Справа № 0303/163/2012 Головуючий у 1
інстанції:Дильний Г.М. Провадження №
22-ц/0390/1334/2012 Категорія:42 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі -Шереметі Т.Г.,

з участю представника позивача
Савицької Г.Р., відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк (далі -ПАТ КБ) «Приватбанк»до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи на стороні
відповідачів ОСОБА_4, орган опіки та
піклування Іваничівської районної
державної адміністрації, Литовезька
сільська рада Іваничівського району,
про виселення за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на рішення
Іваничівського районного суду від 12
червня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2012 року ПАТ КБ
«Приватбанк»звернулося до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 09 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_4
було укладено кредитний договір, за
яким їй було надано грошові кошти в
сумі 22500 доларів США зі сплатою 12,0 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
погашення 08 квітня 2018 року.

Забезпеченням виконання зобов'язання є
іпотека: житловий будинок по АДРЕСА_2,
що врегульовано іпотечним договором
від 09 квітня 2008 року. Вказане майно
належить ОСОБА_4 на праві приватної
власності.

ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним
договором належним чином не
виконувала, в зв'язку з чим
позикодавець звернувся до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення.

Рішенням Іваничівського районного
суду від 03 серпня 2011 року було звернуто
стягнення на предмет іпотеки -житловий
будинок за вказаною адресою та
виселено осіб, які в ньому
зареєстровані, тобто ОСОБА_4

В процесі розгляду справи стало відомо,
що, крім власника, в будинку без
реєстрації проживають дочка
іпотекодавця ОСОБА_2 з двома дітьми та
ОСОБА_3

Оскільки відповідачі не бажають
добровільно звільнити спірний
житловий будинок, банк просив виселити
їх та стягнути з них понесені судові
витрати.

Рішенням Іваничівського районного
суду від 12 червня 2012 року позов
задоволено.

Постановлено виселити громадян:
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітніх дітей
ОСОБА_5, ОСОБА_6, які проживають в
будинку, розташованому за адресою:
АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк»53,65 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк»53,65 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
просить скасувати це рішення і
ухвалити нове рішення про відмову в
позові, покликаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

На підставі досліджених доказів судом
першої інстанції встановлено, що 09
квітня 2008 року між ПАТ КБ
«Приватбанк»та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № VONVG, за яким
відповідачу було відкрито кредитну
лінію в сумі 22500 доларів США строком до
08 квітня 2018 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 08
квітня 2008 року між банком та ОСОБА_4
було укладено договір іпотеки, за яким
ОСОБА_4 передала в іпотеку належний їй
на праві приватної власності житловий
будинок по АДРЕСА_2 (а. с. 9-11).

Рішенням Іваничівського районного
суду від 03 серпня 2011 року звернуто
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором та постановлено виселити
ОСОБА_4 із спірного житлового будинку.

Відповідачі ОСОБА_2 з неповнолітніми
дітьми та ОСОБА_3 проживають в спірному
будинку по АДРЕСА_2, однак перебувають
на реєстраційному обліку в будинку по
АДРЕСА_1 (а. с. 50).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»місце
проживання
-адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; реєстрація -внесення відомостей
до паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Частиною 2 ст. 39 Закону України «Про
іпотеку»передбачено, що одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя виносить рішення про
виселення мешканців за наявності
підстав, передбачених законом, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 цього Закону
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічна правова норма закріплена і
в ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу (далі -ЖК)
України.

На момент укладення договору іпотеки
відповідачі не були зареєстровані у
спірному будинку.

22 листопада 2011 року банк письмово
повідомив ОСОБА_2 про необхідність
добровільного виселення у зв'язку із
зверненням стягнення на предмет
іпотеки (а. с. 7-8), однак відповідачі цю
вимогу не виконали.

Виходячи з викладеного, давши вірну
правову оцінку обставинам справи та
наданим сторонами доказам, суд
обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»(далі
-Закон) місце проживання
-адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; реєстрація -внесення відомостей
до паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно зі ст. 6 Закону громадянин
України зобов'язаний протягом десяти
днів після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання. При зміні місця проживання
в межах адмістративно-територіальної
одиниці, на яку поширюється
повноваження органу реєстрації, особа,
яка зареєструвала місце проживання,
або її законний представник повинні
письмово повідомити про це відповідний
орган реєстрації протягом семи днів.

Частинами 1, 6 ст. 29 Цивільного кодексу
(далі -ЦК) України передбачено, що
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому, у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.
Фізична особа може мати кілька місць
проживання.

Однак у випадку наявності в особи
кількох місць проживання постійним
таким місцем може бути лише одне з них,
причому те, в якому особа постійно
зареєстрована. Такий висновок прямо
випливає з вищенаведених положень
законодавства та ст. ст. 64, 65 ЖК України,
за змістом яких громадянин не може
одночасно в різних жилих приміщеннях
мати права члена сім'ї наймача або
власника.

З матеріалів справи вбачається, що в
лютому 2008 року, тобто до укладення
договору іпотеки ОСОБА_2 разом із
своїми дітьми вибула із спірного
будинку (а. с. 78), а ОСОБА_3 взагалі ніколи
не був у ньому зареєстрований.

Разом з тим, всі відповідачі, в тому
числі діти ОСОБА_2 зареєстровані в
будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 50). Отже їх
житлові права поширюються на
користування саме цим будинком.
Наведеним доказом спростовуються
доводи апелянта про те, згідно з
погосподарською книгою її малолітня
дочка ОСОБА_6, 2006 року народження, на
момент укладення договору іпотеки була
зареєстрована в спірному будинку.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК
України місцем проживання фізичної
особи, яка не досягла десяти років, є
місце проживання її батьків або одного
з них.

З огляду на викладене факт народження
дітей ОСОБА_2 у спірному будинку,
знаходження їх під медичним наглядом в
селі Літовеж, відвідування в цьому селі
школи та дошкільного закладу правового
значення для вирішення даного спору не
має.

Оскільки діти відповідача не мали ні
права власності, ні права користування
спірним житлом, попередня згода органу
опіки та піклування на укладення
правочину стосовно вказаного
нерухомого майна, що передбачено ст. 12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», не вимагалася.

Таким чином, укладенням договору
іпотеки та зверненням стягнення на
спірний будинок права і охоронювані
законом інтереси відповідачів та дітей
ОСОБА_2 порушені не були. Законні
підстави для відмови у їх виселенні
відсутні.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеними
обставинами справи і не містять
встановлених законом підстав для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення, яке постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
відхилити, а рішення Іваничівського
районного суду від 12 червня 2012 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: