суд
в складі: головуючого
судді Антонюка О.А.
при секретарі –Ткаченко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 і
виконавчий комітет Жовтневої районної
в м. Дніпропетровську ради про визнання
заповіту недійсним та стягнення
судових витрат, -
ОСОБА_1 14 червня 2011 року
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про визнання
заповіту не дійсним та стягнення
У даній справі адвокат ОСОБА_5 надає
правову допомогу і приймає участь як
представник відповідача ОСОБА_2 на
підставі договору про надання правової
Рішенням суду від 12 січня 2012 року
позовні вимоги задоволено повністю:
визнано не дійсним заповіт, складений
ОСОБА_6 22 листопада 2010 року та
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір 489 грн. і витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду справи 120 грн., а
всього 609 грн.

Всі ухвали та рішення судів
по цій та інших справах, що набрали
законної сили або які не оскаржені,
повинні виконуватися на всій території
України будь-якими органами та
організаціями і підприємствами.

Судом було встановлено, що ОСОБА_6
(батько сторін) з 03 лютого 2010 року
перебував на обліку в
диспансерно-поліклінічному відділенні
з наданням всіх видів психіатричної
допомоги міської лікарні № 14 м.
Дніпропетровська з діагнозом маревні
розлади психічного походження. ОСОБА_6
знаходився на стаціонарному лікуванні
в міжобласному клінічному
психоневрологічному центрі м.
Дніпропетровська (ж/м Ігрень) з 15 липня
по 11 серпня 2010 року, з 22 вересня по 15
листопада 2010 року і з 18 по 24 листопада
2010 року.

Через безпорадний стан ОСОБА_6 він не
міг самостійно забезпечувати умови
свого життя, потребував стороннього
догляду; в зв’язку з цим позивачка
зверталася до виконавчого комітету
Жовтневої районної в м.
Дніпропетровську ради з заявою щодо
призначення її опікуном над батьком і
рішенням № М-09/509 опікунської ради
виконавчого комітету Жовтневої
районної в м. Дніпропетровську ради від
16 грудня 2010 року визнано доцільним
ОСОБА_1 призначити опікуном над ОСОБА_6
Опіка судом встановлена не була через
смерть батька позивачки.

Вказані обставини підтверджуються
також і висновками акту № 36 судової
психіатричної експертизи від 17
листопада 2011 року, де вказано, що ОСОБА_6
за життя приблизно з 2008 року мав стійке
хронічне психічне захворювання в формі
слабоумства («слабоумия») в наслідок
органічного ураження головного мозку
важкого ґенезу і він не міг розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

Але підчас судового засідання після
дослідження матеріалів справи та
розгляду всіх клопотань перед судовими
дебатами в супереч вимогам ст. ст. 123-126
ЦПК України адвокат ОСОБА_5 зі своїм
клієнтом намагалися схилити суд до
порушення закону шляхом прийняття
зустрічного позову до розгляду (що
законом категорично заборонено в цій
стадії судового розгляду справи), а
коли суд виніс ухвалу про відмову в
задоволенні вказаного клопотання саме
адвокат ОСОБА_5 стала оцінювати дії
суду, що не є її компетенцією, вказувала
на таку відмову як на грубе порушення
закону (не вказавши якого) та прав її
довірительки; фактично до судових
дебатів і видалення суду до нарадчої
кімнати для винесення рішення в справі
стала говорити про результати розгляду
справи, проявивши упередженість і до
цього закликала суд. Врешті стала
оцінювати в негативній формі дії
попереднього захисника відповідачки
та сторони позивача як під час розгляду
справи, так і за її межами.

Відтак, нехтуючи існуючими в
суспільстві нормами ділових стосунків
та ігноруючи тривалість (строк)
розгляду справ цивільного судочинства,
із врахуванням специфіки
правовідносин даної справи, адвокат
ОСОБА_5. зі своєї недбалості, з однієї
сторони, позбавляє сторону у справі
–відповідача належної правової
допомоги, з іншої –позбавляє суд
можливості забезпечити своєчасний
розгляд і вирішення даної цивільної
справи, чим одночасно порушується
право позивача на судовий захист його
порушених прав, свобод чи інтересів.

Отже, суд вбачає, що адвокат ОСОБА_5,
діючи у такий спосіб, або навмисно
намагалася затягнути розгляд справи,
зловживаючи своїми процесуальними
правами, або проявляючи
некомпетентність у здійсненні своєї
професійної діяльності, при виконанні
своїх безпосередніх обов’язків,
вдаючись до засобів та методів, які
суперечать положенням діючому
законодавства та правилам
адвокатської етики.

Разом з тим, виходячи із наведеного,
умовою, яка могла сприяти порушенню
прав сторін та невиправданому
затягуванню стоку розгляду справи,
стала некоректна поведінка вказаного
адвоката, якою останній проявив
неповагу до суду та елементарне
недотримання існуючих у суспільстві
загальноприйнятих норм ділових
відносин, чим фактично надав сторонам
приклад вияву своєї явної зневаги до
суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 211 ЦПК України
суд, виявивши під час розгляду справи
порушення закону і встановивши причини
та умови, що сприяли вчиненню
порушення, може постановити окрему
ухвалу і направити її відповідним
особам чи органам для вжиття заходів
щодо усунення цих причин та умов.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції»№ 2 від 12 червня
2009 року прямо визначено, що суд має
постановляти окремі ухвали за фактом
виявлених порушень законності, а саме
розглядаючи справи, суд відповідно до
статті 211 ЦПК України має виявляти
причини та умови, що сприяли вчиненню
порушення закону, і постановляти щодо
них окремі ухвали та направляти їх
відповідним органам та особами, які
повинні протягом місяця з дня
одержання окремої ухвали повідомити
суд, який її направив, про вжиті заходи.
Окремі ухвали можуть бути постановлені
і при закінченні розгляду справи без
ухвалення рішення (закриття
провадження у справі, залишення заяви
без розгляду), а також за наявності
певних умов до закінчення її розгляду.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист
прав і основоположних свобод на
національному рівні має бути
гарантований правовий захист задля
реального забезпечення прав і свобод,
передбачених цієї Конвенцією, коли
держава, серед іншого, без шкоди іншим
засобам захисту за національним правом
зобов’язана провести ефективне,
ретельне, всебічне та повне
розслідування обставин порушення прав,
яке може викрити відповідальних осіб
та усунути причини та умови
встановлених порушень, що існують.

Суд з урахуванням викладених міркувань
та з огляду на встановлений факт
допущення адвокатом ОСОБА_5 порушень,
які не можуть бути залишені поза увагою
суду, за стійким внутрішнім
переконанням та з метою дотримання
вимог чинного законодавства України,
дійшов висновку про необхідність
згідно зі ст. 211 ЦПК України постановити
окрему ухвалу про виявлені під час
розгляду цієї справи порушення закону
і встановлені причини та умови, що
сприяли порушенню прав сторін та вимог
закону, яку направити відповідному
органу для вжиття належних заходів
реагування.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 211, 293 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Про виявлені факти порушення закону
при розгляді цивільної справи за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 і
виконавчий комітет Жовтневої районної
в м. Дніпропетровську ради про визнання
заповіту недійсним та стягнення
судових витрат інформувати
Дніпропетровську обласну
кваліфікаційно-дисциплінарну комісію
адвокатури для вжиття заходів
реагування з метою недопустимості в
подальшому подібного відношення до
суду та своїх професійних обов’язків
щодо прийнятих на себе зобов’язань.

Про вжиті заходи протягом одного
місяця з дня надходження окремої
ухвали необхідно повідомити суд.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня проголошення ухвали, а у разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя -