Справа № 2- 1849/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2012 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого /судді Пироженко В.Д.

при секретарі Мирошник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВ Діалогбанкдо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання правочину недійсним та визнання правочину укладеним,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ Діалогбанк в особі ліквідатора ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 , третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на те, що позивачем виявлений сумнівний правочин, який порушує інтереси позивача та законодавство. 08.12.2009р. була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_3., про уповноваження ОСОБА_1 на відкриття депозитного рахунку та інших рахунків з правом користування та розпорядження коштами на даному рахунку. 17.08.2010р. з використанням права передоручення ОСОБА_1 вказані повноваження передоручила ОСОБА_2 оформленням доручення, посвідченого приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу ОСОБА_5

06.09.2010. між ОСОБА_2., від імені якого діяв ОСОБА_3. та ТОВ Діалогбанк був укладений договір вкладу на суму 150 000 грн. Вказані кошти вкладу внесені в касу банку ОСОБА_2 як представником ОСОБА_3 Позивач вказує, що волевиявлення ОСОБА_3 не було направлено на укладення даного договору вкладу. Вказане на думку позивача вказує на фіктивність договору вкладу від 06.09.2010р. та те, що ОСОБА_2., діючи від імені ОСОБА_3. приховав укладання договору банківського вкладу особисто для себе. 10.05.2011р. ініційовану ліквідаційну процедуру ТОВ Діалогбанк, відкликано банківську ліцензію. Ліквідатором призначено ОСОБА_4

Просить суд визнати договір № ДН/07/38 банківського вкладу (депозиту) від 06.09.2010р. між ТОВ Діалогбанкта ОСОБА_3 недійсним, удаваним правочином, таким, що приховує договір вкладу, укладений між позивачем та ОСОБА_2. Просить визнати договір № ДН/07/38 банківського вкладу (депозиту) від 06.09.2010р. укладеним між ТОВ Діалогбанкта ОСОБА_2

В судове засідання представник позивача не зявився, в наданому суду клопотанні просить суд розглянути справу без присутності позивача, позов не відкликаний.

Відповідачі в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, хоча про час, день розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не зявився, про час, день розгляду справи були повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.

08.12.2009р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_3Ю,. про уповноваження ОСОБА_1 на відкриття депозитного рахунку та інших рахунків з правом користування та розпорядження коштами на даному рахунку. 17.08.2010р. з використанням права передоручення ОСОБА_1 вказані повноваження передоручила ОСОБА_2. оформленням доручення, посвідченого приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу ОСОБА_5

06.09.2010р. між ОСОБА_2., від імені ОСОБА_3 та ТОВ Діалогбанк був укладений договір вкладу на суму 150 000 грн. Вказані кошти вкладу внесені в касу банку ОСОБА_2. як представником ОСОБА_3 , що підтверджено наданою позивачем випискою з рахунку.

Відповідно до ст.1058 ЦК Україи за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Статею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (в редакції, чинній на момент укладення договору від 27.08.2010р.), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.(ст.204 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(ч.3 ст.215 ЦК України).

Позивач посилається на те, що договір вкладу від 06.09..2010р. є недійсним, оскільки особи, які його вчинили, не дотримались вимог чинного законодавства ч.3 ст.203 ЦК України та ч.5 ст.203 ЦК України правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та волевиявлення учасника правочину не було вільним та не відповідало його волі.

Згідно з ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення

правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє ( ч.1 ст.237 ЦК України).

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є ( ч.1,3 ст.238 ЦК України).

Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

За змістом ст. 234 ЦК України, фіктивний правочин вчиняється його учасниками без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав і обов»язків, тобто «про людське око», знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину його учасники мають інші цілі, ніж ті, що ним передбачені. Позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

06.09.2010р. з використанням права передоручення ОСОБА_1 вказані повноваження передоручила ОСОБА_2. оформленням нотаріального доручення, що також не суперечить нормам цивільного законодавства.

Довіреність від 17.08..2010 р. не визнана фіктивним чи удаваним правочином, її правомірність ніким не оспорювалась, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (ч.1 ст.239 ЦК України).

Як вбачається з тексту договору вкладу № ДН/07/38 від 06.09.2010р. сторонами є ТОВ «Діалогбанк»та ОСОБА_3Ю,. (вкладник), даний договір підписаний сторонами - в.о. Голови Правління банку ОСОБА_6. та представником ОСОБА_3 на підставі нотаріальної посвідченої довіреності від 17.08.2010р. ОСОБА_2

Згідно п.1.1, п.1.2 договору вкладу . за цим договором банк прийняв від вкладника 150 000 грн., власником коштів, які складають суму вкладу є ОСОБА_3

З наданої позивачем виписки з депозитного рахунку вбачається, що на депозитний рахунок 06.09.2010р. дійсно був зарахований вклад 150 000 грн., даний рахунок відкритий на імя ОСОБА_3, що спростовує посилання на те, що договір вкладу від 06.09.2010р. є фіктивним та в дійсності вкладником був ОСОБА_3

Таким чином, позивачем не надано жодних доказів, що обидві сторони, укладаючи договір вкладу від 06.09.2010р. № ДН/07/38 - ТОВ «Діалогбанк»та ОСОБА_3., від імені якого діяв за дорученням ОСОБА_2, бажали приховати договір вкладу між ТОВ «Діалог банк»і ОСОБА_2. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суду не надано доказів, що хоча б одна з сторін оспорюваного правочину не мала повний обсяг цивільної дієздатності, відсутність обмеження сторони у дієздатності, а також відсутність обмеження представників сторін у представництві свідчить про те, що волевиявлення сторін при укладенні оспорюваного правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі.

Крім того, позивачем конкретно не вказано, на захист якого субєктивного матеріального права або законного інтересу позивача подано даний позов та у чому конкретно полягає порушення права чи законного інтересу позивача з боку відповідачів.

На момент укладення оспорюваного правочину не існувало жодних обставин, які б примусили ТОВ «Діалогбанк» укласти оспорюваний правочин проти його волі чи на вкрай невигідних для нього умовах, банком прийнятий вклад за договором вкладу № ДН/07/38 від 06.09.2010р., вкладником в якому вказаний ОСОБА_3

Введення 11.05.2011р. ліквідаційної процедури щодо позивача визначено законом як момент недоступності вкладів і відповідальним за відшкодуванням коштів за договором вкладів законодавчо визначений Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214-215 , 224-226 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 234, 235, 237, 238, 239, 1000, 1058 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ТОВ Діалогбанкдо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання правочину недійсним та визнання правочину укладеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

ГОЛОВУЮЧИЙ: