Справа № 2/0301/1174/11 Головуючий у 1
інстанції:Лященко О.В. Провадження №
22-ц/0390/406/2012 Категорія:19 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Русинчука М.М.

суддів -Антонюк К.І., Матвійчук Л.В.

при секретарі - Губарик К.А.

з участю: представника позивача -
Редька О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
договором поруки, зустрічними позовами
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Український промисловий банк",
публічного акціонерного товариства
"Швея" про визнання договорів поруки
припиненими за апеляційною скаргою
позивача на рішення
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області від 12 січня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 12
січня 2012 року в задоволенні первісного
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк" (далі -ТзОВ
«Укрпромбанк») про стягнення
заборгованості за договором поруки
відмовлено.

Зустрічні позови ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання договорів поруки
припиненими задоволено.

Визнано припиненими: договір поруки №
40/Zпор06-2 від 05.11.2007 року, укладений між
ОСОБА_4, публічним акціонерним
товариством (далі -ПАТ) «Швея» та ТзОВ
«Укрпромбанк»; договір поруки №
40/Zпор06-3 від 05.11.2007 року, укладений між
ОСОБА_3, ПАТ «Швея»та ТзОВ
«Укрпромбанк»та договір поруки №
40/Zпор06-4 від 05.11.2007 року, укладений між
ОСОБА_2, ПАТ «Швея»та ТзОВ
«Укрпромбанк». Стягнуто з ТзОВ
«Укрпромбанк»та ПАТ «Швея»з кожного на
користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, кожного
окремо, по 1411 грн. 50 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач ТзОВ «Укрпромбанк»подав
апеляційну скаргу, покликаючись на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове, яким задовольнити
первісний позов.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представника позивача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
це відповідає обставинам справи, що 13
листопада 2006 року між ТзОВ
«Укрпромбанк»та ПАТ «Швея»укладено
кредитний договір № 40/КВ-06 на відкриття
відновлювальної мультивалютної
кредитної лінії, із змінами та
доповненнями згідно додаткових
договорів до нього № 40/1 від 11.07.2007 року,
№ 40/2 від 05.11.2007 року, № 40/3 від 13.03.2008
року, № 40/4 від 08.08.2008 року, та № 40/5 від
06.10.2008 року, відповідно до умов якого
банк відкрив позичальнику кредитну
лінію з лімітом в еквіваленті 674 240 євро,
що змінюється відповідно до графіка
зменшення ліміту кредитування, а ПАТ
«Швея»зобов'язалось в порядку,
передбаченому кредитним договором,
повернути кредит, сплатити відсотки за
користування кредитними коштами в
гривні 19,5 % річних, в доларах США -14,0 %
річних, в євро -11,0 % річних, щомісячну
комісію за управління кредитом в
розмірі 0,2 % від діючого ліміту
заборгованості у разі прострочення
платежів основного боргу, відсотків та
щомісячної комісії, також пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період прострочення за
кожний день прострочення від суми
простроченої заборгованості. Строк дії
кредитної лінії встановлено з 13.11.2006
року по 12.11.2016 року (а.с.13-15).

Для забезпечення виконання
позичальником зобов'язань по
кредитному договору, 05.11.2007 року між
ТзОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Швея»та
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з кожним окремо,
були укладені договори поруки за № №
40/Zпор06-2, № 40/Zпор06-3, № 40/Zпор06-4 (а.с.21, 23,
26). Згідно умов вказаних договорів
поручителі, кожен окремо,
зобов'язувалися нести солідарну
відповідальність разом із
позичальником у разі невиконання або
неналежного виконання ним своїх
зобов'язань по кредитному договору.

У зв'язку з неналежним виконанням ПАТ
«Швея», взятих на себе зобов'язань по
кредитному договору, виникла
заборгованість, яка відповідно до
розрахунку банку станом на 23.08.2011 року в
гривневому еквіваленті становить 7 802
506,61 грн. (а.с.9-11).

Судом також встановлено, що відповідно
до умов укладеного 08.08.2008 року між ТзОВ
«Укрпромбанк»та ПАТ «Швея»додаткового
договору № 4 до кредитного договору,
зокрема п. 1.1., встановлено щомісячну
комісію за управління кредитною лінією
в розмірі 0,2 відсотки від суми
фактичної заборгованості та доповнено
Розділ 8 «Відповідальність
сторін»договору п. 8.4. «У випадку
невиконання позичальником п. 6.1.13 цього
договору банк має право прийняти
рішення про стягнення щомісячного
штрафу (без ПДВ) в розмірі 2-х процентів
річних від фактичної заборгованості за
кредитом за період, протягом якого
позичальником не виконувалася ця умова
договору, виходячи із фактичної
кількості днів у місяці та у році».
Внесення вказаних змін і доповнень до
кредитного договору було проведено без
згоди поручителів внаслідок чого, як
вбачається з розрахунку
заборгованості, збільшилось
нарахування комісії за управління
кредитною лінією на 171 672,18 грн. і
відповідно збільшився обсяг
відповідальності поручителів за
договорами поруки у зв'язку з чим вони у
відповідності до ст. 559 ЦК України
вважаються припиненими. Внесені зміни
до умов кредитного договору було
здійснено без згоди поручителів,
можливості внесення таких змін без їх
згоди умовами згаданих договорів
поруки не обумовлено.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Ч. 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Оскільки, укладеним між банком та
позичальником без згоди названих
поручителів додатковим договором до
кредитного договору змінені
зобов'язання позичальника за цим
договором в сторону їх збільшення,
внаслідок чого збільшився обсяг їх
відповідальності за договорами поруки,
суд відповідно до вимог наведеної
норми матеріального права дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
первісного позову банку про стягнення
заборгованості і правильно визнав
укладені між сторонами по справі
договори поруки припиненими.

Доводи апелянта про те, що надіслані
поручителям повідомлення про
наявність заборгованості із
врахуванням змін до кредитного,
передбачених додатковим договором №
40/4 від 08.08.2008 року, та відсутність їх
звернення до банку дає підстави
вважати, що вони повідомлені про зміни
до кредитного договору і прийняли їх,
колегією суддів до уваги не
приймаються, оскільки як вбачається з
матеріалів справи умовами укладених
між сторонами договорів поруки
внесення таких змін без згоди
поручителів не обумовлено і вони такої
згоди на зміну основного зобов'язання
не давали. Відсутність заперечень з
боку поручителів щодо нарахування
заборгованості відповідно до
додаткового договору, яким збільшено
зобов'язання позичальника за кредитним
договором, не свідчить про наявність
їхньої згоди на таку зміну зобов'язань
позичальника.

Твердження апелянта про те, що внесення
змін до згаданого кредитного договору
фактично не призвело до збільшення
обсягу відповідальності поручителів,
оскільки розмір стягуваної з них
заборгованості (7 802 506,61 грн.) не
перевищує суму в 700 000 євро, за
повернення якої позичальником вони
поручились, є неспроможними, оскільки
обсяг відповідальності поручителів
визначається не пред'явленою до
стягнення з них сумою, а розміром
заборгованості позичальника за
кредитним договором з врахуванням
здійснених ним платежів та первинних
умов цього договору щодо нарахування
сум такої заборгованості.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 559 ЦК України,
законодавець пов'язує припинення
договору не з фактом пред'явлення до
поручителя вимог більшого розміру, ніж
це передбачено договором поруки, а з
фактом внесення сторонами кредитного
договору змін до нього в частині
розміру зобов'язань позичальника без
згоди на це поручителя, які призводять
до збільшення обсягу відповідальності
останнього. І в цьому випадку не має
значення, чи фактично реалізував ці
зміни кредитор, вимагаючи від
поручителя сплати заборгованості за
зміненими умовами кредитного договору,
чи ні, оскільки відповідальність
поручителя може і не наступати у
випадку належного виконання
зобов'язань за кредитним договором
самим позичальником. Для припинення
договору поруки достатньо самого факту
внесення таких змін до кредитного
договору щодо зобов'язань позичальника
(як то підвищення відсоткової ставки,
введення нових чи додаткових,
порівняно з первинними умовами
договору, платежів тощо), які тягнуть за
собою збільшення обсягу
відповідальності поручителя порівняно
з тими умовами, що існували до цих змін.
Цей договір із вказаної підстави
припиняється не за волею його сторін чи
за рішенням суду, а в силу вимоги
закону.

Доводи апелянта про необхідність
співставлення обсягу відповідальності
поручителя з розміром пред'явленої до
нього вимоги при вирішенні питання
щодо припинення договору поруки не
узгоджуються із змістом наведеної
норми права, оскільки в такому випадку
припинення договору поруки
відбувалось б, не в силу закону, а
залежало б від іншої обставини
-пред'явлення такої вимоги кредитором,
чи ні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстав для його
зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача
товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк" відхилити.

Рішення Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 12
січня 2012 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: