Справа №2/0519/2736/12
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2012 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.Л.,

при секретарі Рояновій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією родиною та розділ майна подружжя зі стягненням компенсації за частку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовними вимогами про визнання права власності на частку майна набутого під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 та стягнення компенсації за частку зі спадкоємиці ОСОБА_2 За час судового розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_1 були уточнені, згідно до яких позивачка разом з первинними вимогами просила встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 з 2003 року по час смерті останнього, тобто 14.04.2011 року. В обгрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначила, що протягом вказаного часу перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3, проживали разом за її місцем мешкання у ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом зазначеного часу, у період з 31.08.2007 року по 05.03.2009 року, перебували у зареєстрованому шлюбу, якому передувало їх спільне життя з 2003 року. Незважаючи на офіційне розірвання шлюбу, вони продовжували проживати однією родиною до часу смерті ОСОБА_3 За час сумісного мешкання однією родиною у 2006 році, ними був придбаний автомобіль ЗАЗ-БАЕ^ОО моделі Т131102, державна реєстрація якого відбулась на ОСОБА_3 Після смерті останнього, транспортний засіб успадкувала донька чоловіка від попереднього шлюбу - ОСОБА_2 Позивачка просить встановити факт проживання однією родиною з ОСОБА_3, з метою поділу спільно нажитого майна, визнавши за нею право власності на 1А частку автомобіля та стягнути компенсацію у розмірі вартості цією частки.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні посилаючись, на наступні обставини: з 2003 року ОСОБА_1В та ОСОБА_3, стали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу в квартирі позивачки. Перебуваючи у фактичному шлюбі, були об"єднані спільним побутом, разом вели господарство та мали спільний бюджет. З метою забезпечення потреб родини ОСОБА_3, отримавши безпроцентну позику за місцем роботи у ПАТ ММК «ім. Ілліча»у 2006 році придбав автомобіль ЗАЗ-ОАЕ/УОО моделі ТІ31102, державний реєстраційний знак НОМЕР_1. Для придбання транспортного засобу, грошові кошти у розмірі 15000 гривен, яких не вистачало для покупки, були позичені у спільній знайомій Волошиної. Боргові зобов'язання як за місцем роботи ОСОБА_3, так і перед Волощиною, були погашені за кошти їх родини. Наведені обставини на погляд позивачки, дають підстави для стягнення на її користь !/2 частки вартості автомобіля, в порядку розділу спільного майна подружжя після смерті ОСОБА_3

Представник відповідачки - адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, не заперечуючи щодо знайомства позивачки та підтримання протягом тривалого часу певних стосунків з ОСОБА_3, зазначив, що останній не проживав з позивачкою однією сім'єю,оскільки кожний з них мав окремий самостійний бюджет, відносини носили тимчасовий характер, супроводжувались постійними сварками за наслідками яких ОСОБА_3 тривалий час. мешкав окремо. Встановлення зазначеного факту вважає неможливим, оскільки станом на 2003 рік ОСОБА_3 перебував у реєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який було розірвано лише у квітні 2004 року. До часу реєстрації шлюбу з позивачкою, їх відносини носили тимчасових характер, та не створювали взаємних прав та обов'язків для осіб, які перебувають у фактичних .Шлюбних стосунках. Автомобіль, на розподілу якого наполягає позивачка, було придбано особисто ОСОБА_3 за рахунок позики підприємства, з яким він знаходився у трудових відносинах та особистих заощаджень, що утворились внаслідок реалізації будинку.

Суд, з'ясувавши доводи сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає заявлені вимоги необгрунтованими та у задоволенні позову відмовляє з наступних підстав.

За приписами ст.З Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

За ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді чоловіка та жінки.

СК України набув чинності з 01.01.2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі ( ч.і ст.85 Конституції України), норми СК України регулюють відносини, які виникли після набрання ним чинності та він не має зворотної сили, тобто не поширюється на відносини, які виникли до цього моменту.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2007 року до 05.03.2009 року, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про укладання шлюбу та його розірвання. /а.с. 7,8/

Допитані в залі судового засідання свідки зі сторони позивачки: ОСОБА_7. ОСОБА_8. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили факт знайомства ОСОБА_3 з позивачкою у 2003 році та сумісне проживання за місцем мешкання останньої.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що у 28.11.2005 році придбав будинок уклавши з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу за яким сплатив 90 тисяч гривен. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 носив фіктивний характер, оскільки укладався з метою отримання іпотечного кредиту. Неодноразово відвідуючи місце мешкання позивачки, зазначає, що характер відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не носили ознак шлюбу, оскільки речей ОСОБА_3 у приміщені квартири не було, а його носильні речі були зібрані у сумці та зберігались біля входу.

Виходячи зі встановлених ст.З СК України засад та ознак сім'ї, суд аналізуючи всі надані сторонами докази, приходить до висновку про те, що в судовому засіданні не встановлено достовірно факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім'єю поза межами офіційного шлюбу. Приведені позивачкою та її представником доводи в обґрунтування позовних вимог спростовуються поясненнями допитаних судом свідків та досліджених судом документів.

Так. заявлені представником позивачки та допитані судом свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суду пояснили, що є подругами позивачки, яка з 2003 року проживала з ОСОБА_3 Одночасно вказали, що за умовами проживання ОСОБА_1 мешкала у однокімнатній квартирі разом з донькою від попереднього шлюбу, у зв'язку з чим потребували поліпшення житлових умов. З цією метою, позивачкою під час шлюбу з ОСОБА_3 у іпотеку було придбано однокімнатну квартиру, де на час смерті мешкав останній у зв'язку зі зловживанням спиртним. Допитана судом ОСОБА_9 суду пояснила, що працювала у ПАТ ММК «ім. Ілліча»разом з ОСОБА_3, з метоюпридбання транспортного засобу останньому було надано безпроцентну позику у розмірі 25 000 гривен, за які він на початку 2006 року придбав автомобіль. Подробиці життя, спільні інтереси подружжя, свідками наведено не було. Причини зберігання ОСОБА_3 особистих заощаджень у приміщенні гаражу, вказані особи не пояснили.

Разом з тим, твердження позивачки та її представника про наявність спільного побуту, ведення господарства, утворення спільного бюджету спростовано поясненнями свідка ОСОБА_11, який не є зацікавленою особою і досить тривалий час спілкувався з ОСОБА_3 Останнього знав з дитинства, як жителя селища Старий Крим, однак лише з підстав придбання будинку стали спілкуватись у 2004 році. З особистого життя ОСОБА_3 свідку відомо, що після розлучення з ОСОБА_6 він вирішив продати будинок та придбати квартиру у М.Маріуполі. Яким чином, ОСОБА_3 розпорядився коштами отриманими від реалізації будинку свідку не відомо, однак він неодноразово скаржився на відсутність власного житла, у зв'язку з чим винаймав житло, або мешкав у знайомих жінок. Серед таких знайомих ОСОБА_3, свідку відома позивачка, відносини з якою носили тимчасових характер та супроводжувались зловживанням спритним. Спільного побуту в їх родині не було, оскільки речі ОСОБА_3 весь час були зібрані та знаходились в сумці біля виходу.

В суді представником позивачки надано акт житлово-експлуатаційної дільниці №5 від 21.11.2011 року, яким нібито встановлено, факт проживання однією родиною ОСОБА_3 з ОСОБА_1 з 2003 року по день його смерті - 14.04.2011 року. Зі змісту зазначеного акту надходить, що до складу їх родини, також входить донька позивачки -ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2. Обставини визначені зазначеним актом, судом до уваги не приймаються, оскільки допитана в якості свідка ОСОБА_10, яка входила до складу комісії за актом, суду пояснила, що за умовами проживання у однокімнатній квартирі, у випадку залишення ОСОБА_3 на ніч, донька позивачки була вимушена ночувати у сусідів. Вказані обставини сумісного життя, на погляд суду, у достатньому обсязі свідчать про невідповідності тверджень за актом та про відсутність основоположної ознаки сумісного життя подружжя такої, як наявність спільного побуту.

Про тимчасовий характер спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3, також свідчить відсутність постійного місця реєстрації останнього. Так, відповідно до витребуваної судом інформації. ОСОБА_3 протягом часу з 30.03.2010 року по 14.04.2011 року був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. 172. Згідно свідчень ОСОБА_7, вона зареєструвала ОСОБА_3 у належному їй будинку на прохання останнього у зв'язку з відсутністю можливості бути зареєстрованим за будь-якою іншою адресою. Вказані обставини не заперечувались представником позивачки, так само як не надано переконливого обгрунтування причин, що унеможливлювали його реєстрацією за місцем мешкання позивачки.

З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги недоведеними та таким, що непідтверджені належними та допустимими доказами. Безперечно та достовірно факт проживання однією родиною ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2003 року по день його смерті в судовому засіданні не встановлений. До того ж, норми СК України, які регулюють це питання, не мають зворотної сили, а тому не розповсюджуються на відносини, які існували до набуття ним чинності. Стосовно проміжку часу з 05.03.2009 року до часу смерті ОСОБА_3, то в судовому засіданні не представлено, жодного переконливого доказу у підтвердження того, що після офіційного розриву шлюбу, між колишнім подружжям продовжувались стосунки пов'язані зі спільним побутом, проживанням та породжували взаємні права та обов"язки.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивачки ОСОБА_1 щодо встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_3, суд не находить правових підстав для розділу майна подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на Уг частку автомобіля зі стягненням компенсації у розмірі вартості цієї частки.Керуючись ст. ст. 57, 60, 70, 71 СК України, Постановою від 21.12.2007 року N 11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218,228, 232 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією родиною з ОСОБА_3 протягом часу з 2003 року по 14.04.2011 року та визнання права власності на '/г частку транспортного засобу автомобіля ЗАЗ-DAEWOO моделі ТІ31102, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 зі стягненням компенсації, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.Л. Соловйов