Справа № 541/1499/12
Провадженя№ 2/541/1981/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2012 м. Маріуполь

Приморський районний суд у складі:

головуючого судді Лузана В.В.,

при секретарі Ситенко В.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4, до ОСОБА_3 про визначення порядку користування жилим будинком, третя особа СДД Приморської райадміністрації Маріупольської міської ради , -

УСТАНОВИВ:

В лютому 2012 року ОСОБА_2, яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила визначити порядок користування жилим будинком № 23 по провулку Парусному в Приморському районі м. Маріуполя (далі за текстом будинок).

У судовому засіданні позов підтримала, уточнила, та пояснила, що з восени 1999 року мешкала з ОСОБА_4 однією родиною без реєстрації шлюбу в цьому будинку, а з травня 2006 року зареєстрована в ньому зі згоди ОСОБА_4. В травні 2006 року в них народилася дочка ОСОБА_5, а приблизно через рік відповідач покинув будинок та сумісне життя було припинено. Відповідач, не проживаючи в будинку, погрожував лишити їх з дочкою житла, відключав будинок від газопостачання. Оскільки іншого житла вона не має, то просила визначити порядок користування жилим будинком таким чином, щоб їй з дочкою було виділено кімнату літ.1-7 площею 10 м.кв.

Представник позивачки ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи їх положеннями ст. 156 ЖК України, на підставі якої, позивачка та її дочка, як член родини власника житлового будинку, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Тому, виділення їм в користування кімнати літ. 1-7 можливо.

ОСОБА_4 позов не визнав, факт проживання з ОСОБА_2 однією родиною в цивільному шлюбі і ведення сумісного хазяйства заперечував, стверджуючи, що позивачка з двома своїми дітьми, проживали в його будинку як тимчасові мешканці, а у квітні 2006 року ОСОБА_2 по її проханню була прописана в ньому. У тому ж році у позивачки народилася дочка, яку він також прописав у своєму будинку, а він сам був вимушений залишити будинок із-за виниклих конфліктних відносин з позивачкою. Остання, не будучи власником будинку, не має права вимагати встановлення порядку користування цим будинком, а проти проживання в ньому дочки ОСОБА_5 він не заперечує, тому просив відмовити у задоволенні її позову.

Представник служби у справах дітей в Приморської райадміністрації Маріупольської міської ради ОСОБА_6 позов підтримала и просила суд винести рішення з урахуванням інтересів дитини.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Даний висновок робиться з урахуванням наступних правових норм та встановлених судом фактів.

Відповідно ст. 156 ЖК України члени родини власника жилого будинку, які мешкають сумісно з ним в належному йому будинку користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої згоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення родинних відносин не позбавляє членів сім'ї власників будинку права користування займаним приміщенням.

Судом встановлено, що спірний будинок належить ОСОБА_4 на праві особистої власності і в ньому наприкінці 2009 року за згодою відповідача, мешкає позивачка, у якої 25.05.2006 року народилася дочка ОСОБА_5. В квітні 2006 року позивачка за згодою відповідача була зареєстрована в цьому спірному будинку, а в травні 2006 року в ньому зареєстрована ОСОБА_4, батьком якої є відповідач, що підтверджено свідоцтвом про народження дитини.

Факт проживання позивачки в спірному будинку з восени 1999 року по цей час підтверджений у судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 Факт не проживання відповідача з середини 2006 року в цьому будинку сторонами не заперечується. При таких обставинах суд приходить до висновку, що позивачка вселилася у будинок відповідача за його згодою і проживаючи в ньому протягом декількох років придбала право на житло, як член родини власника, також як і дочка сторін - ОСОБА_4. Однак захистити своє і дитини право на житло таким чином, як вимагає позивачка, тобто шляхом визначення порядку користування жилим будинком, ОСОБА_2 можливості не має, оскільки не є власником спірного будинку. Закон, а саме ст.ст. 319, 321 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може бути обмежений у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом. ОСОБА_1 заявлені вимоги про встановлення порядку користування будинком, шляхом виділення їй з дочкою в користування однієї з двох кімнат, із яких складається спірний будинок. Однак, відповідно до положень глави 26 ЦК України право вимагати визначення порядку користування жилим будинком належить тільки співвласнику будинку, а позивачка такою не є, маючи тільки право мешкання. Тому підстави для задоволення її вимог таким шляхом як вказано в позові відсутні.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 196, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 156 ЖК України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4, до ОСОБА_3 про визначення порядку користування жилим будинком № 23 по провулку Парусному в Приморському районі м. Маріуполя відмовити.

На рішення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Донецької області в м.Маріуполі протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Лузан В. В.