Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2012 Справа №1915/5944/2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Тихої І.М.

при секретарі Матрифайло І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про повернення боргу, посилаючись на те, що 29.12.2009 року відповідач позичив у нього кошти в сумі 45600 грн., що еквівалентно 6000 доларам США, які зобовязувався повернути після продажу житлового будинку по вул.Мостова,16 ІІІ у м.Тернополі за 110000 доларів США, проте, вказаних коштів не повернув. Просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 47927,40 грн. та 11672,40 грн. пені, нарахованої у відповідності до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 16.06.2009 року по 28.02.2012 року.

У судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги та зазначили, що відповідач свідомо приховав той факт, що власником вищезгаданого житлового будинку є не відповідач, а його матір ОСОБА_3, ввівши позивача в обману, оскільки ОСОБА_2 не зміг здійснити продаж житлового будинку, тому вважають що у відповідності до вимог ст.212 ч.3 ЦК України строк повернення позики настав та просять задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що у представленій позивачем розписці не йдеться про позику коштів, позивач володіє агенцією нерухомості у м.Тернополі та насправді між сторонами мало місце укладення договору по наданню послуг з відчуження житлового будинку про який йдеться в розписці, жодних коштів відповідач від позивача не одержував, а сама суть розписки протирічить правовій природі договору позики грошей, оскільки укладена з відкладальною умовою, а саме-продажем житлового будинку за 110000 доларів США, яка могла й не відбутись, повернення ж позики згідно з вимогами цивільного законодавства України повинно бути безумовним, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Суд встановив наступні факти:

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальником або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений в письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження факту укладення між ним та ОСОБА_2 договору позики ОСОБА_1 представив суду розписку, написану ОСОБА_2 11.06.2009 року, у якій йдеться про те, що відповідач зобовязується віддати позивачу 45600 грн., що еквівалентно 6000 грн. після продажу будинку по вул.Мостовій, III за 110000 доларів США.

Враховуючи те, що будь-яких доказів позики відповідачу коштів в сумі еківалентній 6000 доларам США позивачем не представлено та в ході судового слідства не здобуто, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу за договором позики та пені слід відмовити як необгрунтовано заявлених та не підтверджених матеріалами справи.

При цьому суд оцінює критично посилання сторін та їх представників на те, що між ними фактичного склались відносини щодо про надання послуг з продажу нерухомості, оскільки предметом позовних вимог є зобовязальні відносини щодо позики коштів.

Керуючись ст.ст.10, 60, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.1046-1049 ЦК України,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд на протязі 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_4