Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2012 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Великохацької В.В.

при секретарі Зимовскій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спонукання до виконання умов договору, визнання права користування житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2012 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 в якому просив визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач з 07.08.2003 року був зареєстрований в квартирі, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 23-Б, кв. 23, однак ніколи не проживав в спірній квартирі. Власником даної квартири є позивач ОСОБА_1.

Будинок в якому знаходиться вказана квартира, знаходиться на балансі та обслуговуванні Комунального підприємства Житлосервіс ОболоньОболонського району м. Києва.

Данна квартира складається із двох кімнат жилою площею 29.60 кв.м.

Спірною квартирою відповідач ніколи не користувався, не цікавився, не вносив витрат по сплаті квартплати та комунальних послуг, перешкод у користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинив і не чинить, він добровільно не проживає в квартирі. Речей відповідача в спірному житлі немає.

Відповідач постійно проживав і проживає в квартирі разом зі своїми батьками, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 23-Б, кв. 23.

13.08.2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про спонукання до виконання умов договору, визнання права користування житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.07.2003 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір оренди, відповідно до якого наймодавець надає піднаймачу на постійне користування домоволодіння за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 23-Б, кв. 23, а саме одну кімнату площею 11,7 кв.м. Термін дії договору постійно. В середині березня 2012 року ОСОБА_2 був змушений звернутися до Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про припинення протиправних дій з боку ОСОБА_1, який перешкоджав йому у вселенні та користуванні житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав свою позовну заяву та просив її задовольнити з тих підстав, що у ній викладені. Стосовно позовної заяви ОСОБА_2 до нього про спонукання до виконання умов договору, визнання права користування житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення заперечував просив у задоволені цього позову відмовити, оскільки ОСОБА_2 ніколи не проживав в його квартирі, а був лише там зареєстрований, речей ОСОБА_2 в його квартирі не має і ніколи не було. Перешкод в користуванні квартирою він ОСОБА_2 ніколи не чинив.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовну заяву ОСОБА_1 та просила її задовольнити, оскільки ОСОБА_2 ніколи не проживав в квартирі за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 23-Б, кв. 23. ОСОБА_2 не реалізував своє право на проживання в спірній квартирі, користування спірною квартирою, вважає за необхідне до даних правовідности застосувати норми Житлового кодексу Української РСР, а саме ст.ст. 71, 150, 155. Стосовно позовної заяви ОСОБА_2 про спонукання до виконання умов договору, визнання права користування житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення просила відмовити в його задоволенні на підставі ст. 267 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 пропущено строк позовної давності, крім того зазначила, що договір оренди від 24.07.2003 року був укладений формально, вважає його нікчемним, оскільки: по-перше договір оренди від 24.07.2003 року у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або інших органів державної влади не був зареєстрований; по-друге відповідно до вимог ст. 793 ч.2 ЦК України договір найму (оренди) житла або його частини, укладений строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню; по-трете ОСОБА_2 на момент підписання договору не досяг повноліття, тому не міг сам укладати і підписувати договір оренди.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки 24.07.2003 року ОСОБА_1 добровільно уклав договір оренди на частину квартири і його права як власника квартири не порушені, вважає, що ОСОБА_2 з поважних причин не користуватися квартирою ОСОБА_1, тому що з 01.09.2002 року по 24.06.2006 року перебував на навчанні в Київському національному університеті внутрішніх справ (денна форма навчання) з перебуванням на казарменому положенні; з 27.04.2007 року по 17.03.2009 рік утримувався в Київському СІЗО; крім того, батьки ОСОБА_2 за станом здоровя потребують сторонньої допомоги, тому з цих причин він проживає разом з батьками. Стосовно позовної заяви ОСОБА_2 про спонукання до виконання умов договору, визнання права користування житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення просив її задовольнити з тих підстав, що у ній викладені. Пояснював, що в договорі оренди термін дії вказано постійно, даний договір не визнаний судом недійсним, а ОСОБА_1 відмовляється добровільно його виконувати, що підтверджується висновком від 05.04.2012 року та довідкою від 27.07.2012 року (а.с.45-46). Заперечував проти застосування строку позовної давності, оскільки ОСОБА_2 дізнався, що його право на користування квартирою порушено в 2012 році.

Суд вважає, що оскільки, договір оренди був укладений 24.07.2003 року то на підставі п. 4 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України до даних правовідносин слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Ст. 71 ЦК Української РСР (1963 року) встановлено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Однак, до даних правовідносин не можна застосувати строк позовної давності, оскільки як вказує представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_2 дізнався, що його право порушено лише у 2012 році, а згідно ст. 76 ЦК Української РСР (1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення

права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася

або повинна була дізнатися про порушення свого права, тобто строк позовної давності в три роки ОСОБА_2 пропущено не було.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що проживає та зареєстрована в квартирі за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 23-Б, кв. 22 з 1978 року. Позивач ОСОБА_1 є її сусідом і проживає в кв. 23. ОСОБА_2 в квартирі 23 по пр-ту Оболонському ніколи не проживав. Речей його в квартирі вона не бачила. Конфліктів з приводу того, що ОСОБА_2 не впускають до квартири ОСОБА_1 ніколи не було.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що проживає та зареєстрована в квартирі за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 23-Б, кв. 21, з кінця 2003 року. Позивач ОСОБА_1 є її сусідом і проживає в кв. 23, вона інколи буває в його квартирі. ОСОБА_2 вона жодного разу не бачила, в квартирі 23 по пр-ту Оболонському і знає, що він ніколи там не проживав. Речей його в квартирі вона не бачила. Вона жодного разу не бачила та не чула, конфліктів з приводу того, що ОСОБА_2 не впускають до квартири ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що відповідач ОСОБА_2 є його рідним та єдиним сином. У 2003 році до нього та його жінки звернувся ОСОБА_1, який є рідним братом його жінки, з проханням допомогти погасити борг, що складав 2500 гривень за квартиру, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 23-Б, кв. 23. Вони погодились допомогти погасити борг з умовою, що він дозволить їх сину ОСОБА_2 проживати в його квартирі, після чого вони надали кошти ОСОБА_1, який сплатив борг за квартиру та приватизував її. Потім вони уклали договір оренди, та ОСОБА_2 було зареєстровано в спірній квартирі. На той час ОСОБА_2 не проживав в квартирі, оскільки навчався в Київському національному університеті внутрішніх справ та перейшов на третій курс. В 2006 році він закінчив навчання та пішов працювати в міліцію на той час проживав у них на пр-ті Правди, 17 в кв. 119. Потім з 2007 року утримувався в Київському СІЗО, тому не міг проживати за місцем реєстрації. В 2009 році після його звільнення він знов почав проживати з ними на пр-ті Правди, 17 в кв. 119, тому що йому та його дружині за станом здоровя потрібна була стороння допомога. Після того, як його син одружився і народилась онука вирішили, щоб він переїхав до спірної квартири та почав проживати окремо, однак його в квартиру ОСОБА_1 не впустив, тому він і звернувся до суду.

Вислухавши учасників процесу, допитавши свідків сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, а у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спонукання до виконання умов договору, визнання права користування житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в квартирі, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 23-Б, кв. 23. Крім нього в квартирі зареєстрованим є його племінник ОСОБА_2. (а.с.10)

Власником даної квартири є позивач ОСОБА_1 (а.с.6-7).

Згідно договору оренди від 24.07.2003 року, укладеного між сторонами, наймодавець ОСОБА_1 надає піднаймачу ОСОБА_2 в користування домоволодіння за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 23-Б, кв. 23, а саме одну кімнату площею 11,7 кв.м. Термін дії договору постійно. Крім того, піднаймач ОСОБА_2 зобовязується: - утримувати квартиру у порядку; - підтримувати приміщення в належному стані та своєчасно вносити квартирну плату за одну кімнату. (а.с.44)

Спірним житлом відповідач ОСОБА_2 з 24.07.2003 року не користувався, не цікавився, не вносив витрат по сплаті квартплати та комунальних послуг.

Згідно з актами обстеження від 22.06.2012 року, 09.07.2012 року, та 08.08.2012 року відповіддю на запит №790 від 13.07.2012 року з Центральної районної поліклініки Оболонського району м. Києва громадянин ОСОБА_2 за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 23-Б, кв. 23 не проживає. (а.с.11-13, 47). Крім того, цей факт було підтверджено самим представником відповідача в судовому засіданні 03.12.2012 року, на питання суду: Чому відповідач ОСОБА_2 не вносить квартирну плату за одну кімнату?представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 відповів: Він не вносить квартирну плату, оскільки він за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 23-Б, кв. 23 не проживає.

З Довідки від 09.11.2012 року №28746 з Київського СІЗО видно, що ОСОБА_2 з 27.04.2007 року по 17.03.2009 року утримувався в Київському СІЗО (а.с.71).

З довідки №843 від 14.08. 2012 року з Київського національного університету внутрішніх справ видно, що ОСОБА_2 дійсно в період з 01.09.2002 року по 24.06.2006 року навчався в Київському національному університеті внутрішніх справ на денній формі навчання за держівним замовленням (а.с.54), однак з даної довідки не вбачається, що ОСОБА_2 перебував на казарменому положенні, як зазначав ОСОБА_2 в своїх письмових запереченнях та поясненнях (а.с.64).

Крім того, докази, які подав відповідач ОСОБА_2 до суду в огрунтування своїх позовних вимог, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди в користуванні спірною квартирою не надає ключі від квартири, перешкоджає вільному доступу та вселенню, а саме: висновок від 05.04.2012 року та довідку від 27.07.2012 року з Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с.45-46) суд розцінює такими, що не відповідають дійсності, оскільки вони суперечать усім іншим доказам які містяться в матеріалах справи, а саме: відповіді на запит від 24.07.2012 року з Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві, довідці з ЖЕК №507 Оболонського району м. Києва, поясненням позивача ОСОБА_1 та показанням свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Разом з тим суд не може погодитись з такими твердженнями ОСОБА_2, оскільки відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідачем не надано і в судовому засіданні не здобуто жодного належного та допустимого доказу того, що позивач змінював замки у спірній квартирі та чинить йому перешкоди у проживанні. Та того, що ОСОБА_2 як наймач житлового приміщення з поважних причин був відсутній з 24.07.2003 року по 27.04.2007 року та з 17.03.2009 року по 2012 рік за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 23-Б, кв. 23.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживав в спірній квартирі без поважних причин, перешкод в проживанні відповідачу ніхто не створював, квартирою відповідач не цікавився, комунальні послуги не сплачував. Тобто, ОСОБА_1 з свого боку жодним чином не порушив прав ОСОБА_2

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження цим майном.

У відповідності до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням законні та обгрунтованні, а тому підлягають задоволенню.

Оскільки суд вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування жилим приміщенням за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 23-Б, кв. 23 та на підставі вищевикладеного керуючись вимогами розумності і справедливості у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спонукання до виконання умов договору, визнання права користування житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення слід відмовити.

На підставі ст.ст. 71, 72, ЖК України, ЦК Української РСР (1963 року), ЦК України (2003 року) та керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 218,219, 224 - 226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 23-Б, кв. 23.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спонукання до виконання умов договору, визнання права користування житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м.Києва через Оболонський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.В. Великохацька

10.12.2012 Справа № 2605/11569/12