АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження №22ц /2090/6089/2012 Головуючий 1-ї інстанції Шелест І.М.
Справа №2-3/2011 Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Рудь А.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 липня 2012 року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до закритого акціонерного товариства «Садко», виконавчого комітету Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківського виконкому, Управління житлового господарства Департаменту житлово-комунального господарства та енергетики виконавчого комітету Харківської міської ради, 11-я Харківська державна нотаріальна контора, треті особи: комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Департамент містобудування, архітектури та земельних відносин виконкому Харківської міської ради, комунальне підприємство «Жилкомсервіс»про визнання права та поновлення порушеного права, стягнення моральної шкоди та за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, як третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги, до закритого акціонерного товариства «Садко», виконавчого комітету Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківського виконкому, Управління житлового господарства Департаменту житлово-комунального господарства та енергетики виконавчого комітету Харківської міської ради, Управління житлового господарства Департаменту житлово-комунального господарства та енергетики виконавчого комітету Харківської міської ради, Управлінню по контролю за використанням та охороною земель у Харківській області, 11-я Харківська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Жилкомсервіс», треті особи: комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Департамент містобудування, архітектури та земельних відносин виконкому Харківської міської ради, про визнання права та поновлення порушеного права, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У 2004 році ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а в подальшому по ОСОБА_2М, ОСОБА_3 звернулися до суду з вищеназваними позовними заявами, які були обєднані в одне провадження.

При розгляді справи названі вище позивачі неодноразово уточнювали та доповнювали позовні вимоги, в яких вказували на те, що вони є власниками квартир у житловому будинку № 1 по пл. Повстання м. Харкові. Зокрема, їхні квартири знаходиться у підїзді №10 цього будинку. Згідно з поверховим планом на 1949 рік, цей будинок збудовано буквою «Г», більша частина якого розташована по пр-кту Московському м. Харкова. Відповідач ЗАТ «Садко», як правонаступник «Ательє мод», користувалося прохідним підїздом будинку в якості запасного, нарівні з іншими мешканцями цього будинку. У 2003 році ЗАТ «Садко»самовільно захопила частину прохідного підїзду №11 площею 3,5 кв.м. з виходом на пр. Московський м. Харкова, самовільно провело його реконструкцію, а саме закладено вихід з підїзду, в тому числі приміщення площею 3,5 кв.м., який належать власникам квартир на праві загальної спільної власності, як допоміжні приміщення загального користування, призначених для забезпечення потреб всіх власників квартир та наймачів. Також, ЗАТ «Садко»обладнало окремий вхід до своїх нежитлових приміщень, вхідні двері та сходи до них шляхом самозахоплення прибудинкової території, що позбавило права позивачів користуватися допоміжним приміщенням, підїздом та прибудинковою територією.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 просили суд визнати підїзд №11 прохідним та місцем загального користування, визнати дії ЗАТ «Садко»по влаштуванню окремого входу в нежитлові приміщення зі сторони пр-кту Московського, тобто через підїзд №11 як самозахват, а його реконструкцію незаконним, зобовязати ЗАТ «Садко»поновити первісний стан підїзду, який забезпечить вільний вихід на пр-кт Московський м. Харкова, визнати договір купівлі-продажу спірного приміщення недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, заборонити ЗАТ «Садко», Головному управлінню містобудування, архітектури та земельних відносин Харківського міськвиконкому здійснювати будь-які дії по проектуванню та реконструкції місць загального користування у підїзді №11, стягнути з ЗАТ «Садко»на користь ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 108978,34 грн.

Позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_3 свої вимоги мотивують тим, що порушення їхніх прав відбулося внаслідок укладання між Фондом комунального майна Харківської міської ради та ЗАТ «Садко»договору купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень за № 526-В від 12.12.1995 року та додаткової угоди від 30.03.1998 року, предметом якої безпідставно та незаконно стала площа 3,5 кв.м прохідного підїзду №11. Також просили суд визнати, що прохідний підїзд №11 багатоквартирного житлового будинку по пл. Повстання №1 разом з виходом з нього на пр-кт Московський є допоміжним приміщенням, визнати прохідний підїзд №11 спільною власністю власників квартир, в тому числі й позивачів і, що право власності на підїзд №11 перейшло до них одночасно з приватизацією квартир, визнати дії ЗАТ «Садко»по захопленню земельної ділянки, яка є прибудинковою територією, що розташована перед прохідним підїздом №11 будинку №1 по пл. Повстання, зокрема, з боку пр-кту Московського та будівництву металевих сходів для входу в нежитлові приміщення, реконструкцію прохідного підїзду №11 та облаштування з частини прохідного підїзду №11, площею 3,5 кв.м, окремого входу в нежитлові приміщення - самовільними та незаконними, зобовязавши ЗАТ «Садко» поновити підїзд №11 як прохідний, поновити вхідні двері, звільнити самовільно захоплену ділянку землі шляхом демонтажу сходів, визнати недійним договір купівлі - продажу спірних нежитлових приміщень № 526-В від 12.12.1995року та додаткову угоду від 30.03.1998 року, укладену між Фондом комунального майна Харківської міської ради та ЗАТ «Садко»в частині купівлі-продажу 3,5 кв.м. прохідного підїзду №11, визнати бездіяльністю збоку Харківської міської ради неприйняття заходів до керівництва ЗАТ «Садко»щодо звільнення захопленої земельної ділянки, демонтажу сходів, поновлення прохідного підїзду №11 та прав мешканців цього будинку, з цих же підстав визнати незаконним та халатним відношенням до виконання своїх обовязків бездіяльність Управління житлового господарства, визнати дії Управління з контролю за використанням та охороною земель у Харківській області по складанню акта № від 02.10.2006 року незаконними, визнати перевищенням повноважень та незаконними дії Управління комунального майна та приватизації, яке уклало оспорюваний договір купівлі-продажу та додаткову угоду до нього з приводу продажу 3,5 кв.м. прохідного підїзду.

Позивач ОСОБА_1 в процесі розгляду справи уточнив свої вимоги і також просив суд визнати, що прохідний підїзд №11 житлового будинку по пл. Повстання у м. Харкові разом із виходом на пр-кт Московський м. Харкова є допоміжним приміщенням, місцем загального користування та власністю власників квартир (кімнат) та нежитлових приміщень будинку, визнати дії ЗАТ «Садко»щодо користування, експлуатації та реконструкції прохідного підїзду №11, заволодінню земельною ділянкою, яка є прибудинковою територією, з будівництвом металевих сходів неправомірними та такими, що порушують права всіх мешканців будинку, зобовязати привести підїзд №11 у первісний стан з поновленням проходу, демонтажу перегородок та сходів, визнати недійним договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень №526-В від 12.12.1995року в частині купівлі-продажу 3,5 кв.м. площі допоміжного приміщення, розташованого на першому поверсі цього підїзду з дня його укладення, стягнути с ЗАТ «Садко»на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, яку він оціню в розмірі 200 000,00грн., визнати бездіяльність виконавчого комітету Харківської міської ради, Управління житлового господарства неправомірними, стягнути з виконавчого комітету Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000,00грн., визнати дії Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківського виконкому щодо укладання зазначеного вище договору купівлі-продажу 3,5 кв.м. підїзду такими, що виходять за межі їх повноважень і порушують закон, стягнути з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківського виконкому та Управління житлового господарства на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000,00грн. з кожного, визнати бездіяльність Управління по контролю за використанням та охороною земель у Харківській області неправомірною та стягнути моральну шкоду розмірі 100 000,00грн., визнати незаконними дії нотаріуса 11-ї Харківської державної нотаріальної контори по посвідченню договору купівлі-продажу №586-В від 21.12.1995року за реєстровим № 4-4858, на підставі якого ЗАТ «Садко»було продано 3,5 кв.м. прохідного підїзду та скасувати в цій частині нотаріальну дію нотаріуса.

У подальшому до участі у справі в якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору вступив ОСОБА_5 - власник кв.№98 у будинку №1 по пл. Повстання м. Харкова, який просив визнати підїзд №11 будинку прохідним, що цей підїзд є допоміжним приміщенням і належить на праві спільної власності всім власникам квартир та кімнат будинку, в тому числі йому, встановити йому безоплатний, безстроковий сервітут, зобовязати ЗАТ «Садко»поновити його порушене право шляхом демонтажу цегляної перегородки та металевих сходів у підїзд №11, пізніше доповнив заявлені вимоги і також просив суд визнати дії ЗАТ «Садко»щодо позбавлення його прав користування прохідним підїздом №11 незаконними, стягнути з ЗАТ «Садко»на його користь моральну шкоду в розмірі 1700 грн.

В якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до участі у справі вступив ОСОБА_6, як особа, що зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. У своєму позові ОСОБА_6 заявив аналогічні вимоги з позовом ОСОБА_5 (крім встановлення сервітуту), а таж просив визнати, що ЗАТ «Садко»не отримувало згоди мешканців будинку, як власників допоміжних приміщень, на придбання частини прохідного підїзду №11.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1, третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5, ОСОБА_6М - ОСОБА_8 заявлені ними позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з з підстав викладених у позовних заявах.

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, кожного разу про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином - судовими повістками за місцем проживання.

Треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, що заявляють самостійні вимоги на предмет спору, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, в судові засідання не зявлялися, надали довіреність на представництво їх інтересів - ОСОБА_8

Прокурор, який вступив до участі у справі з підстав, передбачених ст.45 ЦПК України, позов ОСОБА_1,1926р.н., чиї інтереси в судовому засіданні також представляв ОСОБА_8, підтримав.

Представники відповідача ЗАТ «Садко»заперечували проти задоволення заявлених до них позовних вимог, зазначивши, що раніше підїзди багатоквартирного пятиповерхового житлового будинку №1 по пл. Повстання м. Харкові наскрізні, тобто мали вихід безпосередньо на вулиці та у двір. Однак, як наскрізні підїзди, вони не використовуються вже протягом більше 30 років. Обставини щодо законності укладеного ЗАТ «Садко»договору купівлі-продажу №526-В та додаткової угоди до цього договору від 30.03.1998року і визначених в ньому обєктів нерухомості встановлені багаточисельними судовими рішеннями, де сторонами були ЗАТ «Садко»та ОСОБА_8, як приватний підприємець та власник підвальних приміщень будинку, розташованих під приміщеннями, які належать ЗАТ «Садко», а також його батько позивач у даній справі ОСОБА_1

Представник Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради - ОСОБА_9 у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на його безпідставність.

Представник Департаменту житлового господарства у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надавав суду письмові заперечення, в яких також посилається на необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог.

Представник 11-ї Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 просив у задоволенні позову відмовити, вказуючи на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений відповідно до діючого на той час законодавства правомірно та з дотриманням діючих на той час норм законодавства.

Представник третьої особи комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»дав суду пояснення стосовно того, що КП «ХМБТІ»є лише реєстраційним органом, а тому права позивачів та третіх осіб з самостійними вимогами не порушувало, перший технічний паспорт на приміщення належні ЗАТ «Садко»на їх замовлення було виготовлено ще у 1997році.

Представники Департаменту містобудування архітектури та земельних відносин Харківського міськвиконкому, КП «Жилкомсервіс»в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 липня 2012 року в задоволенні позовних вимог, заявлених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати і ухвалити у справі нове рішення про задоволення його вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам. Зокрема вказує, що судом неправильно визначено положення спірної частини підїзду №11 жилого будинку, а саме що воно відноситься до нежилого приміщення, оскільки відповідно до поверхового плану ця площа підїзду відноситься до місць загального користування як частина прохідного підїзду і згідно цього плану ніколи не являлася складовою частиною цілісного комплексу викупленого ЗАТ «Садка»за договором купівлі-продажу №526-В від 21.12.1995р., а була включена ЗАТ «Садко»самовільно до свого цілісного комплексу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право за судовий захист.

Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

А за змістом зазначених норм, саме власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Відмовляючи у задоволенні всіх заявлених вимог, а саме щодо визнання незаконними та самовільними дій ЗАТ «Садко»з одноособового користування спірними приміщеннями, з реконструкції приміщення, захоплення сходами земельної ділянки для пішоходів та прибудинкової території, поновлення порушеного права позивачів шляхом приведення підїзду у первісний стан і демонтажу металевих сходів, відшкодування моральної шкоди, суд дійшов правильного й обґрунтованого висновку про відсутність для цього підстав.

Так, судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що спірне приміщення, площею 3,5кв.м, розташовано в підїзді №11 багатоквартирного пятиповерхового житлового будинку по пр-кту Московському №90-А м. Харкова. На теперішній час це спірне приміщення є власністю ЗАТ «Садко»на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.1995року, укладеного між Фондом Державного майна України в особі начальника представництва Фонду державного майна України в м. Харкові ОСОБА_11 та організації орендарів «Садко», правонаступником якого стало ТОВ «Садко». За цим договором їм стало належати нежитлові приміщення першого поверху №№1-13, загальною площею 277,1 кв.м, що розташовані в будинку №90-А по пр-кту Московському в м. Харкові, які спочатку перебували в оренді ТОВ «Садко»згідно договору оренди №587 від 28.07.1995року. Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень був посвідчений державним нотаріусом 11-ї Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим №4-4858. 16.03.1996року ТОВ «Садко»видано свідоцтво №526-В про право власності на нежитлові приміщення, загальною площею 277,1 кв.м, які розташовані за адресою: м. Харків пр-кт Московському № 90-А.

30.03.1998року Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради і ЗАТ «Садко»уклали додаткову угоду про внесення змін до договору купівлі-продажу від 21.12.1995року, а саме до п.2.1. договору в частині розміру площі, яка фактично складала 287,7кв.м, а не 277,1кв.м. Додаткова угода була посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровим № 670.

Рішенням виконавчого комітету Червонозаводської районної ради в м. Харкові від 03.04.2001року за №74 адресу житлового будинку, в якому розташований спірний підїзд №11, змінено на - площу Повстання №1, а нежитловим приміщенням, тобто які належать ЗАТ «Садко», розпорядженням Червонозаводської районної ради №5 від 29.01.2002року залишено попередню адресу: м. Харків, пр-кт Московський №90-А.

Як свідчать матеріали справи, дійсність договору купівлі-продажу від 21.12.1995року та додаткової угоди до нього від 30.03.1998р. до яких увійшли спірні нежитлові приміщення першого поверху підїзду № 11 по пр-кту Московському №90-А (пл. Повстання №1) було предметом судових розглядів, в тому числі за позовами ОСОБА_8, як приватного підприємця та власника підвальних приміщень, які розташовані під спірними приміщеннями ЗАТ «Садко».

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративні справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням арбітражного суду Харківської області від 02.042001року по справі №308/4-28 в задоволенні позову прокурора Червонозаводського району м. Харкова заявленого до ЗАТ «Садко»про визнання зазначених угод недійсними відмовлено. У цій справі, зокрема, перевірялася правомірність продажу ЗАТ «Садко»приміщень площею 6,9 кв.м та 3,5 кв.м, як таких, що знаходилися у спільному користуванні ЗАТ «Садко», ПП «ОСОБА_8, ТОВ «Аквапласт». У рішенні зазначено, що приміщення які знаходяться за адресою: м. Харків, пр-кт Московський №90-А, в період з 16.09.1994р. по 28.07.1995р. перебували у складі цілісного майнового комплексу в оренді ОО «Садко»згідно з договором оренди № 515 від 16.09.1994року.

Рішенням Господарського суду Харківської області по справі № 11/90-03 від 11.03.2003року за позовом ОСОБА_8 до ЗАТ «Садко», третя особа: Управління комунального майна та приватизації, також відмовлено у задоволенні позову про визнання вищеназваних угод недійсними. Одним з обґрунтувань прийнятого рішення та відмови в позові стали встановлені судом обставини, зокрема, що укладаючи спірну угоду від 50.03.1998року ЗАТ «Садко»не передавалися додаткові приміщення площею 10,1 кв.м, склад приміщень №№ 1-13 не змінювався. Додаткової угодою сторін лише було уточнено одну з характеристик - площу приміщень, збільшення якої мало місце внаслідок неточних вимірювань. Крім того, у рішенні зазначено, що в архівах відсутні технічні паспорти на приміщення до 1995року і є лише технічний паспорт датований 1997роком. Вказане рішення оскаржувалося до вищестоящих судових інстанцій і залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.06.2003року та ухвалою Вищого господарського суду від 18.08.2003року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2004року по справі № 11/90-03 також надані розяснення рішення цього ж суду від 13.02.2003року, згідно яких встановлено господарським судом на підставі наданих суду доказів та з урахуванням фактів, встановлених при вирішенні справи №308/4-28, що ЗАТ «Садко» належить на праві власності нежитлові приміщення площею 287,7кв.м, які розташовані за адресою: м. Харків, пр-кт Московський №90-А.

Право власності ЗАТ «Садко»на спірні нежитлові приміщення підтверджено також рішенням господарського суду Харківської області від 26.11.2004року по справі № 20/569-03 за позовом субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_8 до ЗАТ «Садко», Управління комунального майна та приватизації про визнання договору купівлі-продажу недійсним, яким встановлено право користування (сервітут) СПДФО ОСОБА_8 щодо приміщення вестибюлю, площею 6,9 кв.м., що належить на праві власності ЗАТ «Садко», яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2005року та постановою Вищого господарського суду України від 06.07.2005року (а.с. 133-136, 208-210 том 1);

Рішенням апеляційного суду Харківської області у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_8 до ЗАТ «Садко», приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_12, Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, третьої особи: КП «ХМБТІ», у задоволенні позову про визнання дій приватного нотаріуса ОСОБА_12 щодо посвідчення нею 30.03.1998року угоди про внесення змін до договору купівлі-продажу № 526-В від 21.12.1995 року незаконними, визнання недійсною угоди від 30.03.1998 року та її скасування, поновлення порушеного права відмовлено.

Вищевказані судові рішення на теперішній час не скасовані, тобто залишаються чинними.

Враховуючи вказані обставини, суд правомірно відмовив позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3 у визнанні недійсними договору купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень №526-В від 12.12.1995року та додаткової угоди до нього від 30.03.1998року.

Відмовляючи позивачам у задоволенні інших заявлених ними вимог, суд правомірно виходив з того, що їхні права або інтереси як мешканців житлового будинку ніяким чином не порушено.

Згідно положень ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

В якості доводу порушення права на користування підїздом №11 житлового будинку №1 по площі Повстання м. Харкова (пр-кт Московський, 90-А) позивачі зазначають, що цей підїзд повинен бути прохідним і місцем загального користування всіх мешканців будинку, в тому числі приміщення площею 3,5 кв.м. Вважають, що включення його до договору купівлі-продажу та додаткової угоди до нього порушує їхнє права, як власників та наймачів квартир, що розташовані у №10 підїзді житлового будинку по пл. Повстання №1, на користування цим приміщенням, як «допоміжним»для задоволення власних потреб і проходу до своїх квартир з фасадної частини будинку.

На підтвердження права на приміщення наскрізного підїзду №11 та входу до нього, земельної ділянки площею 0,0002га під металевими сходами до входу позивачами надані документи, згідно яких ОСОБА_1 є власником частин квартири №94 у будинку №1 по площі Повстання м. Харкова, а саме 36/100ч. - на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2000р. та 28/100ч. - на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2001р., а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками 36/100ч. цієї квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.12.2000р. Позивачу ОСОБА_5 належать 35/100ч. комунальної квартири №98 на підставі - договору купівлі-продажу від 12.06.1996р. Позивач ОСОБА_6 мешкає в кв. №98 з 14.02.2007року. Вказані квартири знаходиться у №10 підїзду будинку, тобто не в спірному №11 підїзді. Позивач ОСОБА_4 був раніше зареєстрований у кв.№110 цього будинку, але на час розгляду справи вже її власником не був, оскільки продав її іншій особі на підставі договору купівлі - продажу від 09.02.2005року.

Відповідно до вимог ст.ст. 328, 334 ЦК України, ч.2 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а також беручи до уваги розяснення, які містяться в Рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004року №4-рп/2004, в Рішенні Конституційного Суду України від 09.11.2011року №14-рп/2011 право спільної власності громадян на допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки горища, колясочні та ін.) набувається одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків та на підставі угод. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Таким чином, право власності на допоміжні приміщення житлового багатоквартирного будинку №1 по площі Повстання №1 (пр-кт Московський, №90-А) виникло у ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з моменту набуття ними права власності на кімнати (квартири) у житловому будинку по пл. Повстання «1, у ОСОБА_6 з моменту реєстрації в квартирі в 2007 році, т.я. ніякого правовстановлюючого документу на житло ним суду не надавалося, а у ОСОБА_4 право припинилося з моменту укладання договору купівлі-продажу квартири, тобто з лютого 2005 року.

На час набуття позивачами права власності на житлові приміщення, статус приміщень, які вони зазначили в позові як спірні, мали статус «нежитлових».

Разом з тим, законодавство розділяє поняття «допоміжне приміщення»та «нежиле приміщення».

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку»«допоміжні приміщення»багатоквартирного будинку визначені як такі приміщення, що призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним обєктом цивільно-правових відносин.

Однак, позивачами не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що приміщення з виходом на пр-кт Московський №90-А перебували у їхньому користуванні як «допоміжні».

Із інвентаризаційної справи №34719 на житловий будинок по пр-кту Московському №90-А м. Харкова вбачається, що фасадна частина будинку, яка виходила на проспект, мала раніше три наскрізних підїзди - №№ 11,12,13, а підїзд №9 мав вихід на площу Повстання, інші підїзди з виходами у дворову частину будинку, в тому числі й підїзд №10. Згідно первісного плану, що міститься в інвентаризаційній справі, спірне приміщення площею 3,5кв.м (комора), як частина наскрізного підїзду № 11, призначалися для виходу мешканців житлового будинку на пр-кт Московський, статус якого, як встановлено вищенаведеними судовими рішеннями було змінено на «нежитлові».

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинків, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.

Також, за змістом ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»та згідно розяснень, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004року №4-рп/2004, допоміжними приміщеннями (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.), які передаються безоплатно у спільну власність громадянам одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків є такі «допоміжні приміщення жилого будинку», які призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Між тим, судом було встановлено, що вихід на пр-кт Московський з підїзду №11 не використовувався мешканцями житлового будинку за призначенням приблизно з 1987 року (тобто до укладання спірних угод та набуття права на житло позивачами), як і інші виходи на пр-кт Московський наскрізних підїздів житлового будинку по площі Повстання №1 м. Харкова.

Жодних доказів у підтвердження того, що передані у власність ЗАТ «Садко»приміщення, загальною площею 287,7кв.м, до складу яких входить спірне приміщення площею 3,5 кв.м, має статус «допоміжного»і, призначено для забезпечення експлуатації будинку і, що в ньому знаходяться якісь інженерні комунікації і технічні пристрої, необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир, і без доступу до яких експлуатація житлового будинку та побутове обслуговування позивачів, як мешканців квартир даного житлового будинку, неможливо, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано, хоча відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України це обовязком позивачів.

Більш того, інші мешканці будинку №1 по площі Повстання м. Харкова не надавали позивачам право на представництво їх інтересів в суді, а тому позовні вимоги в частині поновлення прав мешканців будинку та визнання за ними права власності на спірне приміщення не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Факт проведення реконструкції належних ЗАТ «Садко»приміщень, зокрема, встановлення металевих сходів до входу в приміщення збоку пр-кту Московського м. Харкова відповідач ЗАТ «Садко»не заперечував. Зазначена реконструкція проведена ними самовільно, оскільки доказів правомірності такої реконструкції не надано. Але, позивачами також не надано доказів щодо порушення їх прав проведенням ЗАТ «Садко»реконструкції належних їм на праві власності нежитлових приміщень з влаштуванням перегородки, виходу та сходів і захопленням сходами прибудинкової території та тротуару площею 0,0002га.

Також, обґрунтованим є висновок суду стосовного відмови ОСОБА_5 щодо встановлення йому сервітуту права користування прохідним підїздом №11, оскільки користування чужим майном та встановлення сервітуту проводиться за правилами, визначеними ст.ст. 401, 402 ЦК України, тобто метою сервітуту є задоволення потреб власника або інших осіб; умовою встановлення - є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. При цьому ним не доведено для задоволення яких потреб йому, як особі, зареєстрованій у кв. №98 по площі Повстання №1 м. Харкова, яка розташована безпосередньо в №10 підїзді і має окремий вхід (вихід) у двір необхідно встановити сервітут на користування приміщеннями, що перебувають у власності ЗАТ «Садко».

Колегія суддів погоджується з доводами суду щодо відсутності підстав, визначених ст.ст. 23, 1167 ЦК України щодо стягнення моральної шкоди на користь позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5

З огляду на викладене, при прийнятті рішення суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства і насамперед ст.ст. 10, 60 ЦПК України щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи відповідно до вимог закону, та дав правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що його рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -