Провадження 2/412/51/20/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2012 року
Жовтневий
районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» про
стягнення суми банківського вкладу та
витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13 грудня 2011 року звернувся до
суду з позовом до відповідача ПАТ
«Комерційний банк «ПриватБанк»про
стягнення суми банківського вкладу та
витрат. Позивач в своїх позовних
вимогах посилався на те, що він 06 квітня
2009 року уклав з відповідачем договір
банківського вкладу «Стандарт»на
загальну суму 11000 грн. строком на 1
місяць під 17.5% річних, строк договору
продовжувався. Позивач згідно умов
цього договору неодноразово на протязі
2010 – 2011 років звертався до відповідача
з питанням дострокового розірвання
договору і повернення йому грошей за
вказаним вкладом, але відповідач цього
не зробив, чим порушив його права, в
добровільному порядку спір не
вирішено, завдано матеріальну шкоду.
Вважає такі дії відповідача не
законними та просив зобов’язати
відповідача виконати умови укладеного
договору та повернути йому його кошти,
а саме стягнути з відповідача суму
вкладу та судові витрати на судовий
збір, задовольнивши позов в повному
обсязі.

Представник відповідача ПАТ
«Комерційний банк «ПриватБанк»в
судове засідання не з’явився, про день
та час розгляду справи повідомлявся
належним чином, про причини неявки суду
не повідомив. Суд вважає можливим
розгляд справи без представника
відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.

З’ясувавши думку сторін,
оцінивши надані і добуті докази,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими і
підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні
встановлено, що 06 квітня 2009 року між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ
«Комерційний банк «ПриватБанк»було
укладено договір № SAMDN1022
банківського вкладу «Стандарт»на
загальну суму 11000 грн. строком на 1
місяць до 06 травня 2009 року під 17.5%
річних, за згодою сторін строк договору
продовжувався. Відповідно до умов
цього договору позивач вніс до каси
банку вказані кошти в сумі 11000грн., а
банк їх прийняв та зобов'язався
повернути вкладнику вклад за його
вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у
випадках дострокового розірвання
договору шляхом перерахування коштів
на рахунок. Позивач згідно умов цього
договору завчасно неодноразово на
протязі 2010 –2011 років звертався до
відповідача з питанням дострокового
розірвання договору і повернення йому
грошей за вказаним вкладом, але
відповідач цього не зробив, чим порушив
його права, в добровільному порядку
спір не вирішено, завдано матеріальну
шкоду і позивач вимушений був
звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги
підлягаючими задоволенню, виходячи з
наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: «1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно до ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що в зазначені в
договорі та додатково обумовлені
строки повернення вкладу відповідач
цей вклад не повернув. Позивач
неодноразово звертався до відповідача
з питанням дострокового розірвання
договору і повернення йому його вкладу.
Відповідач відповів відмовою, надавши
позивачу належну письмову відповідь на
його заяви. Але вищезазначені дії
відповідача порушують безпосередньо ч.
2 ст. 1060 ЦК України та договору вкладу,
згідно яких відповідач зобов'язується
повернути вкладнику вклад за його
вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у
випадках дострокового розірвання
договору шляхом перерахування коштів
на рахунок.

Крім вищезазначених норм, відповідач
порушує ст. 629 ЦК України, згідно якої
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, тобто в даному випадку
відповідач в обов'язковому порядку
повинен виконувати умови договору
банківського вкладу. Таким чином,
відповідач повинен повернути позивачу
суму вкладу.

Суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, виходячи з того, що
позивач всі передбачені договорами
сторін умови виконав в повному обсязі;
відповідач мав можливість виконати
умови договору і повернути вклад
позивачу, що він не зробив, сума вкладу
без поважних причин не виплачена
вкладнику.

Статтею 1060 ЦК України
передбачено, що за договором
банківського вкладу, незалежно від
його виду, банк зобов’язаний видати
вклад на першу вимогу вкладника. Згідно
п. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку
та вкладника за рахунком, на який
внесено вклад, застосовується
положення про договір банківського
рахунку. Відповідно до ст. 1068 ЦК України
банк зобов’язаний вчиняти для клієнта
операції, які передбачені для рахунків
даного виду законом. Відповідно до умов
договорів сторін банк зобов’язується
повністю повернути вклад по закінченню
терміну договору. Таким чином, після
звернення позивача у відповідача виник
обов’язок по поверненню вкладу
позивачу. Відповідно до умов договору
сторін відповідач несе
відповідальність за неналежне
виконання своїх зобов’язань.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв’язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями
відповідача, пов’язаними з
невиконанням умов договору, позивачу
було завдано майнової шкоди, яка
знаходяться в безпосередньому
причинному зв’язку зі вказаними діями
відповідача.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об’єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Відповідач не заперечує
домовленості договору і зобов’язання
стосовно позивача, але і не довів
законність утримання в себе вкладу
позивача, твердження відповідача про
наявність інших причин чи обставин не є
зобов’язанням і є припущенням
можливого не виконанням умов договору
з боку цього відповідача.

Не може суд прийняти до уваги позицію
відповідача стосовно не погодження з
позовними вимогами, оскільки вона
спростовується вищенаведеним і нічим
об’єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим позовні вимоги задовольнити
частково та стягнути з відповідача ПАТ
«Комерційний банк «ПриватБанк»на
користь ОСОБА_1 суму банківського
вкладу в розмірі 11000 грн. та 188 грн. 20 коп.
- витрати на судовий збір, а всього 11188
грн. 20 коп.

Таким чином, позовні вимоги знайшли
своє підтвердження в ході судового
засідання, ґрунтуються на вимогах
закону, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 8, 19, 41, 55, 124 Конституції
України, ст. ст. 15, 16, 22, 525, 526, 530, 629, 1058, 1060,
1068, 1166 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«ПриватБанк»на користь ОСОБА_1 суму
банківського вкладу в розмірі 11000 грн.
та 188 грн. 20 коп. - витрати на судовий
збір, а всього 11188 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя –