Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2012 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді Шеремет А.М.,

суддів: Буцяка З.І., Хилевича С.В.

секретар судового засідання Панас Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду від 20 квітня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ліквідатор спільного підприємства комбінату „Будіндустрія ОСОБА_5, орган опіки та піклування Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області, про усунення перешкод в користуванні приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, комунального підприємства „Житло сервіс Сарненської міської ради про визнання недійсним договору найму, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду від 20 квітня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу.

При цьому посилається на ч. 3 ст. 61 ЦПК України та вказує, що в оскаржуваному рішенні судом не зазначено про наявність рішення Сарненського районного суду від 17 грудня 2010 року, яким достовірно встановлено, що сімя ОСОБА_3 ще в 2001 році добровільно залишила гуртожиток з метою придбання приватного будинку у м. Сарни, а в 2002 році виїхала на постійне місце проживання в Одеську область, не знявшись в установленому порядку з реєстрації.

Вказує, що судом до даних правовідносин не застосовано Конвенцію про права дитини.

Усі члени сімї ОСОБА_3 більше десяти років фактично проживають, навчаються та працюють в с. Жовтень Ширяєвського району Одеської області, залишаючись формально зареєстрованими в гуртожитку у спірних кімнатах № 21-а, 22-а по вул. Белгородській, 2а у м. Сарни Рівненської області. Тому вважає необґрунтованим посилання суду на норми Законів України „Про охорону дитинства та „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних осіб.

Зазначає, що суд в порушення вимог ст. 212 ЦПК України не дав належної оцінки всім доказами.

Крім того, вказує, що ОСОБА_2 не надала доказів того, що вона вселилась у

спірний гуртожиток на підставі спеціального ордеру, як передбачено ст. 129 ЖК України.

Просить ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, а стосовно зустрічного позову рішення залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд виходив з того, що згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Судом встановлено, що на підставі рішення Сарненської міської ради № 1471 від 17 грудня 2009 року будівля гуртожитку № 2-а по вул. Бєлгородській м. Сарни Рівненської області закріплена за КП Житлосервіста відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 23 вересня 2010 року, зареєстрована на праві власності за територіальною громадою м. Сарни.

У кімнатах № 21-а, 22-а, в будинку № 2-а по вул. Бєлгородській м. Сарни Рівненської області зареєстрована сім'я ОСОБА_2, дев'ять з яких є неповнолітніми дітьми, на підставі укладеного 22 жовтня 1998 року з власником житла на той час СП комбінат Будіндустріядоговору найму житлового приміщення.

Також у спірному житлі на підставі укладеного 20 лютого 2002 року з власником житла, на той час СП комбінат Будіндустрія, договору найму житлового приміщення загальною площею 112,63 кв.м. проживає ОСОБА_1 з дітьми.

Статтею 107 ЖК України встановлено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України з урахуванням подібності правовідносин щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. 107 ЖК України щодо вибуття наймача та членів його сімї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, слід застосовувати і в разі виникнення зазначених обставин щодо вибуття наймача та членів його сім'ї з гуртожитку.

У 2002 році сім'я ОСОБА_2 виселилася з гуртожитку, маючи намір придбати будинок у м. Сарни Рівненської області, а згодом виїхали проживати у Одеську область.

З матеріалів справи вбачається, що сімя ОСОБА_2 проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 у найманому будинку.

Крім того, дані обставини встановлені рішенням Сарненського районного суду від 17 грудня 2010 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом в гуртожитку та вселення в житлові кімнати гуртожитку (а.с. 131).

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином виселившись із спірних кімнат гуртожитку в 2002 році сімя ОСОБА_2 втратила право користування цими кімнатами.

Місцем проживання неповнолітньої дитини є місце проживання її батьків.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна (ч. ч. 3, 4 ст. 12 цього Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей").

Як вбачається з матеріалів справи, за неповнолітніми дітьми сімї ОСОБА_2 не закріплено жодних майнових прав.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачка звертаючись, до суду, виходила з обставин, передбачених ст. 107 ЖК України і як захист свого права мала на увазі визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у звязку з тим, що відповідачі добровільно вибули до іншого місця проживання, а зняття даних осіб з реєстрації є наслідком.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 з ухваленням в цій частині нового рішення

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 11, 303, 304, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду від 20 квітня 2012 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ліквідатор спільного підприємства комбінату „Будіндустрія ОСОБА_5, орган опіки та піклування Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області, про усунення перешкод в користуванні приміщенням задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні кімнатами №№21-а, 22-а в будинку № 2-а по вул Белгородській в м. Сарни шляхом зняття з реєстрації з цих кімнат ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 внаслідок втрати ними права користування кімнатами № 21-а, 22-а по вул Белгородській, 2а в м. Сарни у звязку з їх вибуттям на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді: