РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2012 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого –судді Цукурова В.П.,

при секретарі –Рябко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО»про
визнання недійсною угоди, стягнення
сплачених за угодою коштів та
відшкодування моральної шкоди, суд –

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, Товариства з
обмеженою відповідальністю «АВТО
ПРОСТО»про визнання недійсною угоди,
стягнення сплачених за угодою коштів
та відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на наступне.

04 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО»в особі
продавця-консультанта ОСОБА_3 було
укладено Угоду №370788. За цією угодою
товариство надає ОСОБА_2 послуги,
предметом яких є придбання автомобілю.

На момент укладання угоди позивачка
була законною дружиною ОСОБА_2. Своєї
згоди на укладання цієї угоди між
відповідачами вона не давала, а про
існування угоди дізналась випадково.

У період з серпня по листопад 2011 року
ОСОБА_2 було перераховано на користь
ТОВ «АВТО ПРОСТО»48 140,50 гривень, що є
дуже великою сумою та такою, що
накопичувалась родиною роками.
Укладання цієї угоди призвело до
негативних наслідків у фінансовому
становищі родини позивачки.

Позивачка просить суд визнати
недійсною угоду від 04.08.2011 року,
укладену між ОСОБА_2 та Товариством з
обмеженою відповідальністю «АВТО
ПРОСТО», оскільки такий правочин, що
виходить за межі дрібного побутового,
був укладений без її згоди. Просить
стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО»на її
користь сплачені грошові кошти у сумі 48
140,50 гривень.

Крім цього просить суд стягнути на її
користь 20000,00 гривень у якості
відшкодування моральної шкоди.
Зазначає, що укладання угоди призвело
до нервових зривів, погіршення сону,
сваркам між нею та чоловіком. Вона була
вимушена вживати заспокійливі засоби,
що впливало на її роботу лікаря.

У судове засідання позивачка та її
представник не з’явились. До суду
надійшла заява представника позивачки
про розгляд справи без їх участі,
позовні вимоги просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з’явився, надав заяву про розгляд
справи без його участі, позовні вимоги
визнав.

Представник відповідача ТОВ «АВТО
ПРОСТО»в судове засідання не з’явився,
надав суду письмові заперечення проти
позову, в яких просив розглянути справу
без його участі.

Суд, дослідивши докази по справі в їх
сукупності, вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

04 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО»в особі
продавця-консультанта ОСОБА_3 було
укладено Угоду №370788 (а.с.5).

Відповідно до статті 1 даного договору
предметом цієї угоди є надання
учаснику послуг системи АвтоТак,
спрямованих на придбання автомобіля.

Відповідно до Свідоцтва про одруження
серії І-НО №147265 від 18.05.2002 року було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 (а.с.17).

Судом встановлено, що під час
підписання даної угоди позивачем
ОСОБА_2, яка є дружиною відповідача
ОСОБА_2, не було надано згоди на
укладання такого правочину.

У період з серпня по листопад 2011 року
ОСОБА_2 було перераховано на користь
ТОВ «АВТО ПРОСТО»48140,50 гривень, що
підтверджується квитанціями №24 від
04.08.2011 року на суму 11227,20 гривень, №25 від
04.08.2011 року на суму 3772,80 гривень, №9143/0002
№253 від 13.09.2011 року на суму 1570,25 гривень,
№8143/0002 №96 від 11.10.2011 року на суму 1570,25
гривень, №6143/0002 №104 від 20.10.2011 року на
суму 30000 гривень (а.с.14,15).

Згідно зі ч.1 ст. 60. Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Сімейного
кодексу України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з ч.2 ст. 65 Сімейного
кодексу України при укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Відповідно до ст. 31 ЦК України правочин
вважається дрібним побутовим , якщо він
задовольняє потреби особи, відповідає
її фізичному духовному чи соціальному
розвитку та стосується предмета , який
має невисоку вартість.

Судом встановлено, що угода №370788 від 04
серпня 2011 року є правочином, що
виходить за межі дрібного побутового,
оскільки вона стосується предмета,
який має високу вартість. Як вбачається
із заперечень на позовну заяву ТОВ
«АВТО ПРОСТО», система продажу АвтоТак
полягає у створенні групи покупців, які
бажають придбати товар високої
вартості.

Твердження відповідача ТОВ
«АВТО ПРОСТО»про те, що кошти сплачені
ОСОБА_2 є його особистою приватною
власністю, не береться судом до уваги,
оскільки відповідно до ч.2 ст.60
Сімейного кодексу України вважається,
що кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Таким чином, наявні підстави для
визнання угоди №370788 від 04 серпня 2011
року недійсною відповідно до ч. 2 ст. 65
СК України.

Крім того, стаття 216 ЦК України
встановлює, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

У даному випадку підлягають стягненню
з відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО»грошові
кошти у сумі 48140,50 гривень, сплачені
ОСОБА_2

Відповідно до ст.1167 ЦК моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно з п.2 ч.3 ст.23 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 р. із змінами,
внесеними згідно з Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 р.
«Про судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», розмір відшкодування моральної
шкоди визначається судом на підставі
позовних вимог, характеру дії особи,
яка завдала шкоду, фізичних та
моральних страждань потерпілого, а
також інших негативних наслідків.

Проте позивачем, не доведено факту
заподіяння їй відповідачем ТОВ «АВТО
ПРОСТО»моральних страждань, а тому
позовна вимога про відшкодування
моральної шкоди не підлягає
задоволенню.

За таких обставин суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з
обмеженою відповідальністю «АВТО
ПРОСТО»про визнання недійсною угоди,
стягнення сплачених за угодою коштів
та відшкодування завданої моральної
шкоди підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягають стягненню з відповідачів на
користь позивача сплачений судовий
збір пропорційно до задоволених
позовних вимог.

На підставі ст. 23, 31, 215, 216, 1167 ЦК України,
ст. ст. 60, 65 Сімейного кодексу України та
керуючись ст. ст. 5, 60, 88, 213, 214, 215, 224 ЦПК
України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО»про
визнання недійсною угоди, стягнення
сплачених за угодою коштів та
відшкодування завданої моральної
шкоди –задовольнити частково.

Визнати недійсною угоду №370788 від 04.08.2011
року, укладену між ОСОБА_2 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "АВТО ПРОСТО».

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО»на
користь ОСОБА_1 грошові кошти у 48140,50
гривень, судовий збір у сумі 47,05
гривень, а всього стягнути 48 187,55
гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у сумі 47 (сорок сім)
гривень 05 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано через Ворошиловський
районний суд м. Донецька до
апеляційного суду Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя Ворошиловського

районного суду м. Донецька
В.П.
Цукуров