Справа №22-ц-858/12Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія16Доповідач у 2 інстанції Кулішенко
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Корзаченко І.Ф., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі : Соловйову А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 30 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому вказувала що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 1991 року. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. 14 березня 2007 року шлюб між сторонами було розірвано.

За час сумісного проживання в шлюбі сторонами за спільні кошти було набуте майно: у 1997 році побудований житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул..Менжинського, 36 в м.Ржищів Київської області, в якому сторони разом проживають до цього часу, та автомобіль «Fiat Tіpo», державний номерний знак НОМЕР_1. Вказане будинковолодіння та автомобіль зареєстровані на праві приватної власності на відповідача.

Відповідач не бажає в добровільному порядку розділити спільне майно, тому позивачка змушена була звернутися до суду.

Згідно ст. 70 СК України позивачка вважала, що має право на визнання за нею права власності на Ѕ частку вищезазначеного спільного сумісного майна.

В позовній заяві позивачка просила суд: для встановлення варіантів розподілу будинку призначити будівельно-технічну експертизу та ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на частину будинку, а саме: на ванну №8, площею 4,3 кв.м.; кухню №2, площею 10,6 кв.м, коридор №3, площею 8,7 кв.м., кімнату №4, площею 17,2 кв.м.; комору№9, площею 1,2 кв.м; з господарських споруд залишити: погріб «Б», літню кухню «В»і сарай «Г»; зобовязати відповідача закласти двері між кімнатами №5, 6, 7 та коридором №3; за відповідачем залишити: кімнату №5, площею 11,8 кв.м.,кімнату №6, площею 5,6 кв.м, кімнату №7, площею 10,6 кв.м., сіни №1, площею 19,1 кв.м; з споруд за відповідачем залишити: підвал «А»з гаражем; стягнути з відповідача на її користь Ѕ вартості автомобіля «Fiat Tipo», державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_2; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

У жовтні 2010 року позивачка збільшила свої позовні вимоги та просила суд визнати за нею право власності на користування стояком підведеного газопостачання; на ділянку землі навколо стояка площею 2 кв.м. визнати сервітут; залишити в її користуванні підвід електропостачання та абонентський номер споживача електроенергії; залишити в її користуванні абонентський номер споживача газу.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свої позовні вимоги зменшила та просила провести розподіл житлового будинку згідно варіанту №3 висновку будівельно-технічної експертизи від 21.04.2009 року.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 30 листопада 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Визнано за позивачкою право власності на Ѕ частину житлового будинку №36 по вул. Менжинського у м.Ржищеві Київської області, яка складається з : частини сіней №1, площею 8,10 кв.м.; ванної кімнати №8, площею 4,30 кв.м; житлової кімнати №7, площею 10,60 кв.м; частини коридору №3, площею 2,95 кв.м; житлової кімнати №5, площею 11,80 кв.м, загальною площею 44,55 кв.м, вартістю 236760 грн. 50 коп.

Визнано за позивачкою право власності на частину господарських споруд, а саме: погріб «Б», вартістю 3128 грн., літню кухню «В», вартістю15045 грн.; сарай «Г», вартістю 2583 грн.; Ѕ огорожі №1, вартістю 2094 грн., Ѕ огорожі №2, вартістю 917 грн., загальною вартістю 23767 гривень.

Визнано за відповідачем ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку №36 по вул. Менжинського у м.Ржищеві Київської області, яка складається з: частини сіней №1, площею 11,00 кв.м., частини коридору№3, площею 5,75 кв.м, житлової кімнати №4, площею 17,2 кв.м, кухні №2, площею 10,6 кв.м, загальною площею 44,55 кв.м, вартістю 236760 грн. 50 коп.

Визнано за відповідачем право власності на частину господарських споруд, а саме: підвал «А», вартістю 13211 грн., Ѕ огорожі №1, вартістю 2094 грн.; Ѕ огорожі №2, вартістю 917 грн., ворота з хвірткою №3, вартістю 2048 грн., вимощення №4, вартістю 1821 грн., загальною вартістю 20091 грн.

Зобовязано позивачку за власний рахунок закласти дверний отвір між кімнатами 2 та 8, збудувати перегородку в коридорі №3 та облаштувати дверні отвори між кімнатами 1 та 8; кімнатами 8 та 7.

Зобовязано відповідача за власний рахунок закласти дверний отвір між кімнатами 1 та 2; збудувати перегородку в сінях №1 та облаштувати дверні отвори між кімнатами 1 та 2.

Зобовязано сторони переобладнати в своїх частинах житлового будинку за власні кошти газопостачання та електропостачання, попередньо погодивши переобладнання з відповідними органами.

Зобовязано сторони провести повне переобладнання житлового будинку протягом одного року з часу набрання рішенням суду законної сили.

Стягнуто з позивачки на користь відповідача грошову компенсацію за більшу частку у праві спільної сумісної власності на господарські споруди в сумі 1838 грн.

Визнано за відповідачем право власності на автомобіль «Fiat Tіpo», державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований за відповідачем, вартістю 24095 грн.

Стягнуто з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Fiat Tіpo», державний номерний знак НОМЕР_1, в сумі 12047 грн. 50 коп.

Стягнути з відповідача на користь позивачки сплачене нею державне мито в сумі 754 грн., 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справі та 1650 гривень витрат, повязаних із проведенням судових експертиз.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить це рішення скасувати та постановити нове.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 31.10.1991 року по 10.04.2007 рік (а.с.9 т.2; а.с.7 т.1).

Відповідачем було визнано, що автомобіль «Fiat Tіpo», державний номерний знак НОМЕР_1, є спільною сумісною власністю подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи державна реєстрація права власності на будинковолодіння на імя ОСОБА_2 відбулася 20 січня 1998 року. Також відповідач не заперечує той факт, що будівництво житлового будинку та господарських споруд закінчилося в 1997 році.

При розподілі житлового будинку судом прийнято до уваги варіант, запропонований експертом, згідно з висновком будівельно-технічної експертизи від 21 квітня 2009 року з додатками, оскільки в даному варіанті розподіл будинку проводиться в ідеальних частках Ѕ до 1/2 .

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з положень ст. 60, 69, 70, 71 СК України, та прийшов до вірного висновку щодо можливості проведення розподілу житлового будинку згідно до варіанту №3 висновку будівельно-технічної експертизи від 21 квітня 2009 року та визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину житлового будинку.

Оскільки автомобіль «Fiat Tіpo», державний номерний знак НОМЕР_1, перебуває в постійному користуванні ОСОБА_2, то суд першої інстанції визначив за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль в сумі 12047 грн. 50 коп.

Відповідачем же не доведено обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог згідно до ст. 60 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що вирішуючи даний спір суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог не ґрунтуються на матеріалах справи та висновків суду не спростовують. Позовні вимоги були і залишилися такими ж розподіл спільної сумісної власності подружжя. Судом при ухваленні рішення враховані права неповнолітніх дітей, які залишились з позивачкою.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів не знайшла підстав для скасування рішення суду першої інстанції і відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_2 та залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 30 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді :