 2010 рік в сумі 943 грн.;

- доплату за відпустку вчителя за 2010 рік в сумі 2 435 гр.61 коп.;

- доплату за вислугу років педагогічного працівника в сумі 1 404гр.48 коп.;

- оплату по листку непрацездатності в сумі 300 грн., а всього 17 463гр.10 коп.

Крім того, просила стягнути з відповідача середній заробіток вчителя початкових класів за весь час затримки з моменту звільнення 23.07.2010 року по день фактичного розрахунку виходячи з її середньомісячного заробітку в сумі 2 250 гр.88 коп. та 2 000 гр. в відшкодування моральної шкоди, які витрачені нею на ліки.

Посилається в позові на те, що з 17.10.2008 року вона працювала вчителем початкових класів у середній загальноосвітній школі № 164 м. Києва.

На початку вересня 2009 року на вимогу директора школи вона написала дві заяви: про звільнення з посади вчителя та заяву на прийом на роботу на посаду бібліотекаря школи.

Приблизно через тиждень знову ж таки на вимогу директора школи вона написала дві заяви: про прийом на роботу на посаду вчителя початкових класів та за сумісництвом на посаду бібліотекаря за умови, що вона також буде працювати вихователем групи продовженого дня, на що вона погодилася.

З наказами про прийняття її на посаду вчителя початкових класів та за сумісництвом бібліотекаря школи її не ознайомили.

Вчителем початкових класів та вихователем групи продовженого дня і за сумісництвом бібліотекарем школи вона працювала з 01.09.2009 року по 23.07.2010 року, що підтверджуються записами у класному журналі.

Вважає це сумісництвом, яке, відповідно до ст. 102-1 КЗпП України, їй мало оплачуватися за фактично виконану роботу.

Однак пізніше вона з»ясувала, що, працюючи за сумісництвом на двох посадах, вчителя початкових класів та бібліотекаря школи, та ще займаючись з групою продовженого дня, вона отримувала заробітну плату майже у 1,7 разів меншу, ніж тоді, коли працювала лише на одній посаді вчителя початкових класів.

Згідно довідки відповідача від 04.10.2011 року вона за період часу з вересня 2008 року по грудень 2008 року, працюючи на посаді вчителя, отримувала середньомісячну заробітну плату у розмірі 2 250 гр.88 коп., а за період часу з вересня 2009 року по грудень 2009 року, працюючи на посаді вчителя та за сумісництвом бібліотекарем школи, отримувала середньомісячну заробітну плату у розмірі лише 1 328 гр.47 коп.

В зв»язку з неправомірними діями працівників Управління освіти району їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві зв»язки, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Наказом відповідача № 23-к від 23.07.2010 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням. При звільненні їй не було виплачено відповідачем:

- заробітну плату вчителя початкових класів за період часу з 01.09.2009 року по 23.07.2010 року в сумі 9 796 гр.71 коп. виходячи з розрахунку з розміру середньомісячного заробітку педагогічного працівника 890гр.41 коп.

/ 11 міс.х 890.41= 9 796.71/;

- заробітну плату вихователя групи продовженого дня за період часу з 01.01.2009 року по 25.05.2009 року та з 01.01.2010 року по 25.05.2010 року в сумі 2 593гр.30 коп. виходячи з середньомісячної доплати до педагогічної зарплати як вихователя групи продовженого дня 259 гр.33 коп. / 10 міс.х 259.33 = 2 593.30 /;

- допомогу на оздоровлення вчителя за 2010 рік в сумі 943 грн.

- оплату за відпустку вчителя за 2010 рік в сумі 2 435 гр.61 коп.,яка складається з різниці між отриманою сумою відпускних за 2009 рік в сумі 3 979гр.61 коп. на посаді вчителя та в 2010 році 1 543гр. 59 коп. / 3979,20 грн. - 1543,59 грн. = 2435,61 грн./;

- доплату за вислугу років педагогічного працівника в сумі 1 404 гр.48 коп., яка складається з різниці доплат в місяць за вислугу років педагогічного працівника в сумі 267гр.18 коп. та технічного працівника, яку їй виплатили, 139гр.50 коп./ 267,18 грн. - 139,50 грн. = 127,68 грн.; 127,68 грн. * 11 міс = 1 404,48 грн./;

- оплату по листку непрацездатності в сумі 300гр. згідно тарифної сітки нарахування.

Виходячи з того, що відповідач не виплатив належні їй до сплати суми в день звільнення, в порядку ст.117 КЗпП України просить стягнути з нього середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В жовтні 2011 року в бухгалтерії відповідача вона отримала довідку про доходи, з якої їй стало відомо, що, фактично працюючи на посаді вчителя початкових класів та вихователя групи продовженого дня та за сумісництвом на посаді бібліотекаря школи, без її відома та згоди, була оформлена на посаду технічного працівника - бібліотекаря.

Т.я. вона фактично працювала на посаді вчителя початкових класів і вихователя групи продовженого дня та за сумісництвом бібліотекарем школи, тому повинна була отримувати заробітну плату як педагогічний працівник.

В подальшому, в грудні 2011 року позивачка збільшила розмір позовних вимог і просить додатково до раніше викладених вимог зобов»язати відповідача належним чином оформити документи про прийняття її на роботу з 01.09.2009 року на посаду вчителя початкових класів як основну посаду та 0,5 ставки бібліотекаря як додаткову посаду.

В зв»язку з цим внести відповідні записи в її трудову книжку, поновити її на роботі на посаді вчителя початкових класів та стягнути з відповідача середній заробіток вчителя початкових класів та інших доплат за весь час затримки з моменту звільнення 23.07.2010 року.

/ а.с. 144-147 /

В обґрунтування заяви про збільшення розміру позовних вимог посилається на те, що з 01.09.2009 року по 23.07.2010 року працювала на посадах вчителя початкових класів та на 0,5 ставки бібліотекаря школи.

Про те, що вона була оформлена лише на посаду бібліотекаря, вона дізналася при звільненні 23.07.2010 року.

Виходячи з цього, директор школи зобов»язана була оформити її на посаду вчителя в Управлінні освіти району, щоб вона на законних підставах проводила уроки.

Виходячи з того, що вона працювала вчителем початкових класів за розпорядженням директора школа, на протязі всього навчального року, вважає, що з точки зору ст.24 КЗпП України з нею фактично був укладений трудовий договір як з педагогічним працівником.

В порушення вимог закону директор школи оформила її на посаду бібліотекаря та як додаткове навантаження - на посаду педагогічного працівника по заміні.

У спільному наказі №43 від 28.06.1993 року Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій»чітко визначено умови роботи за сумісництвом та перелік робіт, які не є сумісництвом, а визначаються законодавством як додаткове навантаження або робота по заміні.

У Переліку робіт, які не є сумісництвом, вказано, що усі працівники, крім основної роботи та роботи за сумісництвом, мають право виконувати такі роботи, які відповідно до чинного законодавства рахуються як додаткове навантаження, згідно п.3 Переліку робіт, що не є сумісництвом: педагогічна робота з погодинною оплатою праці в обсязі не більше як 240 годин на рік.

Її навантаження як вчителя початкових класів складало 18 годин на тиждень, 75 годин на місяць і, відповідно, 900 годин на рік.

Вважає,що вказане навантаження потрібно трактувати лише як роботу за сумісництвом, яка вимагає укладення окремого трудового договору та оформлення на відповідну посаду.

Відповідно до п.73 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України №102 від 15.04.1993 року погодинна оплата педагогічних працівників, допускається лише при оплаті за години заміщення тимчасово відсутніх по хворобі або з інших причин вчителів, вихователів, викладачів тощо, яке тривало не більше двох місяців, а також при оплаті працівників підприємств, організацій та установ, які залучаються для педагогічної роботи.

Якщо заміщення тривало понад два місяці, то оплата праці педагогічного працівника провадиться з першого дня заміщення за всі години фактичного педагогічного навантаження.

Відповідно до п.п.36,37 Інструкції вчителям, викладачам, старшим викладачам, майстрам виробничого навчання та іншим педагогічним працівникам (крім керівних) загальноосвітніх навчальних закладів провадиться додаткова оплата за класне керівництво у І-IV класах - в розмірі 20 відсотків ставки заробітної плати та за перевірку зошитів у розмірі 15 відсотків ставки заробітної плати, яка їй не виплачувалася.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували.

Посилаються на те, що наказом № 588-к від 18.08.2009 року позивачка на підставі поданої нею заяви була звільнена з посади вчителя початкових класів СЗШ № 164 за власним бажанням.

19.08.2009 року позивачка на підставі поданої заяви була прийнята на роботу на посаду бібліотекаря на 0,5 ставки і їй була встановлена 20% надбавка.

Позивачка була ознайомлена з графіком роботи та посадовими обов»язками бібліотекаря.

В зв»язку з неявкою на роботу основного працівника з 01.09.2009 року позивачці в зв»язку в виробничою необхідністю було дозволено проводити заміни уроків в 4-А класі, про що вона в класному журналі та в Журналі обліку пропущених та замінених уроків особисто робила записи та ставила свій підпис.

Факти заміни нею вчителя зафіксовано в табелях обліку робочого часу і підрахунку заробітку за період з 01.09.2009року по 27.05.2010року.

Наказом № 54/1-к по СЗШ № 164 підтверджено дозвіл на заміну уроків, з яким позивачка була ознайомлена та розписалася в ньому.

Заміни уроків оплачуються за фактично відпрацьовані години.

Наказом № 109 по СЗШ № 164 затверджено перелік осіб та розміри виплат встановленої надбавки працівникам на 2009-2010рр., в якому зазначено позивачку на посаді бібліотекаря.

Позивачка не працювала вихователем групи подовженого дня, так як фізично не мала на це змоги, тому що після замін на посаді вчителя працювала на основній посаді бібліотекаря щоденно з 13.00 до 17.00., тобто в той час, коли працювала група продовженого дня.

Записи заміни уроків в Журналі обліку пропущених та замінених уроків позивачка ставила особисто, однак таких записів заміни вихователя ГПД протягом навчального року не робила.

Допомога на оздоровлення вчителя виплачується працівнику тальки за основною посадою вчителя, а не бібліотекаря.

Т.я. позивачка займала посаду бібліотекаря, така виплата їй не передбачалася та не виплачувалася.

Працівники, які обіймають посади педагогічних чи науково-педагогічних працівників, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 р. № 963, мають право на отримання допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, що передбачена статтею 57 Закону України «Про освіту»та постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 р. № 78.

Виплата допомоги провадиться за основним місцем роботи, за основною посадою при наданні чергових відпусток згідно з графіком.

Оплату відпустки вчителя за 2010 рік та доплату за вислугу років педагогічного працівника позивачці не нараховано в зв»язку з тим, що вона була прийнята на посаду бібліотекаря, як основний працівник.

Всі інші доплати, про стягнення яких позивачка ставить питання, також проводяться лише педагогічним працівникам за основною посадою.

Крім того, в жовтні 2011 року позивачка звернулася до управління освіти з проханням оплатити лікарняний лист, на що їй було запропоновано звернутися до адміністрації СЗШ № 164 для оформлення його в установленому законом порядку щодо оплати.

Незважаючи на порядок оформлення листків непрацездатності для оплати, позивачка не звернулася за місцем роботи для його оформлення, а відразу звернулася до суду.

Вважають, що прав позивачки управлінням освіти порушено не було, їй не відмовлялося в оплаті листка непрацездатності, і спору з цього приводу у Управління освіти з нею немає.

Вважають також, що моральна шкода позивачці не завдавалася і завдана бути не могла, т.я. позивачка звільнилася з роботи за власним бажанням, про що свідчить її заява, до звільнення її ніхто не примушував.

Щодо додаткових вимог, викладених у заяві від 13.12.2011 року, пояснили наступне.

Позивачці ніхто не пропонував перейти на посаду вчителя початкових класів з 01.09.2009 року.

Відповідно до постанова Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій»від 3 квітня 1993 року № 245 та Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затверджене наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43 робота учителів і викладачів середніх загальноосвітніх, професійних та інших навчально-виховних закладів, .... педагогічна робота та керівництво гуртками в тому самому навчальному закладі, дошкільному виховному, позашкільному навчально-виховному закладі не є сумісництвом.

Позивачці було встановлено навантаження та допущено до заміни уроків за суміщенням.

Вважаючи дії управління щодо позивачки законними, просять у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.21,24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства,установи,організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою,за якою працівник зобовязується виконати роботу,визначену цією угодою,з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку,а власник зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату.

Додержання письмової форми трудового договору є обовязковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Укладення трудового договору, як правило, оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Встановлено, що позивачка працювала вчителем початкових класів СЗШ №164 м. Києва.

Наказом відповідача №588-к від17.08.2009 року звільнена з роботи за власним бажанням.

Наказом по СЗШ №164 №39/1-к від 19.08.2009 року позивачка прийнята на роботу на посаду бібліотекаря, а наказом № 29-к від 23.07.2010 року звільнена з роботи за ст.38 КЗпП України.

При прийнятті на роботу на посаду бібліотекаря позивачка була ознайомлена з Посадовою інструкцією та Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Позивачка підтвердила, що відповідно до Графіку роботи бібліотеки СЗШ №164,затвердженого директором школи, бібліотека працювала з 13.00 до 17.00, тобто в цей час вона мала перебувати на своєму робочому місці в бібліотеці.

/ а.с.5; 30 35; 130 136 /

Наказом ЗСШ №164 від 07.10.2009 року № 54/1-к позивачці, як бібліотекарю школи, дозволено проводити заміни уроків у зв»язку з виробничою необхідністю.

З даним наказом позивачка була ознайомлена.

Наказом СЗШ № 164 від 03.09.2009 року № 109 були встановлені надбавки працівникам школи на 2009-2010р.р., яким позивачці, як бібліотекарю, наряду з іншими працівниками, в т.ч. педагогічними, встановлена надбавка від посадового окладу в розмірі 20%.

З Журналу обліку пропущених і замінених уроків СЗШ №164 на 2009/2010роки вбачається, що позивачка проводила заміни уроків у 4-А класі, про що особисто робила записи в класному журналі та в Журналі обліку пропущених та замінених уроків та ставила свої підписи в них.

Проведення позивачкою замін уроків у 4-А класі підтверджується також табелями обліку робочого часу і підрахунку заробітку за період з 01.09.2009року по 27.05.2010року.

/ а.с.36 129 /

Відповідно до чт.2 ст.54 Закону України «Про освіту»педагогічну діяльність у навчальних закладах здійснюють педагогічні працівники.

Педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються

на роботу шляхом укладення трудового договору, в т.ч. за контрактом.

В ст. 24 Закону України «Про загальну середню освіту»зазначено, що педагогічним працівником є особа, яка має відповідну педагогічну освіту, належний рівень професійної підготовки та здійснює педагогічну діяльність в навчальних закладах системи загальної середньої освіти.

Перелік посад педагогічних працівників системи загальної середньої освіти встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 14.06.2000 року.

З даного переліку вбачається, що бібліотекар не відноситься до категорії педагогічних працівників.

Відповідно до постанови КМУ № 245 від 03.04.1993 року «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій»

робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору.

На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації.

Цією постановою було доручено Міністерству праці разом з Міністерством юстиції та Міністерством фінансів розробити і затвердити Положення про умови роботи за сумісництвом, передбачивши в ньому особливості застосування цієї постанови для окремих категорій працівників (наукових, медичних і фармацевтичних працівників,

професорсько-викладацького складу та інших), а також визначити

перелік робіт, що не вважаються сумісництвом.

Відповідно до п.8 Переліку робіт, які не є сумісництвом, який є додатком до Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України №43 від 28.06.1993 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.1993 року за № 76 не є сумісництвом робота без зайняття штатної посади на тому самому підприємстві, в установі, організації, робота учителів і викладачів середніх загальноосвітніх,

професійних та інших навчально-виховних закладів,

педагогічна робота та керівництво гуртками в тому самому

навчальному закладі, дошкільному виховному, позашкільному

навчально-виховному закладі.

Представник відповідача в судовому засіданні наполягала на тому, що виконувані позивачкою обов»язки по заміні відсутнього вчителя початкових класів за своїм характером не є сумісництвом, а є суміщенням і кількість відпрацьованих годин в такому випадку значення не має.

Позивачці було встановлено додаткове навантаження, допущено до заміни уроків та встановлена доплата за суміщення посад.

Ст.ст.102-1,105 КЗпП України встановлено порядок оплата працi при сумісництві та сумiщеннi професiй (посад) i виконаннi обов'язкiв тимчасово вiдсутнього працiвника та дано визначення цих понять.

Так, з точки зору ст.105 КЗпП України працiвникам, якi виконують на тому ж пiдприємствi, в установi, органiзацiї поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за iншою професiєю (посадою) або обов'язки тимчасово вiдсутнього працiвника без звiльнення вiд своєї основної роботи, провадиться доплата за сумiщення професiй (посад) або виконання обов'язкiв тимчасово вiдсутнього працiвника.

Ознаками суміщення є:

- суміщення професій (посад) відбувається лише за наявності домовленості сторін трудового договору;

- працівник одночасно з трудовими обовязками за своєю основною професією (посадою) виконує трудові обовязків за іншою додатковою професією або на іншій посаді;

- виконання працівником трудових обовязків за своєю основною та суміщуваною професією (посадою) здійснюється в межах одного трудового договору;

- виконання роботи в умовах суміщення професій (посад) здійснюється впродовж робочого дня нормальної тривалості за рахунок інтенсифікації праці;

- виконання основної і суміщуваною роботи відбувається виключно в межах однієї виробничої одиниці, тобто на одному підприємстві, в установі, організації чи у однієї фізичної особи;

- за виконання трудових обовязків з додаткової професії чи посади працівник одержує доплату, розмір якої встановлюється колективним договором відповідно до чинного законодавства.

Позивачка в судовому засіданні підтвердила, що заміни в 4-А класі СЗШ №164 вона проводила на підставі наказу по школі, який був виданий на за її згоди.

З наказом про заміну нею уроків була ознайомлена.

Підтвердила, що поряд з заміною уроків у 4-А класі вона виконували обов»язки по своїй безпосередній посаді бібліотекаря, як це передбачено трудовим договором.

Дійсно, ч.4 ст.24 КЗпП України встановлено, що трудовий договiр вважається укладеним i тодi, коли наказ чи розпорядження не були виданi, але працiвника фактично було допущено до роботи.

Не спростовуючи проведення позивачкою заміни уроків у 4-А класі в зв»язку з відсутністю вчителя, представник відповідача наполягала на відсутності елементів сумісництва в виконуваній позивачці роботі, яке тягне за собою укладення окремого трудового договору.

Виходячи з викладеного вище, характеру виконуваної позивачкою роботи за період часу з 01.09.2009 року до 27.05.2010 року, суд приходить до висновку про відсутність ознак сумісництва в її відносинах з відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивачки в частині зобов»язання відповідача належним чином оформити з нею трудовий договір на посаду вчителя початкових класів СЗШ №164, внести відомості про роботу вчителем початкових класів з 01.09.2009 року до 27.05.2010 року в трудову книжку та поновлення її на роботі на цій посаді.

Суд не приймає до уваги твердження позивачки в судовому засіданні з цього приводу та їх обґрунтування в позові, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Як зазначено в ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх

осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків,

письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів,

висновків експертів.

Ст. 58 кодексу визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Докази, на які посилалася позивачка в обґрунтування своєї позиції в суді щодо сумісництва та обов»язку відповідача в зв»язку з цим укласти з нею трудовий договір та внести відомості про її роботу вчителем початкових класів в трудову книжку, надані відповідачем до суду та проаналізовані судом в контексті норм трудового законодавства, яке характеризує таку форму відносин і дає визначення цим відносинам.

Суд вважає посилання позивачки в обґрунтування своїх тверджень на приведені нею нормативні акти безпідставними, т.я. вони проаналізовані судом в сукупності з іншими нормативними актами, які регулюють порядок та підстави виникнення трудових відносин,сумісництва та суміщення, і не свідчать про виникнення між сторонами трудового договору.

Позивачка в судовому засіданні підтвердила доплату їй за проведення заміни вчителя 4-А класу СЗШ №164.

Вище суд прийшов до висновку, що її робота по проведенню заміни відсутнього вчителя носить характер суміщення, яке характеризується виконанням додаткової роботи працівником у межах трудового договору і саме за суміщення посад їй відповідачем була встановлена доплата, яку вона отримувала і її розмір не спростовує.

Виходячи з цих обставин, суд вважає безпідставними вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача заробітної плати з 01.09.2009 року до 23.07.2010 року, виходячи з посадового окладу педагогічного працівника, як основною посадою.

Відповідно до ст.57 Закону України »Про освіту» педагогічним працівникам встановлюється надбавка за вислугу років, щорічно виплачується грошова винагорода в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов»язків, а також допомога на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу(ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Дані виплати запроваджені постановою КМУ № 78 від 31.01.2001 року «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту», частини першої статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту», частини другої статті 18 і частини першої статті 22

Закону України «Про позашкільну освіту», якою був затверджений Порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти.

Дія зазначеного Порядку поширюється на працівників, які займають посади згідно з переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 р. N 963, і на яких поширюються умови оплати праці працівників навчальних закладів і установ освіти.

Враховуючи вище викладене, займану позивачкою посаду, яка не відноситься до категорії педагогічних працівників, оплату їй за суміщення посад, суд вважає вимоги позивачки в цій частині також безпідставними.

Крім того, наказом по СЗШ від 03.09.2009 року позивачці була встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 20%, як і решті працівників СЗШ №164, в т.ч. педагогічних.

Наказом Міністерства освіти України № 102 від 15.04.1993 року затверджено Інструкцію про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, згідно з п.п.36, 37 якої вчителям I-IV класів загальноосвітніх шкіл за класне керівництво та перевірку зошитів провадиться додаткова оплата в розмірі відповідно 20% та 15% заробітної плати.

В даній Інструкції вказано, що ця доплата провадиться основному вчителю незалежно від навантаження.

Відповідно до ч.2 ст. 83 КЗпП України у разi звiльнення керiвних, педагогiчних, наукових, науково-педагогiчних працiвникiв, спецiалiстiв навчальних закладiв, якi до звiльнення пропрацювали не менш як 10 мiсяцiв, грошова компенсацiя виплачується за не використанi ними днi щорiчних вiдпусток з розрахунку повної їх тривалостi.

Виходячи з викладеного вище, займаної позивачкою посади, висновків суду щодо її вимог, суд приходить до висновку і про безпідставність її вимог в цій частині.

Крім того, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження і доводи позивачки щодо того, про нею писалися заяви про прийом на роботу на посаду вчителя початкових класів, за сумісництвом на посаду бібліотекаря за умови, висунутої директором школи, що вона також буде працювати вихователем групи продовженого дня.

Так, на посаду бібліотекаря позивачка була прийнята на підставі поданої нею заяви від 18.08.2009 року.

Дозвіл на заміну уроків був наданий їй наказом директора школи і за її згоди. При цьому законом не вимагається такої згоди шляхом написання заяви.

Будь-які докази написання позивачкою заяв на посаду вчителя, вихователя групи продовженого дня та бібліотекаря за сумісництвом у суду відсутні і таких не надала позивачка.

Факт написання таких заяв позивачкою представник відповідача заперечував і спростовував можливість роботи позивачки одночасно на 3-х посадах.

ОСОБА_3Ніколаєнко в судовому засіданні пояснила, що вона працює директором СЗШ №164 м. Києва. На посаду бібліотекаря позивачка була прийнята на підставі нею ж поданої заяви. Будь-яких інших заяв вона не писала і в цьому не було потреби, т.я. заміну вчителя 4-А класу вона проводила на підставі наказу по школі.

Вихователем групи продовженого дня вона не працювала і не могла працювати, т.я. виконання цих обов»язків у початкових класах збігається з часом її роботи по основній посаді бібліотекаря, а саме з 13.00.

Крім того, в класних журналах відсутня будь-яка інформація про її роботу вихователем групи продовженого дня.

Позивачка даних обставин в судовому засіданні не заперечувала, як і не пояснила, яким чином вона могла одночасно знаходитися на 2-х робочих місцях: бібліотекаря та вихователя групи продовженого дня.

Виходячи з цього, суд вважає ці твердження позивачки домислами, зробленими нею в світлі бачення нею спірної ситуації та своєрідного тлумачення закону, не підтвердженими будь-якими правдоподібними доказами, а тому не приймає їх до уваги.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено вище, позивачка була звільнена з займаної посади бібліотекаря за ст.38 КЗпП України, тобто за власним бажанням.

Даних обставин позивачка в судовому засіданні не спростовувала.

Вище суд прийшов до висновку, що обов»язки вчителя початкових класів позивачка виконувала на умовах суміщення, яке не передбачає укладення окремого трудового договору.

Законом не передбачено звільнення особи з посади, обов»язки по якій виконуються за суміщенням.

Виходячи з того, що суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивачки в частині зобов»язання відповідача укласти з нею трудовий договір на посаду вчителя початкових класів, висновків суду про правильність оплати її праці до звільнення, підстави для задоволення вимог позивачки в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати їй при звільненні грошових сум за посадою вчителя також відсутні.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до Закону України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування»« з 01.01.2011 року роботодавець повинен відкрити спеціальний розрахунковий рахунок, виключно для перерахування коштів для оплати лікарняних листів з Фонду соціального страхування. Для того, щоб соцстрах перерахував із цього приводу гроші для оплати лікарняного листа, підприємство зобов'язане подати до фонду відповідну заявку. І лише після здобуття коштів від Фонду соціального страхування роботодавець оплачує лікарняний лист.

Цим же законом визначено порядок розрахунку суми лікарняного листа, при якому визначається середньоденна (середньогодинна) заробітна плата, розмір страхового стажу та дні (години) непрацездатності, що підлягають оплаті.

Ці дії вчиняються за місцем роботи працівника.

Позивачка в судовому засіданні підтвердила, що листок непрацездатності за місцем роботи в СЗШ №164 для проведення розрахунку не здавала.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти його оплати за умови подання його позивачкою за місцем роботи для належного оформлення та проведення розрахунку.

Яким чином позивачкою визначена сума оплати за лікарняним листом та виходячи з якого розрахунку, остання в судовому засіданні не пояснила.

Виходячи з викладеного вище, відсутності порушень прав позивачки в цій частині з боку відповідача та відмови у виплаті по лікарняному листу, встановленого законом порядку розрахунку по лікарняному листу саме за місцем роботи, яким є СЗШ №164 м. Києва, суд не знаходить підстав для захисту прав позивачки в цій частині в зв»язку з відсутністю порушень її прав.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі,якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих звязків та потребують додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року / з наступним змінами/ Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/ під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Виходячи з викладеного вище, висновку суду про відсутність порушень прав позивачки з боку відповідача, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивачки і в цій частині.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони.

Згідно з ч.1 ст.88 кодексу тороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З точки зору ч.3 ст.79 кодексу до судових витрат відносяться, в т.ч., витрати на правову допомогу.

Виходячи з того, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, відсутні і правові підстави для стягнення на користь позивачки витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.21,24,83,94,102-1, 105 КЗпП України, ст.ст.54, 57 Закону України»Про освіту», ст.24, 25 Закону України "Про загальну середню освіту" , ст.ст. 57-60, 79, 84,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до Управління о світи в Солом»янському р-ні м. Києва про належне оформлення трудового договору,внесення змін в трудову книжку, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, надбавки за вислугу років, надбавки за виконання додаткової роботи, щорічної грошової винагороди, допомоги на оздоровлення, компенсацію за невикористану відпустку, оплату по листку непрацездатності, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя