Справа № 22ц-4912 2012 р. Головуючий в І інстанції Соловйов В.В.
Категорія: 27 Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2012 року січня місяця 11дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Прокопчук Л.П.

Суддів Лісової Г.Є., Базіль Л.В.

при секретарі Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Великолепетиського районного суду від 02 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про визнання недійсним положення договору, зобовязання виплатити страхове відшкодування та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 02 березня 2011 року між ним та відповідачем був укладений договір добровільного комплексного страхування на транспорті, яким передбачено страхування належного йому на праві власності автомобіля "Мітсубісі Пажеро Вагон" від усіх видів страхових ризиків, у тому числі ДТП.

Ним був сплачений перший страховий платіж 02 березня 2011 року, тому договір вважається укладеним зі строком дії до 02 березня 2012 року.

30 травня 2011 року на 47 км автодороги К-Дніпровська-Н.Каховка сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті чого автомобіль був пошкоджений, а 01 червня 2011 року він звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 240 тисяч гривен.

Однак, у липні 2011 року своїм листом страхова компанія відмовила йому у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що договір страхування припинив свою дію 24 травня 2011 року згідно з пунктами 1.5, 5.2 договору.

Вважає відмову незаконною, а пункт 1.5 та 5.2 договору такими, що не відповідають Закону України "Про страхування", Закону України "Про захист прав споживачів" та пункту 5.3 договору.

Незаконними діями відповідач заподіяв йому моральну шкоду, яку позивач оцінив у 30 тисяч гривен.

Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_1 просив визнати недійсними положення пунктів 1.5, 5.2 договору як такі, що не відповідають чинному законодавству, порушують права споживача, суперечать іншим умовам договору, а також стягнути зі страхової компанії на його користь страхове відшкодування у розмірі 240000 грн., 30000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Великолепетиського районного суду від 02 листопада 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними положення пунктів 1.5, 5.2 договору добровільного комплексного страхування на транспорті від 02 березня 2011 року, укладеного з приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка", як такі, що не відповідають чинному законодавству, порушують права споживача, суперечать іншим пунктам договору.

Зобовязано приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 240000 грн.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн., судові витрати у сумі 2828 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом вимог матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просило його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник приватного акціонерного товариства "Уніка" апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, ОСОБА_1 просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 991 ЦК України та ст.26 Закону України "Про страхування" визначені підстави для відмови у задоволенні страховиком страхових виплат.

Також передбачено, що договором страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Рішення страховика про відмову здійснювати страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причини відмови.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 02 березня 2011 року між приватним акціонерним товариством "Уніка" та ОСОБА_1 був укладений договір добровільного комплексного страхування на транспорті, згідно з яким був застрахований належний позивачу автомобіль Мітсубісі Пажеро Вагон реєстраційний номер НОМЕР_1 від усіх страхових ризиків, у тому числі дорожньо-транспортних пригод.

30 травня 2011 року на 47 км автодороги К-Дніпровська-Н.Каховка сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача.

Відмовляючи ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування відповідач ПАТ "Страхова компанія "Уніка" у своєму листі від 29 червня 2011 року посилався на те, що позивач не виконав умов пункту 1.5 договору щодо своєчасної сплати чергового страхового платежу, а оскільки додатковий 10-денний строк його сплати закінчився 24 травня 2011 року, то договір страхування від 02 березня 2011 року припинив свою дію з 25 травня 2011 року, а відтак страхове покриття не поширюється на автомобіль, дорожньо-транспортна пригода за участю якого сталася 30 травня 2011 року.

Суд першої інстанції правильно вважав таку відмову необґрунтованою з посиланням на вимоги ч.2 ст.997 ЦК України, згідно з якою якщо страхувальник прострочив внесення страхового платежу і не сплатив його протягом десяти робочих днів після предявлення страховиком письмової вимоги про сплату страхового платежу, страховик може відмовитися від договору страхування, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи зі змісту листа страховика він не заперечує такого порядку припинення дії договору, оскільки вважає, що договір припинив свою дію через 10 днів після несплати чергового платежу, тобто 25 травня 2011 року.

Проте, сам порядок не дотриманий страховиком, оскільки письмова вимога про сплату страхового платежу страхувальнику не направлялась.

Крім того, за змістом вищезазначеної норми закону страховик може, але не зобовязаний відмовитися від договору страхування.

Дії страховика і страхувальника після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 травня 2011 року, по укладенню додаткової угоди №1 від 06 червня 2011 року, за якою вигодонабувачем за договором страхування призначено ОСОБА_1, свідчить про те, що страховик не скористався своїм правом, передбаченим як законом, так і договором, на припинення договору, а навпаки підтвердив його дію.

За таких обставин відмова у виплаті страхувальнику страхового відшкодування з підстав припинення договору страхування правомірно визнана судом першої інстанції необґрунтованою.

Проте, зобовязуючи ПАТ "Страхова компанія "Уніка" виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 240000 грн., суд не врахував, що договором передбачена безумовна франшизи по ризиках у розмірі 1%, яка згідно ст.10 Закону України "Про страхування" не відшкодовується страховиком.

Тому визначена судом сума підлягає зменшенню на 2400 грн., а рішення зміні.

Що стосується доводів апеляційної скарги, в якій страхова компанія як на підставу для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування посилається на пункт 11.1.6 договору невиконання страхувальником умов договору, то на думку колегії ці доводи є неприйнятними, бо пункт 11.1.6 договору є неконкретизованим.

Статтею 991 ЦК України та ст.26 Закону України "Про страхування" визначено підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат.

Серед інших, вказано в пунктах шість і такі, як наявність інших підстав, встановлених законом (п.6 ч.1 ст.991) ЦК України) та в інших випадках, передбачених законом (п.6 ч.1 ст.26 Закону).

За змістом вказаних норм закону в будь-якому випадку ці підстави визначаються законом, а не умовами договору.

Крім того, як в ч.2 ст.991 ЦК України, так і в ч.2 ст.26 Закону також встановлено, що договором страхування можуть бути передбачені й інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, однак якщо це не суперечить закону.

У пункті 11 договору не передбачено такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування як несвоєчасна сплата чергових страхових платежів.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконними діями відповідача, які полягають у відмові виплатити належну суму страхового відшкодування, суд виходив з того, що вказаними діями позивачу завдана моральна шкода, яка відповідно до вимог ст.1167 ЦК України підлягає відшкодуванню.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки судом не враховано, що між сторонами виникли договірні правовідносини, які врегульовані главою 67 ЦК України, Законом України "Про страхування" та умовами договору за пунктом 4.1.2. якого страховик не відшкодовує моральну шкоду.

За таких обставин рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні цих вимог.

Посилаючись в своїй апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права апелянт просив скасувати рішення суду і постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, однак ним взагалі не дано обґрунтування незаконності рішення суду в частині визнання судом незаконними положення пунктів 1.5 і 5.2 договору добровільного комплексного страхування на транспорті від 02 березня 2011 року.

Колегія суддів вважає, що і в цій частині рішення є незаконним, виходячи з наступного.

Позивач в обґрунтування вказаних вимог посилався на те, що оспорюванні пункти договору не відповідають вимогам ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", є несправедливими.

Проте виходячи з приписів ст.ст.1, 4 Закону України "Про страхування" метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку.

Тому до відносин, які виникають з майнового страхування, не можуть застосуватися положення Закону України "Про захист прав споживачів".

Крім того, згідно з вимогами ст.982 ЦК України розмір страхового платежу і строки його сплати є істотними умовами договору страхування.

Оскільки пункти 1.5 і 5.2 договору не протирічать страховому законодавству, то підстав для їх визнання недійсними у суду першої інстанції не було.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник страхової компанії поставив питання про передачу залишків транспортного засобу компанії з урахуванням того, що позивач вимагає відшкодування за фактично знищене майно.

Враховуючи положення ст.ст.22 та 1192 ЦК України, а також позицію позивача ОСОБА_1 про те, що він не заперечує повернути залишки, а це фактично металобрухт, яким страховик не цікавився більше півроку, колегія вважає за можливе вирішити це питання позитивно з урахуванням змісту пункту 10.1.8 договору.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, в силу ст.ст.979, 982, 991, 997 ЦК України, ст.ст.1, 4, 10, 26 Закону України "Про страхування", колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" задовольнити частково.

Рішення Великолепетиського районного суду від 02 листопада 2011 року в частині зобовязання приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 240000 грн. змінити, зменшивши розмір страхового відшкодування до 237600 грн., зобовязавши ОСОБА_1 повернути страховій компанії залишки пошкодженого автомобіля.

Це ж рішення суду в частині стягнення з приватного акціонерного товариства "Уніка" на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000 грн. та визнання недійсними пунктів 1.5; 5.2 страхового договору скасувати і ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.П.Прокопчук

Судді: Г.Є. Лісова, Л.В.Базіль

Копія вірна ОСОБА_2

от