№ 2- 9944/11
Провадження 2/412/35/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2012 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі –Ткаченко Л.М.

за участі адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
комунального підприємства
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради і Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС»,
третя особа ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди і
витрат, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 25 жовтня 2011 року
звернувся до суду з позовом до
відповідачів КП
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради і ОСОБА_4 «Страхова група «ТАС»про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди і витрат, позовні
вимоги доповнювалися і уточнювалися.
Позивач в своєму позові та в ході
судового засідання посилався на те, що
27 серпня 2010 року третя особа ОСОБА_3
керував автомобілем «Тойота
Камрі»(автомобіль належить КП
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради) і порушив правила дорожнього
руху, не врахував дорожню обстановку
під час керуванням автомобіля і
здійснив ДТП, в результаті якого він
(позивач) постраждав, він довго
лікувався, йому завдана матеріальна і
моральна шкода, пошкоджено автомобіль
«ОСОБА_5 Логан», за що стосовно ОСОБА_3
було порушено кримінальну справу і
вироком суду його визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
286 КК України і притягнуто до
кримінальної відповідальності.
Вказаними діями, пов’язаними з
порушеннями правил дорожнього руху,
позивачу завдано значну матеріальну
шкоду, він поніс витрати на лікування,
втратив заробіток, пошкоджено його
одяг та інш., йому також завдана значна
моральна шкода. Оскільки цивільна
відповідальність відповідача була
застрахована, то вважає, що матеріальну
шкоду повинна нести страхова
організація, а моральну шкоду –власник
транспортного засобу: КП
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради. Просив стягнути з відповідача
ОСОБА_4 «Страхова група «ТАС»всю
матеріальну шкоду, а з КП
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради –моральну шкоду згідно його
розрахунку та понесені ним витрати на
надання правової допомоги адвокатом,
задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача
ОСОБА_4 «Страхова група «ТАС»в ході
судового засідання позовні вимоги
визнала частково, пояснивши, що дійсно
27 серпня 2010 року з участю
застрахованого ними автомобіля була
ДТП, третю особу визнано винною і
відповідальність нести потрібно, але
суми шкоди позивачем взяті довільно,
доказів про всю матеріальну шкоду не
надано, моральної шкоди і збитків вони
позивачу не завдавали і погодитись з
позовом в повному обсязі вони не
можуть, вважає позов не обгрунтованим і
вважала за можливе часткове
задоволення позову.

Представник відповідача КП
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно 27
серпня 2010 року з участю їх працівника
на їх автомобілі була ДТП, третю особу
визнано винною і відповідальність
нести потрібно, але цивільна
відповідальність ними була
застрахована в передбаченому законом
порядку, тому і сплачувати матеріальну
шкоду повинна страхова організація,
доказів того, що цю шкоду повинні
відшкодовувати саме вони не надано,
моральної шкоди і збитків взагалі вони
позивачу не завдавали і погодитись з
позовом вони не можуть, вважає позов до
них не обгрунтованим і просила в його
задоволенні відмовити в повному
обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в
судовому засіданні з позовом не
погодився, підтримав повністю
пояснення представника КП
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради, вважає вимоги позивача до цього
відповідача не правомірними і просив в
їх задоволенні до них відмовити в
повному обсязі.

Вислухавши пояснення
позивача, третьої особи і
представників відповідачів, оцінивши
надані і добуті докази, перевіривши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими і підлягаючими
частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено, що 27
серпня 2010 року о 21.45 водій ОСОБА_3,
керуючи автомобілем «Тойота Камрі»,
державний номер автомобіля НОМЕР_1, що
належить КП «Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради, рухався по вул. Паторжинського з
боку пр. Гагаріна в напрямку вул.
О.Гончара м. Дніпропетровська і перед
здійсненням маневру –перетинання
перехрестя не рівнозначних доріг, не
пересвідчилася, що це буде безпечно,
проявивши крайню неуважність до
дорожньої обстановки та її зміни, не
діяв таким чином, щоб не завдавати
загрози життю та здоров’ю громадян,
грубо порушуючи вимоги п. 16.11 Правил
дорожнього руху України, не впорався з
керуванням свого автомобіля, на
перехресті не рівнозначних доріг: вул.
Паторжинського і вул. ОСОБА_6, в
порушення правил проїзду перехресть,
не надав дорогу автомобілю «ОСОБА_5
Логан», державний номер НОМЕР_2, що
належить ТОВ «Генезіс Авто», виїхав на
полосу руху вказаного автомобіля, в
наслідок чого допустив зіткнення з цим
рухавшимся по головній дорозі (вул.
ОСОБА_6) в тому місці автомобілем
«ОСОБА_5 Логан»під керуванням водія
ОСОБА_2 на підставі договору оренди,
скоївши ДТП.

В результаті вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
позивача і автомобіль відповідача
отримали ушкодження. При цьому
порушення цією третьою особою,
зазначеного пункту правил дорожнього
руху України знаходилось у прямому
причинно-слідчому зв’язку із
наслідками у вигляді завданих
ушкоджень позивача та пошкодження
автомобіля відповідача.

Стосовного винного у вказаній ДТП
ОСОБА_3 було порушено кримінальну
справу. Вироком Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 12 травня
2011 року винним у вказаній ДТП та у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
286 КК України визнано було ОСОБА_3 і йому
призначено покарання в вигляді трьох
років обмеження свободи з позбавленням
права керування транспортними
засобами на два роки, на підставі ст. ст.
75, 76 КК України ОСОБА_3 було звільнено
від відбування покарання з умовним
терміном на два роки. Ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 15 серпня 2011 року вирок в
частині призначення покарання було
залишено без змін.

Вказана ухвала апеляційного суду не
була оскаржена і разом з вироком
набрали законної сили та виконані.

За результатами розгляду
справи, дослідженням матеріалів
цивільної справи та пояснень сторін і
їх представників, третьої особи, на
думку суду, винним у вказаній
дорожньо-транспортній пригоді є третя
особа ОСОБА_3. При цьому порушення цим
водієм правил дорожнього руху України
знаходилось у прямому
причинно-слідчому зв’язку із
наслідками у вигляді пошкодження
здоров’я позивача і автомобілів.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішення у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду в
справі про адміністратвине
правопорушення обов’язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вироком Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
12 травня 2011 року встановлено факт
вчинення третьою особою на автомобілі
відповідача КП
«Адміністративно-технічне управління»
Дніпропетровської міської ради
кримінального злочину позивача, факт
завдання діями вказаної особи шкоди
позивачу, а також наявність
причинно-слідчого зв’язку між винними
діями ОСОБА_3 та зазначеними
наслідками у вигляді шкоди позивачу і
відповідно винність третьої особи в
завданні шкоди, ця вина встановлена і
не оспорена. Підтвердженням винності
третьої особи у вказаній ДТП є, на думку
суду, і постанова судової палати в
кримінальних справах
Дніпропетровського апеляційного суду
від 15 серпня 2011 року.

Вирок Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 12 травня 2011
року відносно ОСОБА_3 набрав законної
сили, а тому є достатньо підстав для
звільнення позивача від доказування
даного позову в частині питань чи мали
місце винні дії третьої особи на
автомобілі відповідача, а саме дії, що
містять в собі склад злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, факт
завдання ушкоджень позивачу, наявність
причинно-слідчого зв’язку між винними
діями, пов’язаними з порушенням вимог
п. 16.11 Правил дорожнього руху України,
ОСОБА_3І і завданням шкоди позивачу.
Вказаними протиправними діями
позивачу було завдано матеріальної
шкоди.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: «1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
обов’язків.

В судовому засіданні
встановлено, що винними діями ОСОБА_3,
працівника відповідача - КП
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради на автомобілі останнього
позивачу було завдано матеріальної
шкоди. Матеріальна шкода полягає (крім
пошкодження автомобіля) і в наступному:
витрати на лікування, на оплату
юридичної допомоги адвокатом, було
пошкоджено одяг позивача, до цього
відповідача також заявлена в
уточненому позові і моральна шкода.
Оскільки ОСОБА_3 на той час був
працівником КП
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради і знаходився з підприємством в
трудових відносинах, керував на
правових підставах автомобілем
«Тойота Камрі», державний номер
автомобіля НОМЕР_1, що належить КП
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради, то відповідальність перед
позивачем повинен нести за цього
працівника вказаний відповідач.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов’язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, ..., що створює
підвищену небезпеку для особи, яка цю
діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об’єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.... Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров’я фізичній особі, зобов’язана
відшкодувати потерпілому ... додаткові
витрати, викликані необхідністю
посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст.
1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин,
зобов’язана відшкодувати витрати
закладові охорони здоров’я на
лікування потерпілого від цього
злочину, крім випадку завдання шкоди
при перевищенні меж необхідної оборони
або у стані сильного душевного
хвилювання, що виникло раптово
внаслідок насильства або тяжкої образи
з боку потерпілого. Відповідно до
вимог ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв’язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями
саме третьої особи, пов’язаними з
використанням джерела підвищеної
небезпеки (транспортного засобу)
позивачу було завдано майнової шкоди
та прямих збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинно-слідчому
зв’язку зі вказаними діями ОСОБА_3 і
підлягають відшкодуванню за рахунок
винної особи.

Але в судовому засіданні встановлено,
що КП «Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради 17 грудня 2008 року уклало договір
обов’язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № 0101489 з ОСОБА_4 «Страховав
група «ТАС», відповідно до полісу №
ВС/7356826 обов’язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів - КП «Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради - була застрахована шкода третім
особам під час ДТП.

З урахуванням вказаного суд
вважає, що відшкодування шкоди,
завданої позивачу винними діями
третьої особи на автомобілі
відповідача КП
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради, повинна проводити ОСОБА_4
«Страхова група «ТАС», на яку і може
бути покладена відповідальність по
відшкодування встановленої і
доведеної позивачем матеріальної
шкоди, що і було визнано сторонами та
третьою особою в судовому засіданні.

Суд вважає можливим стягнути з
відповідача ОСОБА_4 «Страхова група
«ТАС»на користь позивача матеріальну
шкоду частково: 4434 грн. 91 коп. - витрати
на лікування, 500 грн. –пошкоджений одяг,
3500 грн. –витрати на надання юридичної
допомоги адвокатом, а всього 8434 грн. 91
коп., оскільки вказані витрати
підтверджені належними доказами в
судовому засіданні, шкода настала.
Позивачем при подачі позову не була
сплачена сума судового збору, тому суд
вважає можливим ці витрати також
покласти на цього відповідача.

Згiдно ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на якi вона посилається як на
пiдставу своїх вимог i заперечень.
Частиною 3 вказаної статтi передбачено,
що доказуванню пiдлягають обставини,
якi мають значення для ухвалення
рiшення у справi i щодо яких у сторін та
iнших осiб, якi беруть участь у справi,
виникає спiр.

Відповідно до ст. 24 Закону
України «Про страхування»сума
матеріальної шкоди повинна бути
підтверджена належними доказами.

Згідно ст. 27 Закону України «Про
страхування»(та ст. 993 ЦК України) до
страховика, який здійснив виплату
страхового відшкодування за договором
майнового страхування в межах
фактичних затрат переходить право
вимоги, яке страхувальник має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 1166 ЦК
України шкода, завдана юридичній особі,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи в розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений Законом.

В судовому засіданні
позивачем наявними наданими суду
документами (квитанції, копії чеків та
інш./довідки про лікування/)
підтверджено завдання шкоди не на
заявлену в позові суму матеріальної
шкоди, а лише на 4434 грн. 91 коп. –витрати
на лікування (придбання ліків), не
знайшли свого документального
підтвердження витрати позивача на
медсестру –доглядача, на операцію,
післяопераційну реабілітацію, не
отриману зарплату в наслідок не
працездатності, транспортні витрати,
втрата врожаю на присадибній ділянці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю їх між
собою дають об’єктивні підстави
вважати, що позов про стягнення
матеріальної шкоди підлягає
задоволенню лише частково. Вимоги про
стягнення моральної шкоди до ОСОБА_4
«Страхова група «ТАС»взагалі не
заявлені, а вимоги до КП
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради про стягнення моральної шкоди з
урахуванням вище викладеного без
підставні і не основані на законі, за
межі ж позовних вимог суд не виходить
відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Відповідач КП
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради заперечує будь-якi домовленості i
зобов’язання стосовно позивача
відносно завданої шкоди, предмета
спору, а позивач не довів незаконність
дій вказаного відповідача стосовно
моральної шкоди. Твердження позивача
про наявнiсть будь-яких iнших
зобов'язань стосовно позовних вимог - є
припущенням.

Не може суд прийняти до
уваги наполягання позивача на позовних
вимогах в повному обсязі позову,
оскільки воно спростовується
вищенаведеним і нічим об’єктивно не
підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим позовні вимоги задовольнити
частково: стягнути з ОСОБА_4 «Страхова
група «ТАС»на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду в сумі: 4434 грн. 91 коп. -
витрати на лікування, 500 грн.
–пошкоджений одяг, 3500 грн. – витрати на
надання юридичної допомоги адвокатом,
а всього 8434 грн. 91 коп., стягнути з
ОСОБА_4 «Страхова група «ТАС»на користь
держави судовий збір в сумі 214 грн. 60
коп., в задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_2 до КП
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради і ОСОБА_4 «Страхова група «ТАС»про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди і витрат слід
відмовити.

Таким чином суд вважає, що
позовні вимоги про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди та
витрат знайшли своє об’єктивне
підтвердження в ході судового
засідання частково і підлягають
частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції
України; ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1172, 1187
ЦК України; ст. ст. 24, 27 Закону України
«Про страхування», ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 81,
209, 212-216, 218 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС»на
користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в
сумі: 4434 грн. 91 коп. - витрати на
лікування, 500 грн. – пошкоджений одяг,
3500 грн. –витрати на надання юридичної
допомоги адвокатом, а всього 8434 грн. 91
коп.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС»на
користь держави судовий збір в сумі 214
грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 до комунального підприємства
«Адміністративно-технічне
управління»Дніпропетровської міської
ради і Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС»про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди і витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -