Справа № 232/5623/12
Провадження 2-о/232/295/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2012 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сало Т. Б.,

за участю секретаря Басовській В.М.,

народних засідателів Гнатик В.В., Савчук Г.О.,

за участю прокурора Карманчук Л.В.,

розглянувши у виїзному судовому засіданні в місті Вінниці справу за заявою Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. ОСОБА_1 про надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_2, без її згоди , -

ВСТАНОВИВ :

Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_1 звернулась в суд з вищевказаною заявою, яка мотивована тим, що 09.12.2012 р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка АДРЕСА_1, була госпіталізована до лікарні за усвідомленою згодою.

ОСОБА_2 на обліку в психіатричній лікарні з 1983р., коли після пологів вперше виникли психічні розлади, лікувалась в Ворошиловградській психіатричній лікарні на протязі 2-х місяців. Виписана з покращенням. Вперше лікувалась стаціонарно в ВОПНЛ в 10 від. з 23.05.83р. по 04.07.83р., з приводу післяпологового психозу: відчувала слухові галюцинації, погрозливого характеру, висловлювала маячні ідеї переслідування, вважала, що „її мають вбити", відчувала страх, тривогу. Виписана в стані покращення, приступила до роботи. Повторно лікувалась в ВОПНЛ з 30.08.89р. по 25.10.89р., з 02.12.90р. по 18.02.91р., з 23.02.93р. по 23.03.93р., з 21.06.94р. по 01.08.94р., з 16.10.95р. по 15.12.95р., з приводу шизофренії, параноїдної форми. В клінічній картині захворювання переважала параноїдна симптоматика: „голоси" коментуючого та імперативного характеру, які змушували хвору „неадекватно себе поводити, відмовлятися від прийому їжі ", висловлювала маячні ідеї переслідування, впливу, вважала, що „оточуючі та співробітники шепочуться за її спиною, читають її думки", відчувала тривогу, страх, був порушений сон. Виписувалась у стані покращення, приступала до попередньої роботи. До 2008р. на стаціонарне лікування не поступала, працювала. Протягом 2008р. психічний стан погіршувався: порушився сон, ставала злісною, дратівливою, негативно налаштованою до оточуючих, відчувала тривогу, знижувалась працездатність. До психіатра не зверталась. За наполяганням дочки приймала заспокійливі засоби. Повторно була госпіталізована в примусовому порядку в 6 від. ВОПНЛ, де перебувала з 23.12.08р. по 22.04.09р. Згідно пояснювальних записок співробітників санаторію пацієнтка приходила на роботу злісною, поводила себе агресивно по відношенню до співробітників, розмовляла сама до себе, погрожувала оточуючим фізичною розправою - порізати, вбити. Бурхливо реагувала на зауваження, вважала, що „всі погано до неї ставляться", стала порушувати технологію приготування їжі. Була оглянута на обл. псих. МСЕК, в групі інвалідності було відмовлено, рекомендовано продовжити лікарняний лист. В подальшому була представлена на ЛКК на предмет виписки з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 27.09.2000р. №1465 пункт 18, не може працювати працівником санаторію, який безпосередньо пов'язаний з організацією харчування. Була виписана з покращенням, продовжувала працювати. Повторно лікувалась стаціонарно в ВОПНЛ в 6 від,: з 21.01.10р. по 18.03.10р., повторно представлена на обл. псих. МСЕК, визнана інвалідом III групи по психічному захворюванню, була звільнена з роботи; з 09.12.10р. по 22.03.11р.; оглянута на обл. псих. МСЕК, визнана інвалідом II групи по психічному захворюванню. Остання госпіталізація в 6 від. ВОПНЛ з 16.11.11р. по 20,02.12р.; неадекватно себе поводила, 16.11.11р. знаходячись в хворобливому стані, розпалила в себе в квартирі багаття посеред кухні. Виписувалась в стані покращення, підтримуюче лікування не приймала.

Теперішній вступ в лікарню пов'язаний з погіршенням психічного стану: 10.10.12р. самостійно викликала «Швидку допомогу», налякала працівників швидкої допомоги закривши їх в квартирі, неадекватно себе поводила. Медпрацівниками була викликана інша бригада «Швидкої допомоги», яка доставила пацієнтку в ВОПНЛ.

Захворювання ОСОБА_2 носить хронічний характер з частими загостреннями та періодичними психотичними станами і потребує постійного амбулаторного лікування внаслідок відмови від підтримуючого лікування вдома.

17.12.2012 року ОСОБА_2 була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка зробила висновок, що внаслідок проведеного лікування психічний стан пацієнтки покращився, активно маячних ідей не висловлює. Заперечує розлади сприйняття. Поведінка впорядкована. ОСОБА_2 підлягає виписці із стаціонару, але є достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у неї важкого психічного розладу, в зв'язку з тим, що хвора може завдати значної шкоди своєму здоров'ю при погіршенні психічного стану у разі, якщо їй не буде надана амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку.

17.12.2012 року ОСОБА_2 було запропоновано дати згоду на амбулаторне лікування, однак вона не погодилась.

На виїзному судовому засіданні представник лікарні підтримав заяву та наполягав на її задоволенні.

Прокурор проти задоволення заяви не заперечувала.

ОСОБА_2 згоди на амбулаторне лікування не надала.

Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно акту про призначення примусового амбулаторного лікування від 17.12.2012 р. комісія оглянула ОСОБА_2 та розглянула медичні документи в результаті чого, було встановлено, що вона виявляє ознаки психічного розладу у виді шизофренії, параноїчної форми, безперервного типу перебігу.

Згідно виписки з історії хвороби №10440 ОСОБА_2 встановлено аналогічний діагноз.

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу»амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоровю у звязку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду.

Питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем-психіатром. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність надання особі такої допомоги.

В даному випадку суд, враховуючи пояснення представника лікарні, зміст акту та історії хвороби, приходить до висновку, що пацієнт потребує призначення примусового амбулаторного лікування.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 12, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», 10, 60, 279-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ВОПНЛ ім. акад. ОСОБА_1 про надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_1, без її згоди - задовольнити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

НАРОДНІ ЗАСІДАТЕЛІ:

Суддя: Т. Б. Сало