Справа № 4с-9/11 Головуючий у 1
інстанції:Івасюта Л.В. Провадження №
22-ц/0390/32/12 Категорія:79 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О В

суддів - Данилюк В.А., Овсієнка А.А.,

при секретарі Галицькій І.П.,

з участю: представника заявника ОСОБА_1,

представника ДВС Онуфрійчука
Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
ОСОБА_3 на дії та бездіяльність
державного виконавця другого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції

за апеляційною скаргою представника
заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на ухвалу
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 08 листопада 2011
року,

в с т а н о в и
л а:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 08 листопада 2011
року в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії
та бездіяльність державного виконавця
- відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою
представник заявника ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій просила її
скасувати і постановити нову ухвалу
про задоволення скарги, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права.

Заслухавши осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового з таких
підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову
в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії та
бездіяльність державного виконавця,
суд першої інстанції виходив з того, що
державний виконавець законно та в
межах наданих йому повноважень виніс
постанову про закінчення виконавчого
провадження, оскільки рішення суду про
зобов'язання боржника ОСОБА_4 розібрати
опалювальну піч у приміщенні фактично
боржником було виконано, а тому дійшов
висновку про безпідставність поданої
ОСОБА_3 скарги.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна.

Згідно з ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Підстави та умови, за наявності або
настання яких виконавче провадження
підлягає закінченню, визначено у ст. 37
Закону України «Про виконавче
провадження» (далі - Закон), який діяв на
час виникнення правовідносин.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 1, ч. 3 вказаної
статті Закону, п.п. 4.9.1, 4.9.2 п. 4.
Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999
року, виконавче провадження підлягає
закінченню у разі

фактичного виконання в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом. Про закінчення
виконавчого провадження державний
виконавець виносить постанову з
обов'язковим мотивуванням підстав її
винесення, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у триденний строк
надсилається сторонам і може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою старшого державного
виконавця Солтисюка А.П. від 15
листопада 2010 року виконавче
провадження по примусовому

виконанню
виконавчого листа Луцького
міськрайонного суду № 2-431 від 21
листопада 2006

року про зобов'язання ОСОБА_4
розібрати опалювальну піч, розміщену в
приміщенні, позначеному в плані
поверхів 1-6, в квартирі АДРЕСА_1 за
власний рахунок закінчено (а.с. 10).
Стягувачем по вказаному виконавчому
провадженню є заявник ОСОБА_3 (а.с. 3).

Підставою для винесення державним
виконавцем постанови про закінчення
виконавчого провадження став акт
державного виконавця від 12 листопада
2010 року, відповідно до якого при виїзді
на місце було встановлено, що
опалювальна піч боржником знесена (а.с.
10 на звороті). Однак, стягувача на
виконання рішення суду не було
запрошено, хоча він проживає у цьому ж
будинку.

Відповідно до повідомлень публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Волиньгаз» № 15/2-324 від 28 січня 2011 року
за вищевказаною адресою проживання
боржника рахуються три опалювальні
печі, встановлений газовий лічильник
(а.с. 29). З довідка за № 880/13-1 від 11 травня
2011 року вбачається, що опалювальна піч,
встановлена на другому поверсі в
квартирі, станом на 11 травня 2011 року
демонтована (а.с. 38).

Отже, на час винесення постанови 12
листопада 2010 року про закінчення
виконавчого провадження опалювальна
піч не була демонтована. А тому
постанову державним виконавцем було
винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Крім того, ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 02 лютого 2012 року
в даній справі було призначено
будівельно-технічну експертизу щодо
вирішення питань на предмет наявності
в квартирі боржника на другому поверсі
(мансардне приміщення) опалювальної
печі, яку відповідно до рішення суду
боржник зобов'язаний був розібрати, та
вартості робіт по демонтуванню цієї
печі станом на лютий 2012 року (а.с. 109). Про
час і дату проведення обстеження
мансардного приміщення у квартирі та
необхідність забезпечення доступу до
цього приміщення боржник та стягував
були повідомлена належним чином (а.с.
114), однак у призначений час експерт не
був боржником допущений до обстеження
вищевказаного приміщення (а.с. 116).

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у
разі ухилення особи, від подання
експертам необхідних матеріалів,
документів або від іншої участі в
експертизі, якщо без цього провести
експертизу неможливо, суд залежно від
того, хто із осіб ухиляється, а також
яке для них ця експертиза має значення,
може визнати факт, для з'ясування якого
експертиза була призначена, або
відмовити у його визнанні.

Враховуючи те, що призначену у даній
справі будівельно-технічну експертизу
не проведено у зв'язку з тим, що боржник
не допустила експерта до приміщення у
своїй квартирі для проведення його
обстеження, то таку поведінку боржника
колегія суддів розцінює як ухилення
від участі в експертизі із усіма
наслідками такого ухилення.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені
обставини в сукупності із вказаними
нормами процесуального права, колегія
суддів вважає, що в даному випадку не
доведено на підставі належних,
допустимих і беззаперечних доказів
факту повного виконання рішення суду,
який державний виконавець вважав
доведеним і підтвердженим та на
підставі якого дійшов висновку про
наявність підстав для закінчення
виконавчого провадження.

Також в порушення вимог ст. 37 Закону та
п.п. 4.9.2 п. 4.9 Інструкції державний
виконавець не надіслав у триденний
строк сторонам виконавчого
провадження, зокрема стягувачу, копію
постанови про закінчення виконавчого
провадження, що підтверджується
матеріалами виконавчого провадження, з
яких вбачається, що представник
заявника отримала копію постанови 22
листопада 2010 року, і в яких відсутні
дані про надіслання копії постанови
стягувачу.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції безпідставно і
необґрунтовано, з порушенням вимог
ст.ст. 212, 213, 214 ЦПК України відмовив у
задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії та
бездіяльність державного виконавця.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувану
ухвалу слід скасувати в частині
відмови у визнанні дій державного
виконавця неправомірними і скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження та постановити в цій
частині нову ухвалу про задоволення
скарги ОСОБА_3

Однак, суд першої інстанції,
відмовляючи в задоволені вимоги
заявника про скасування акту
державного виконавця від 21.11.2010 року,
діяв в межах закону, оскільки складений
акт державного виконавця не є кінцевим
документом виконавчого провадження.

Згідно з вимогами ст. 388 ЦПК України
судові витрати, пов'язані з розглядом
скарги, покладаються судом на заявника,
якщо було постановлено рішення про
відмову в задоволенні його скарги, або
на відділ державної виконавчої служби,
якщо було постановлено ухвалу про
задоволення скарги заявника.

Враховуючи, що в даній справі
постановлено ухвалу про часткове
задоволення скарги заявника ОСОБА_3, то
виходячи із вимог ст. 388 ЦПК України та
п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» із другого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції слід
стягнути судовий збір за розгляд даної
скарги в розмірі 107 гривень 30 копійок в
дохід держави.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317, 319, 218, 383 ЦПК
України, на підставі Закону України
«Про виконавче провадження»,
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999
року, колегія суддів

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу представника
заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
від 08 листопада 2011 року в частині
відмови у визнанні дій державного
виконавця неправомірними і скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу.

Визнати дії старшого виконавця другого
відділу державної виконавчої служби
Луцького міського управління юстиції
Солтисюка Андрія Петровича щодо
закінчення виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа Луцького міськрайонного суду №
2-431 від 21 листопада 2006 року про
зобов'язання ОСОБА_4 розібрати
опалювальну піч, розміщену в
приміщенні, позначеному в плані
поверхів 1-6, в квартирі АДРЕСА_1 за
власний рахунок, неправомірними.

Постанову старшого виконавця другого
відділу державної виконавчої служби
Луцького міського управління юстиції
Солтисюка Андрія Петровича від 15
листопада 2010 року про закінчення
виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа Луцького міськрайонного суду №
2-431 від 21 листопада 2006 року про
зобов'язання ОСОБА_4 розібрати
опалювальну піч, розміщену в
приміщенні, позначеному в плані
поверхів 1-6, в квартирі АДРЕСА_1 за
власний рахунок, скасувати.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Стягнути з другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції в дохід держави
судовий збір в розмірі 107 (сто сім)
гривень 30 копійок .

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді