Справа № 1490/2313/12 26.07.2012 26.07.2012 26.07.2012
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 22ц-1490/1607/12 року Головуючий 1-ї інстанції: Костюченко Г.С.
Категорія 20 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2012 року липня місяця 26 дня судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Ямкової О.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Суслик Є.В.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «ВТБ Банк» ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 квітня 2012 року постановлене по справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання договору купівлі-продажу та іпотечного договору недійсними,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 та Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання договору купівлі-продажу та іпотечного договору недійсними.

Позивачка зазначала, що 12 грудня 2007 року вона уклала з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Однак позивачка вважала, що укладає договір довічного утримання, відповідно до умов якого останній повинен взяти зобовязання по її догляду.

Між ОСОБА_6 та ПАТ «ВТБ Банк» того ж дня був укладений кредитний договір та іпотечний договір згідно якого відповідач взяв на себе зобовязання щодо повернення кредиту та передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, ввівши таким чином позивачку в оману.

Посилаючись на викладене позивачка просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 квітня 2012 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить вказане рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не повно зясував обставини справи та дав доказам не вірну оцінку, а тому дійшов необґрунтованого висновку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявились в судове засідання, дослідивши докази по справі, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, 12 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу будинку № 30 квартири № 21 по пр. Жовтневому в м. Миколаєві, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с. 20).

Відповідно до довідки БТІ за № 5985 від 23 вересня 2010 року та за № 8148 від 13 грудня 2010 року покупець квартири, відповідач по справі ОСОБА_6, зареєстрував своє право власності на дану квартиру (а.с. 8, 56).

В день укладення договору купівлі продажу, тобто 12 грудня 2007 року ОСОБА_6 з ПАТ «ВТБ Банк» уклав кредитний договір на суму 46866 доларів США на умовах сплати 12, 5 процентів за користування коштами, а в забезпечення зобовязань між тими ж сторонами укладено договір іпотеки. За умовами останнього договору ОСОБА_6 передав ПАТ «ВТБ Банк», як іпотекодержателю спірну квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 10-14).

Відповідно до положень ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замочує їх існування.

В розясненнях, викладених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 6 листопада 2009 року зазначено, що ознакою наявності обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману , і сам факт обману повинна довести особа , яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Так, обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивачка зазначала про те, що укладаючи нотаріальний договір з відповідачем щодо відчуження належної їй квартири, вона сподівалася на отримання від нього матеріальної допомоги в майбутньому, однак такого не сталося, оскільки, як зясувалося, відповідач уклав оспорюваний договір з метою передачі квартири в іпотеку. Таким чином, позивачка зазначає, що вона діяла під впливом обману щодо мотивів укладення договору, однак таке не має істотного значення і не є підставою для визнання угоди недійсною.

Доказів стосовно наявності умислу відповідача стосовно обману сторони по договору щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні договору, як вірно встановив суд, позивачкою не надано. За такого, суд вірно відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі - продажу з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, а також вимог про визнання договору іпотеки недійсним, як наслідок зазначеного.

Районний суд, відмовляючи в задоволенні позову з зазначених правових підстав, також послався на інші підстави, вказуючи, що «жодних сумнівів чи підстав щодо відсутності достатнього обсягу цивільної дієздатності сторін за договором нотаріусом не виявлено; що сторони попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу чи насильства уклали спірний договір; що суду не надані докази щодо стану здоровя під час укладення договору купівлі-продажу який свідчить про неможливість позивачки усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними». Між тим такі висновки суду, є зайвими, оскільки виходять за межі предмету доказування в межах правових підстав заявленого позову, тобто положень ст. 230 ЦК України, а тому вони підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення.

За такого, в звязку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає зміні.

При цьому посилання в апеляційній скарзі на незадовільний стан здоровя позивачки, з наведених вище підстав, а саме в звязку з тим, що сама по собі ця обставина не є предметом доказування по даній справі, а лише вказує на можливість впливу обману на позивачку, в разі доведення наявності обману.

Посилання апелянта на те, що гроші за продаж квартири вона не отримала, не підтверджує наявність обману з боку відповідача в розумінні положень ст. 230 ЦК України. Так цей довід стосується не виконання чітких і зрозумілих для обох сторін умов договору, тоді як обманом є певні навмисні винні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості правочину й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Зазначення в апеляційній скарзі про фіктивність оспорюваного договору виходить за межі предявлених вимог, тому таке посилання не впливає на висновки суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 315, 316 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 квітня 2012 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновки про те що «жодних сумнівів чи підстав щодо відсутності достатнього обсягу цивільної дієздатності сторін за договором нотаріусом не виявлено; що сторони попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу чи насильства уклали спірний договір; що суду не надані докази щодо стану здоровя під час укладення договору купівлі-продажу який свідчить про неможливість позивачки усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними».

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча:

Судді: