Справа № 2-2871/2011 (2-412-64/2012)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М            У К Р А Ї Н И

30 січня 2012
року
Жовтневи
й районний суд м. Дніпропетровська

у складі:           головуючого судді
–Башмакова Є.А.,

при секретарі –Куляба Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус»,
публічного акціонерного товариства
«ПриватБанк»про визнання договору
фіктивним, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2009 року позивач звернувся до
суду із позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське фінансове агентство
«Верус», публічного акціонерного
товариства «ПриватБанк»про визнання
договору фіктивним.

В обґрунтування своїх вимог позивач у
позовній заяві та представник позивача
у судовому засіданні посилався на те,
що в 12 січня 2009 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк»та ТОВ «УФА «Верус»було
укладено договір поруки № 467,
відповідно до якого ТОВ «УФА
«Верус»взяло на себе обов’язки
поручителя перед кредитором (банком) за
виконання позивачем як боржником
обов’язків за кредитним договором №
5МФ/2007 від 29 січня 2007 року в розмірі 200
грн. Проте, позивач вважає даний
договір поруки №467 від 12 січня 2009 року
фіктивним, у зв’язку із тим, що її не
було повідомлено про укладення цього
договору, в свою чергу, кредитним
договором такий спосіб забезпечення
зобов’язання не передбачений, крім
того, спірний договір поруки був
укладений без наміру створення
правових наслідків, оскільки розмір
відповідальності ТОВ «УФА
«Верус»значно нижчий за розмір
відповідальності самого позивача.
Тому, виходячи з викладеного, позивач
звернувся до суду з позовом, в якому
просить договір поруки № 467 від 12 січня
2009 року, укладений між відповідачами,
визнати фіктивним.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав, на
їх задоволенні наполягав.

Представник відповідача ПАТ КБ
«ПриватБанк»у судовому засіданні
проти задоволення позовних вимог
заперечувала, у їх задоволенні просила
відмовити.

Відповідач ТОВ «УФА «Верус»свого
представника у судове засідання не
направив, про дату, час та місце
судового засідання належним чином
повідомлявся, про причини неявки суду
не повідомив.

Вислухавши думку сторін, дослідивши
матеріали справи, суд доходить
наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 січня 2007 року
між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
найменування якого в подальшому було
змінено на публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк»було укладено кредитний
договір № 5МФ/2007, відповідно до умов
якого надання грошових коштів останнім
здійснюється окремими частинами
–траншами кредиту, загальна сума
кредиту в рамках кредитної угоди
складає 200000,00 доларів США, в свою чергу,
позивач приймає на себе зобов’язання
щодо повернення отриманого кредиту,
сплати процентів та винагороди у
строки та у порядку, передбаченому цим
договором.

Також судом встановлено, що 12 січня 2009
року між відповідачами ЗАТ КБ «Приват
Банк»та ТОВ «УФА «Верус» був укладений
договір поруки № 467, відповідно до
положень якого ТОВ «УФА
«Верус»поручився перед банком за
виконання позивачем своїх зобов’язань
за кредитним договорам №DNTVGK00000001 від 25
квітня 2007 року в частині 200 грн. від
основної суми боргу.

Відтак, зобов’язання позивача за
кредитним договором № 5МФ/2007 від 29
січня 2007 року забезпечено порукою в
розмірі 200 грн., а саме договором поруки
№ 467 від 12 січня 2009 року, укладеним між
ПАТ КБ «ПриватБанк»та ТОВ «УФА«Верус»,
у забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором.

Судом з’ясовано, що у даній справі було
призначено судово-технічну експертизу
документів, на вирішення якої було
поставлено наступне питання: чи
виконані договір поруки №467 від 12 січня
2009 року, що укладений між ЗАТ КБ
«Приватбанк»та ТОВ УФА «Верус»та
додаток №1 до договору поруки №467 від 12
січня 2009 року, що укладений між ЗАТ КБ
«Приватбанк» та ТОВ УФА «Верус», в
якому зазначено про ОСОБА_1, номер її
кредитного договору з ЗАТ КБ
«Приватбанк»та загальний розмір
отриманого нею кредиту, у різний час?
Проте, ухвала від 16 серпня 2011 року про
призначення судово-технічної
експертизи документів у даній справі
було залишено без виконання.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, урегульовані нормами
Цивільного кодексу (ЦК) України та
умовами укладених між сторонами
договорів.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов’язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

У відповідності до приписів ст. ст. 1048,
1049 ЦК України, позичальник
зобов’язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем) та сплатити відсотки за
користування коштами у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України,
зобов’язання повинні виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог закону, одностороння
відмова від виконання зобов’язань не
допускається.

Окрім того, згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України
виконання зобов’язання (основного
зобов’язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом, а
відповідно до вимог ч. 1 ст. 553 ЦК України
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку, тобто вказані норми
Цивільного кодексу України вказують на
те, що виконання основного
зобов’язання забезпечується окремим
договором між кредитором та
поручителем, відповідно до якого, у
випадку неспроможності основного
боржника, відповідальність несе
поручитель.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України,
передбачає, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, а
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

У відповідності до ч. 1 ст. 511 ЦК України
зобов’язання не створює обов’язку для
третьої особи. У випадках, встановлених
договором, зобов’язання може
породжувати для третьої особи права
щодо боржника та (або) кредитора.

Вказаною нормою передбачене загальне
правило участі третьої особи у
зобов’язанні, а саме зобов’язання не
створює обов’язків для третьої особи.
Тобто не вбачається можливим без згоди
особи покласти на неї обов’язок
вчинити яку-небудь дію або утриматися
від вчинення такої дії. Зобов’язання
може породжувати для третьої особи
лише права щодо боржника та кредитора.

Таким чином, оцінюючи усі докази, які
були досліджені судом у судовому
засіданні у їх сукупності, виходячи з
того, що при укладанні спірного
договору поруки ПАТ КБ
«Приватбанк»надав ТОВ УФА
«Верус»певні права відносно позивача,
а на неї, відповідно, поклав обов’язок
відносно поручителя –ТОВ УФА
«Верус»здійснити відшкодування на
користь вказаного поручителя, який в
майбутньому може виконати
зобов’язання, забезпечене порукою,
приймаючи до уваги те, що позивачем не
надано, а судом не встановлено належних
доказів на підтвердження отримання
згоди ОСОБА_1 на покладення на неї
відповідних обов’язків, що виникли при
укладанні спірного договору поруки №
467 від 12 січня 2009 року, а також
враховуючи те, що умовами кредитного
договору № 5МФ/2007 від 29 січня 2007 року
передбачено вичерпний перелік
договорів, якими забезпечуються
зобов’язання за даним кредитним
договором, серед яких відсутній
спірний договір поруки, у зв’язку із
чим суд доходить висновку, що договір
поруки № 467 від 12 січня 2009 року,
укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк»та
ТОВ «УФА «Верус», є недійсним в частині
забезпечення зобов’язань за кредитним
договором № 5МФ/2007 від 29 січня 2007 року,
чим задовольняє позовні вимоги
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
11, 16, 203, 215, 511, 525, 526, 530, 548, 1048, 1049 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 57-64, 80, 212-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Визнати недійсним договір поруки № 467
від 12 січня 2009 року, укладений між
закритим акціонерним товариством
комерційним банком «Приватбанк»та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус», в частині
забезпечення зобов’язань за кредитним
договором № 5МФ/2007 від 29 січня 2007 року.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня проголошення рішення.

Суддя:

Є.А. Башмаков