Справа №2-988/11 року
Провадження №2/1422/47/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2012 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі головуючого

судді Яворської Н.І.,

при секретарі - Себестьянській І.П.,

з участю позивача ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Снігурівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Відділ державної виконавчої служби Снігурівського районного управління юстиції про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 12 105.75 грн,

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03.11.2004 року ОСОБА_4 зобовязаний сплачувати на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавчий лист перебував на примусовому виконанні з 2007 року, однак відповідач не сплачує аліменти у повному обсязі, у звязку з чим створилася заборгованість за період з 13.09.2004 року по 28.12. 2010 року в розмірі 14524 грн.99 коп.

Крім цього, з 18 червня 2008 року ОСОБА_4 зобовязаний Снігурівським районним судом до сплати аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку на утримання ОСОБА_5, який досяг повноліття, проте продовжував навчання у вищому навчальному закладі, а на утримання дочки ОСОБА_6 розмір аліментів зменшено до 1/6 частини з усіх видів заробітку. Виконавчий лист від 21 липня 2008 року на утримання сина ОСОБА_7 знаходиться на примусовому виконанні , однак відповідач ухилявся від виконання рішення суду, заборгованість по аліментам склала за вказаним виконавчим листом на 01 липня 2010 року в розмірі 4689 грн.44 коп.

Позивачка внаслідок прострочення сплати аліментів нарахувала пеню за 63 дні із розрахунку 14 524 грн.99 коп. в сумі 9150.75 грн. , та із розрахунку 4689.44 грн. за 63 дні в розмірі 2 954 грн.70 коп., а всього 12105 грн.45 коп., які просила стягнути в примусовому порядку.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, доповнивши, що відповідач частково сплачував аліменти, однак у неповному розмірі, тому за ним утворилася зазначена у позові заборгованість.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, а саме у розмірі 166 грн. 76 коп., та пояснили, що відповідачу не було відомо про наявність заборгованості, шлюб з позивачкою розірвали в червні 2007 року і з цього часу позивачка предявила на виконання виконавчий лист про стягнення з нього аліментів. Про те, що заборгованість була нарахована з дня видачі виконавчого листа, а саме з 2004 року не здогадувався, оскільки при розлученні домовились, що все майно рухоме і нерухоме залишається ОСОБА_1М.(позивачці) в рахунок аліментів. Крім того, намагався допомагати дітям, сплачував аліменти як непрацюючий. Позивачка просила не перераховувати їй мізерні суми, бо на дочку вона отримує аліменти з державних коштів. За такого він продовжив надавати допомогу дочці та сину продуктами. Повідомлення про наявність заборгованості з державної виконавчої служби Снігурівського району Миколаївської області отримав у червні 2011 року після чого попросив розяснень про виникнення такої суми. Просив врахувати проведені ним виплати в рахунок аліментів, та визнав пені за 60 днів на дочку ОСОБА_6 виходячи з прожиткового мінімуму який складає 282.30 грн. при цьому також врахувати державні виплати, які отримувала дочка , та стягнути з нього в рахунок пені 177 грн. 66 коп.

Щодо стягнення пені за несплату аліментів на утримання повнолітнього сина, просив відмовити, оскільки останній був у червні 2010 року відрахований з навчального закладу.

Представник відповідача додав, що строк для погашення боргу відповідачу не встановлювався, позову про стягнення заборгованості за досягненням повноліття дітьми, позивачкою до суду не предявлялося.

Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного.

Спір витікає з цивільних правовідносин, що регулюється Сімейним кодексом відповідно до ст.. 196 цього ж кодексу.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони від спільного подружнього життя мають двох дітей, які на даний час є повнолітніми.

Снігурівським районним судом від 27 жовтня 2004 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на утримання дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4)

18 червня 2008 року Снігурівським районним судом ОСОБА_4 зобовязано до сплати аліментів в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку на сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, який продовжив навчання у вищому навчальному закладі (а.с. 3)., та 1/6 на утримання дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення нею повноліття.

Згідно довідок-розрахунків відповідач покладені на нього обовязки виконував неналежним чином у звязку з чим утворилася заборгованість по аліментам (а.с.7-8)

Відповідач періодично сплачував аліменти, що не заперечується сторонами та підтверджується поштовими чеками (а.с.44)

Як суду пояснили свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11І, ОСОБА_12 ОСОБА_13, що відповідач по справі постійно надавав матеріальну допомогу дітям у вигляді продуктів, щодо аліментів в грошовому виразі, просив допомоги в своєї матері ОСОБА_14

Допитана в судовому засіданні як свідок дочка сторін, ОСОБА_15 підтвердила той факт, що з грудня 2010 року по березень 2011 року повністю перебувала на матеріальному та грошовому утриманні бабусі, матері її батька ОСОБА_14 Знала про місце перебування батька, спілкувалася з ним рідко. Останній перераховував їй аліменти декілька разів через пошту приблизно по 90 грн., з 2008 року до повноліття отримувала державну допомогу.

Згідно довідки (а.с.72, 73) ОСОБА_1 ( позивачка по справі) отримувала тимчасову допомогу, яка була призначена першій та виплачена на утримання дочки ОСОБА_6.

З довідки (.с.40) вбачається, що ОСОБА_5 з вищого навчального закладу 30.06.2010 року був відрахованим.

Позивачка просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів за 63 дні.., але з суми заборгованості по аліментам.

Відповідно до ст..195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу) який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Згідно ст..196 ч.1 СК України при виникненні заборгованості з вини особи , яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду , одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

На підставі змісту норми ст. 196 ч.1 СК України та положень ст..ст. 214,215 ЦПК України , суди під час ухвалення рішення повинні встановити факт заборгованості за аліментами, вину платника в її виникненні, період часу за який виникла ця заборгованість.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка подала виконавчий лист на примусове виконання в 2007 році, в 2008 році відповідач працював в ПОСП «Свобода», де знаходився виконавчий лист на виконанні.

В довідці розрахунку зробленій державним виконавцем (а.с.7) , розрахунок із заробітної плати платника аліментів не відображено, що ставить під сумнів правильність нарахування заборгованості аліментів ОСОБА_4 в 2008 році.

Матеріали справи також свідчать про те, що з грудня 2008 року по грудень 2010 року включно позивачка отримувала замість аліментів державну допомогу на утримання неповнолітньої дочки до досягнення нею повноліття, проте державного виконавця до відома не ставила (.с.72-73)

Згідно довідки Центральної сільської ради (а.с.43) відповідач ОСОБА_4 з місця проживання не вибував, натомість державним виконавцем за наявності заборгованості по аліментам, опис майна або інші міри примусового виконання не приймалися. Відповідач про наявність заборгованості дізнався у серпні 2011 року (а.с.10)

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

А саме, держаним виконавцем, як непрацюючому ОСОБА_4 визначено щомісячно суму аліментів, яка належать до сплати.

При визначенні пені сума боргу за попередні місяці не може додаватися до заборгованості за наступний місяць , відповідно і неустойка буде нараховуватися не із загальної суми, а з нарахованої суми аліментів до сплати щомісячно.

З розрахунку по виконавчому листу № -501 виданому 21.07. 2008 року вбачається, що на утримання для продовження навчання сина ОСОБА_7, ОСОБА_4 повинен був сплачувати щомісячно по 196 грн., (а.с.8, 9), а на утримання дочки ОСОБА_6 по 275 грн. щомісячно (а.с.7).

Визначений розмір пені 1 % за кожен день прострочення отже розмір неустойки за кожен місяць прострочення становитиме 30 % суми несплачених аліментів. За такого , пеня буде розраховуватися ( 196 х 30 : 100 = 60 грн. за 30 днів), а за 60 днів становитиме по виконавчому листу за рішенням суду від 18 червня 2008 року на утримання сина ОСОБА_7 в сумі 120 грн., на утримання дочки ОСОБА_6 ( 275 х 30 : 100 = 82 грн.50 за 30 днів), а за 60 днів складатиме 165 грн.

Щодо пояснення представника відповідача про сплив строків позовної давності, суд зауважує , що відповідно до ч.1 ст.20 СК до вимог, які випливають із аліментних відносин, позовна давність не застосовується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60, 212,213,214,215, ЦПК України, ст. 196 Сімейного кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 в користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5, який продовжував навчання в розмірі 285грн ( двісті вісімдесят пять грн..)

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду в порядку і строки визначені ст. 294 ЦПК України.

Суддя