УХВАЛА

про повернення державного мита

18.01.2012 6/1224/482/12

Суддя Рубіжанського міського суду Луганської області Томко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про повернення державного мита,

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2012 року до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшла заява від ОСОБА_1 про повернення державного мита.

В своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з виникненням спору 01.04.2011 р. ним до Рубіжанського міського суду Луганської області була подана позовна заява до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, ціна позову склала 4600 грн. При зверненні з позовом до суду ним було сплачено державне мито в розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення справи в розмірі 120 грн. Ухвалою суду зазначена позовна заява була йому повернута.

У зв`язку з цим заявник просить суд повернути йому сплачені судові витрати.

Суд, розглянувши зазначену заяву, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 ЦПК України (яка була діючою на час розгляду зазначеної цивільної справи) сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі залишення заяви без розгляду.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 83 ЦПК України (яка була діючою на час розгляду зазначеної цивільної справи) сплачена сума коштів на оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи повертається за ухвалою суду у разі залишення заяви без розгляду з підстав, визначених пунктами 1, 2 і 8 статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, який набрав чинності з 01.11.2011 р., сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням).

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку питання щодо повернення судового збору (державного мита) повинно регулюватися ст. 83 ЦПК України, а не Законом України Про судовий збір, оскільки саме зазначена стаття Цивільно-процесуального кодексу була діючою на момент розгляду цивільної справи за позовом заявника, у той час як Закон набрав чинності з 01.11.2011 р. і його дія поширюється на відносини, які виникли вже з дня набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України (яка була діючою на час розгляду зазначеної цивільної справи) у випадках, встановлених пунктом 1 частини першої і пукнтом 1 частини другої цієї статті, судовий збір та кошти на оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи повертаються у розмірі зайово внесеної суми; в інших випадках, встановлених цією статтею повністю.

Згідно з п.п. 16, 17 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України 22.04.1993 р. № 15, державне мито повертається фінансовим органом того району чи міста, до бюджету якого воно надійшло, на підставі поданої платником заяви на протязі одного року з дня зарахування суми в бюджет.

Відповідно до п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов`язаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розміріввід 21.12.2005 р. № 1258 (яка була діючою на момент розгляду зазначеної цивільної справи і втратила чинність 09.12.2011 р.) повернення коштів, внесених для оплати витрат, здійснюється у випадках та у розмірі, передбачених процесуальним законодавством, шляхом їх перерахування на рахунок платника, відкритий в установі банку, грошового переказу через іншу фінансову установу або відділення поштового зв`язку після звернення особи. Повернення зазначених коштів здійснюється у порядку, передбаченому для повернення державного мита (судового збору).

Судом встановлено, що 16 червня 2011 року Рубіжанським міським судом Луганської області було винесено ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання удаванним договору дарування, визнання удаваним договору купівлі-продажу та визнання права власності на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у зв`язку з тим, що представником позивача була надана відповідна заява. Тобто, позовна заява була залишена судом без розгляду, а не повернута позивачу, як зазначає заявник в своїй заяві.

Як вбачається із квитанцій № К19/Т/58 та № К19/Т/59 від 22.03.2011 р., які були додані до заяви про повернення державного мита, при зверненні до суду з позовом у зазначеній цивільній справі заявником були сплачені наступні судові витрати: судовий збір (державне мито) в розмірі 51 грн., витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн. Відповідні квитанції були повернуті заявнику за вищевказаною ухвалою суду.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити заяву частково та повернути ОСОБА_1 сплачену суму судового збору (державного мита) в розмірі 51 грн., а також відмовити йому в задоволенні заяви в частині повернення витрат на ІТЗ, оскільки його позов було залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК, що не передбачає повернення вказаних судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 83, 209, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про повернення державного мита задовольнити частково.

Зобов`язати Управління Державного казначейства в місті Рубіжне Головного управління Державного казначейства України в Луганській області повернути ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, сплачену ним при зверненні з позовом до суду суму судового збору (державного мита) в розмірі 51 грн. згідно з квитанцією № К19/Т/58 від 22.03.2011 р.

В поверненні сплаченої ОСОБА_1 суми коштів на оплату витрат на інформаційно-техніне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. відмовити за необгрунтованістю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Томко