Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-169/12
РІШЕННЯ

Іменем України

30.03.2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Гуменній Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління юстиції у Київській області, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, Гатненська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання шлюбу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа Головне управління юстиції у Київській області про визнання шлюбу недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_3. Все своє майно він заповів йому. Так сталось, що його батьки розлучились, і з 1984 року його батько проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. В 1999 році його батько, ОСОБА_3 виїхав до держави Ізраїль, де проживає його тітка, рідна сестра покійного батька, і повернувся до України у 2004 році. 15 лютого 2006 року його батько змінює прізвище «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені. Однак, під час оформлення спадкових прав після смерті його батька, з'ясувалось, що з заявою про прийняття спадщини звернулась дружина його батька - ОСОБА_2, яка надала документ - свідоцтво про шлюб. За життя його батько жодного разу не обмовився своїм рідним, що він уклав шлюб. Таким чином, лише в даний час йому стало відомо, що його батько ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_2 11 березня 2000 року на території України, хоча при цьому в період з 1999 по 2004 рік він безвиїзно перебував на території держави Ізраїль. Більше того, в актовому записі про шлюб № 3 від 11 березня 2000 року у відомостях про чоловіка зазначено прізвище «ОСОБА_3», але на час укладення шлюбу його батько мав прізвище «ОСОБА_3», а тому зважаючи на письмові докази чітко вбачається, що шлюб був укладений з іншою людиною, а не з його батьком - ОСОБА_3. Відповідно до ст. 15 КпШС України, який діяв на момент реєстрації шлюбу, для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку. Такої згоди його батька, ОСОБА_3, бути не могло, оскільки він не перебував на території України, а отже не був присутнім при укладанні шлюбу, свого підпису не ставив і відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, шлюб не укладав. Шлюб відповідачка 11 березня 2000 року уклала з чоловіком на прізвище «ОСОБА_3», а його батько таке прізвище мав лише з 15 лютого 2006 року. Згідно зі ст. 45 КпШС України шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім'ю (фіктивний шлюб). Відповідно до вимог ст. 49 КпШС України, визнання шлюбу недійсним тягне за собою припинення всіх прав і обов'язків, що виникли раніше і передбачені законом для осіб, які перебувають у шлюбі. Відповідно до п. 131 Інструкції анулювання первинних записів актів громадянського стану провадиться органами реєстрації актів громадянського стану на підставі рішення суду, що змушує його звернутись до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 15, 45, 49 КпШС України, просив визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 11 березня 2000 року, у Виконавчому комітеті Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за актовим записом № 3.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 жовтня 2011 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 задоволено і заборонено Вишневій міській державній нотаріальній конторі проводити будь-які дії по видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2012 року судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Відділ реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області і Гатненську сільську раду Києво-Святошинського району.

У лютому 2012 року представник позивача ОСОБА_1 подав суду заяву про зміну підстав позову в порядку вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України, яка прийнята судом, посилаючись на те, що заявлений позов обгрунтовується тим, що покійний батько позивача ОСОБА_3 згоди на реєстрацію шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 не давав, оскільки він на час укладення шлюбу не перебував на території України, а отже, не був присутнім під час укладення шлюбу, та не ставив свого підпису. Копією Витягу з Книги реєстрації актів про одруження щодо актового запису № 3 від 11 березня 2000 року, наданого на запит суду Архівним відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, в графі відомості про чоловіка підтверджується наступне: 1. Прізвище до одруження, друкованими літерами записано «ОСОБА_3», закреслено від руки і записано «ОСОБА_3»; 2. Прізвище після одруження «ОСОБА_3», закреслено та від руки записано «ОСОБА_3».Так само і в графі відомості про дружину вказано: 1. Прізвище до одруження, друкованими літерами записано «ОСОБА_3»; 2. Відомості після одруження-«ОСОБА_3», закреслено та від руки записано «ОСОБА_3». Тобто на якій підставі зроблені такі записи, виправлення в книзі реєстрації актів про одруження невідомо, хто саме здійснив такі виправлення, а також яке саме прізвище мав чоловік на час реєстрації шлюбу, ОСОБА_3 чи ОСОБА_3.

В 1999 році батько позивача ОСОБА_3 (на час реєстрації шлюбу ОСОБА_3) виїхав до країни Ізраїль до рідної сестри покійного і повернувся до України після 2003 року. З 1999 року він, ОСОБА_1, проживає на території Російської Федерації, а тому з батьком не бачився, а у телефонному спілкуванні батько жодного разу не повідомляв про його намір одружитися та про реєстрацію шлюбу з громадянкою ОСОБА_2 Натомість, під час оформлення спадщини, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька, він дізнався про наявність у батька ОСОБА_3 дружини, шлюб з якою зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 11 березня 2000 року у Виконавчому комітеті Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за актовим записом № 3.

Згідно вимог ч. 1 ст. 14 КпШС України, чинного на дату реєстрації шлюбу, укладення шлюбу відбувається по закінченню місячного строку після подачі бажаючими одружитися заяви в державний орган запису актів громадянського стану.

Відповідно до вимог ст. 12 КпШС України шлюб укладається в державних органах запису актів громадянського стану. Укладення шлюбу провадиться урочисто. Органи запису актів громадянського стану забезпечують урочисту обстановку реєстрації шлюбу при згоді на це осіб, які одружуються.

Натомість шлюб, укладений 11 березня 2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у Виконавчому комітеті Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за відсутності урочистої церемонії та повідомлення рідних. Жодних фотографій про проведення урочистої церемонії та свідків, які були присутні при одруженні, не існує.

Згідно вимог ст. 45 КЗпШС України, чинного на дату реєстрації шлюбу, шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім»ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 вважав, що 11 березня 2000 року шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований у Виконавчому комітеті Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району, є фіктивним з підстав, викладених у даній заяві, а тому повинен бути визнаний судом недійсним.

Так, довідка, видана 6 січня 2011 року за № 10 Виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, свідчить про те, що ОСОБА_3 не проживав спільно з відповідачкою однією сім»єю, спільне господарство ними не велося, оскільки з 16 травня 1984 року до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, разом з яким на день його смерті проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 проживала, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Доказом того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не велося спільне господарство, не було сім»ї та подружніх відносин, небажання ОСОБА_3 того, щоб все його майно та права на нього належали відповідачці, є складений 6 жовтня 2009 року заповіт, згідно якого він все своє рухоме і нерухоме майно та все, що належить йому та належатиме і на що він матиме за законом право на момент смерті, заповів своєму сину.

Спільних дітей у батька з ОСОБА_2 не було. Відповідачка ніде не працювала, доходів на придбання спільного майна не мала.

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 6 грудня 2010 року вбачається, що між ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_3 були дуже погані стосунки, постійні сварки та бажання останнього вчинити самогубство або фізичну розправу з відповідачкою. Його батько постійно писав відповідачці записки про намір самогубства, які вона рвала.

З постанови вбачається, що вони не спілкувалися, не проживали спільно, а відповідачка, будучи обізнаною про тяжкий стан покійного, ніяк не реагувала, не вчиняла жодних дій, спрямованих на його лікування, повідомлення його рідних (сестру, сина, матір) про наявність загрози його життю, чим провокувала його на самогубство з корисливих мотивів-отримати майно у спадщину.

Крім цього, сестра батька ОСОБА_6., яка проживає в Ізраїлі, де з 1999 року по 2003 рік перебував ОСОБА_3 разом з відповідачкою, у своїй заяві, поданій до суду, підтверджує постійні сварки між ними.

До того ж, як стверджує сестра, ОСОБА_3 кохав іншу жінку, з якою мав намір одружитися, а відповідачка була обізнана про це, а тому щоб чоловіка не втратити та виїхати з ним в Ізраїль на постійне місце проживання, тому як він мав рідню та роботу, одружилася з ним.

Крім цього, підставою для фіктивного шлюбу був намір ОСОБА_3 та відповідачки виїхати до Ізраїлю на роботу, проте у зв»язку із перебуванням ОСОБА_3 на території Ізраїлю по закінченню терміну чинності візи та для безперешкодного отримання нової візи, він не мав права та можливості здійснити свій намір без оформлення шлюбу та отримання нового прізвища. Це потягло за собою укладення шлюбу з відповідачкою та зміну прізвища з «ОСОБА_2» на дівоче прізвище відповідачки «ОСОБА_2» і отримання нового закордонного паспорта громадянина України. А ОСОБА_2 змінила своє прізвище теж на «ОСОБА_2» для можливості без проблем та без порушення закону теж, як дружина, виїхати з України до Ізраїлю. Тобто цей фіктивний шлюб був укладений з корисливих мотивів для обох.

Доказом непрацевлаштування в Україні ОСОБА_3 є запис № 13 та № 14 у його трудовій книжці, який свідчить про те, що з 1 березня 1996 року по 1 вересня 2004 року він не обіймав жодної трудової посади в Україні, а був звільнений та прийнятий на роботу у один і той же Національний науково-дослідний інститут дизайну.

Позивач ОСОБА_1 вважав, що право позивача як сина так і законного спадкоємця ОСОБА_3 порушені виникненням права відповідачки, як законної дружини, шлюб з якою укладений фіктивно, на майно покійного батька.

Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не мали наміру створити сім»ю і мати подружні стосунки, а намагалися набути певні юридичні права, не пов»язані з шлюбом, які без реєстрації шлюбу неможливо набути. Шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім»ю.

За таких обставин позивач ОСОБА_1 вважав, що укладений шлюб 11 березня 2000 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є фіктивним, а тому недійсним.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_3 з ОСОБА_2 11 березня 2000 року у Виконавчому комітеті Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за актовим записом № 3.

У лютому 2012 року ОСОБА_2 подала суду заяву про застосування строків позовної давності, у якій зазначала, що 11 березня 2000 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3, про що знав його син ОСОБА_1, і на підтвердження зазначеного вище, вона бажає надати суду копії квитанцій (грошових переказів), якими вона та її чоловік, батько позивача, перерахували ОСОБА_1 з Ізраїлю до міста його проживання кошти.

На підставі вимог ст. ст. 257, 261, 267 ЦК України ОСОБА_2 просила застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 у даній справі позовну давність.

У березні 2012 року представник позивач ОСОБА_1 знову подав заяву про зміну підстав позову, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.01.2011 року. 15.02.2006 року ОСОБА_3 змінив прізвище на ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені. ОСОБА_1 є сином покійного ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. У Спадковому реєстрі від 18.01.2011 року за № 25883187 відкрито та зареєстровано спадкову справу за № 50606420.

06.01.2011 року під час подання заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини ОСОБА_1 дізнався від нотаріуса про наявність у покійного батька законної дружини - ОСОБА_2, шлюб з якою був укладений та зареєстрований 11 березня 2000 року у Виконавчому комітеті Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. ОСОБА_2 15.02.2006 року змінила прізвище з ОСОБА_2. Дошлюбне прізвище Відповідачки - ОСОБА_2. За життя покійний жодного разу не обмовився своїм рідним та ОСОБА_1, що від уклав 11.03.2000 року шлюб з ОСОБА_2 З 1999 року ОСОБА_1 проживає на території Російської Федерації, тому з батьком не бачився, а у телефонному спілкуванні батько жодного разу не повідомляв про його намір одружитися та про реєстрацію шлюбу з громадянкою ОСОБА_2 Проте, вказаний шлюб не міг бути зареєстрований, оскільки, покійний батько позивача з 1999 року по 2003 рік не перебував в Україні, а знаходився в країні Ізраїль, а тому не міг надати своєї згоди на укладення з ним шлюбу. Підпис в книзі реєстрації актів цивільного стану (про одруження), актовий запис № 3 від 11.03.2000 року належить не громадянину ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3), який з 15 лютого 2006 року змінив прізвище на ОСОБА_3, а іншій особі. Відповідно до ст. 45 Кодексу про шлюб та сім'ю України, в редакції чинній на час укладення шлюбу, шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім'ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 15 цього Кодексу, для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку. Такої згоди батько позивача не надавав, оскільки перебував поза межами України, і це, зокрема, підтверджується показами свідків - його рідних, копією трудової книжки, відсутністю осіб, які були присутні під час одруження, відсутності урочистої церемонії та відсутністю його підпису в журналі реєстрації актів цивільного стану (про одруження) Виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 3 від 11.03.2000 року в графі про осіб, що одружуються. Жодних фотографій про проведення урочистої церемонії та свідків, які були присутні при одруженні не існує. Доказом непрацевлаштування в Україні ОСОБА_3 є запис № 13 та № 14 у його трудовій книзі, який свідчить про те, що з 01.03.1996 року по 01.09.2004 року він не обіймав жодної трудової посади в Україні, а був звільнений та прийнятий на роботу у один і той же Національний науково-дослідний інститут дизайну. Згідно ч. 1 ст. 14 Кодексу законів про шлюб та сім'ю в Україні, чинного на дату реєстрації шлюбу, укладення шлюбу відбувається по закінченні місячного строку після подачі бажаючими одружитися заяви в державний орган реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ст. 12 вказаного Кодексу, шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Укладення шлюбу провадиться урочисто. Органи реєстрації актів громадянського стану забезпечують урочисту обстановку реєстрації шлюбу при згоді на це осіб, які одружуються. Відповідно до ч. 1 ст. 49 КпШС України , визнання шлюбу недійсним тягне за собою припинення всіх прав і обов'язків, що виникли раніше і передбачені законом для осіб, які перебувають у шлюбі. Таким чином, відсутність взаємної згоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (прізвища на день реєстрації шлюбу) тягнуть за собою недійсність укладеного між ними шлюбу. Відповідно до п. 131 Інструкції анулювання первинних записів актів громадянського стану провадиться органами реєстрації актів громадянського стану на підставі рішення суду, що дало підстави для звернення з даним позовом. Згідно ч. 1 ст. 2 Сімейного кодексу України, в редакції чинній на час подання позову, Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 2 ст. З цього Кодексу, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Частиною 4 цього Кодексу встановлено те, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 9 Кодексу про шлюб та сім'ю України, на вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, позовна давність не поширюється, за винятком випадків, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України. Статтею 47 Кодексу законів про шлюб та сім'ю в Україні визначено склад осіб, які можуть заявляти даний позов, серед яких є особи, права яких порушені. ОСОБА_1 вважає, що його право, як сина та законного спадкоємця ОСОБА_3 порушено недійсним шлюбом, укладеним між покійним батьком та ОСОБА_2, яка, як законна дружина, претендує на майно покійного батька. За таких обставин, він вважає, що укладений 11 березня 2000 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є недійсним, оскільки укладений за відсутності взаємної згоди ОСОБА_3 (з 15.02.2006 року змінено прізвище на ОСОБА_3).

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 9, 15, 45, 47, ч. 1 ст. 49 КпШС України, ч. 1 ст. 2, ст. 3 Сімейного кодексу України, просив прийняти уточнену позовну заяву і визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3) з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4) 11 березня 2000 року у Виконавчому комітеті Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за актовим записом № 3.

У судовому засіданні 30 березня 2012 року судом відмовлено у прийнятті заяви про зміну підстав позову з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Як встановлено було судом 20 лютого 2012 року в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_5., ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9, ОСОБА_10, а 5 березня 2012 року свідчення суду надавали ОСОБА_11, ОСОБА_12., ОСОБА_13., ОСОБА_14., тобто розпочався розгляд справи судом по суті. Подання представником позивача 30 березня 2012 року в судовому засіданні заяви про зміну підстав позову суперечить вимогам ч. 2 ст. 31 ЦПК України, а тому суд відмовив представнику позивача ОСОБА_1 у прийнятті заяви про зміну підстав позову від 30 березня 2012 року.

Одночасно судом роз»яснено представникам позивача ОСОБА_1, що позивач ОСОБА_1 вправі звернутися до суду, пред»явивши позов про визнання недійсним шлюбу від 11 березня 2000 року з інших підстав.

У судовому засіданні представники позивача поданий позов підтримали та просили його задовольнити.

У судовому засіданні представники відповідач ОСОБА_2 позов не визнали та заперечували проти його задоволення.

У судове засідання представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління юстиції у Київській області, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, Гатненська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області не з'явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, суду надані заяви про розгляд справи у відсутності представників третіх осіб.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1. Після його смерті відкрилася спадщина, і із заявою про прийняття спадщини звернувся 6 січня 2011 року до нотаріальної контори син померлого ОСОБА_3 ОСОБА_1. Також із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 18 лютого 2011 року до Вишневої міської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2. 28 травня 2011 року до Вишневої міської державної нотаріальної контори звернулась мати померлого ОСОБА_4, яка відмовилась від одержання обов»язкової частки у спадщині, на яку вона має право як непрацездатна за віком мати померлого. За життя ОСОБА_3 6 жовтня 2009 року склав заповіт, згідно якого все своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме і на що він за законом матиме право на момент смерті, заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5. Дані обставини підтверджуються копією Спадкової справи № 4/2011 року Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 і ОСОБА_2 11 березня 2000 року уклали шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Дані обставини також підтверджуються Записом Акта про одруження № 3 від 11 березня 2000 року.

15 лютого 2006 року ОСОБА_3 змінив прізвище на ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації зміни імені 15 лютого 2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 12, місце реєстрації є Відділ реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області. Дані обставини стверджуються свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_3.

Згідно вимог ч. 1 ст. 14 КпШС України, чинного на дату реєстрації шлюбу, укладення шлюбу відбувається по закінченню місячного строку після подачі бажаючими одружитися заяви в державний орган запису актів громадянського стану.

Відповідно до вимог ст. 12 КпШС України шлюб укладається в державних органах запису актів громадянського стану. Укладення шлюбу провадиться урочисто. Органи запису актів громадянського стану забезпечують урочисту обстановку реєстрації шлюбу при згоді на це осіб, які одружуються.

Згідно вимог ст. 45 Кодексу про шлюб і сім»ю України шлюб може бути визнано недійсним у випадку порушення умов, встановлених статтями 15-17 даного Кодексу, а також у випадку реєстрації шлюбу без наміру створити сім»ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Відповідно до вимог ст. 47 Кодексу про шлюб і сім»ю України позов про визнання шлюбу недійсним може бути пред»явлений одним із подружжя, прокурором і особами, права яких порушені.

Згідно вимог ст. 48 Кодексу про шлюб та сім»ю України шлюб, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його укладення.

Позивач ОСОБА_1 вважав, що його права, як сина, так і законного спадкоємця ОСОБА_3, порушені виникненням права відповідачки ОСОБА_2, як законної дружини, шлюб з якою укладений фіктивно, на майно покійного батька. Як зазначав позивав у позові, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не мали наміру створити сім»ю і мати подружні стосунки, а намагалися набути певні юридичні права, не пов»язані з шлюбом, які без реєстрації шлюбу неможливо набути. Шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім»ю. За таких обставин позивач ОСОБА_1 вважав, що укладений шлюб 11 березня 2000 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є фіктивним, а тому просив визнати його недійсним.

Суд зазначає, що фіктивним визнається шлюб, укладений без наміру створити сім»ю, причому, це може бути притаманним як для одного з подружжя, так і для обох. Зазвичай метою укладення фіктивного шлюбу є корисливі міркування майбутнього подружжя або одного з них. При цьому важливо враховувати, що підставою віднесення шлюбу до фіктивного є не укладення його з корисливих мотивів, а саме відсутність в одного з них чи обох з подружжя наміру створити сім»ю.

Як зазначав позивач ОСОБА_1 у позові та пояснили представники позивача у судовому засіданні, батько позивача ОСОБА_3 згоди на реєстрацію шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 не давав, оскільки він на час укладення шлюбу не перебував на території України, а отже, не був присутнім під час укладення шлюбу, та не ставив свого підпису.

Згідно вимог ст. 45 Кодексу про шлюб і сім»ю України шлюб може бути визнано недійсним у випадку порушення умов, встановлених статтями 15-17 даного Кодексу, а також у випадку реєстрації шлюбу без наміру створити сім»ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Згідно вимог ст. 15 Кодексу про шлюб і сім»ю України для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які вступають в шлюб, і досягнення ними шлюбного віку.

Обов»язковою умовою реєстрації шлюбу є вільно і незалежно висловлене взаємне волевиявлення осіб, що одружуються, яке підтверджує їх намір створити сім»ю на підставі укладення шлюбу. Недотримання цієї умови тягне визнання шлюбу недійсним, оскільки зовнішнє вираження волі в цьому випадку не відповідає її внутрішньому змісту.

Однак, як вбачається з позовної заяви, позивач подав суду позов про визнання шлюбу фіктивним, обов»язковою умовою якого є укладення шлюбу чоловіком і жінкою, але без наміру створення сім»ї та набуття прав та обов»язків подружжя.

Якщо ж позивач вважає, що шлюб укладено з порушенням вимог ст. 15 Кодексу про шлюб і сім»ю України, а саме не дотримано подружжям умов укладення шлюбу, а саме відсутності взаємної згоди осіб, які вступають в шлюб, зокрема, відсутність згоди ОСОБА_3 на реєстрацію шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2, оскільки він на час укладення шлюбу не перебував на території України, і не був присутнім під час укладення шлюбу та не ставив свого підпису, то за таких обставин позивач вправі звернутися з відповідним позовом до суду про визнання шлюбу недійсним з вказаних вище підстав.

Також як пояснила свідок ОСОБА_5., яка доводиться рідною сестрою померлому ОСОБА_3, з червня 1999 року по 2001 рік її брат ОСОБА_3 постійно проживав в державі Ізраїль у м. Бер Шева, а потім ОСОБА_2 приїхала в Ізраїль в червні-липні 2000 року. В Україну її брат з ОСОБА_2 повернулися у 2003 році. Як зазначила свідок ОСОБА_5. з 1996 року її брат ОСОБА_3 і ОСОБА_2 проживали в будинку у відповідачки ОСОБА_2 в с. Гатне, вул. Київська. Під час проживання в Ізраїлі її брат і відповідачка протягом одного року проживали разом в одній кімнаті у помешканні свідка ОСОБА_5., разом готували їду, а через 2-3 місяці її брат і ОСОБА_2 змінили місце проживання і переїхали удвох жити в іншу квартиру в зв»язку з погіршенням відносин з свідком ОСОБА_5.

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_8. ОСОБА_3 після розлучення з першою дружиною проживав з відповідачкою ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_7. пояснила суду, що ОСОБА_3 проживав у помешканні відповідачки ОСОБА_2 За життя ОСОБА_3 приїздив до свідка ОСОБА_7. та передав свої документи на зміну прізвища і про намір залишити своє майно сину, які вона передала після похорон ОСОБА_3 його сину, позивачу у справі, ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 проживали разом за адресою: АДРЕСА_2. Відносини їхні були добрими. ОСОБА_3 від»їздив в Ізраїль, а через 2-3 місяці до нього й поїхала й ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що коли хворів ОСОБА_3, то його рідні йому матеріально не допомагали. Стосунки між батьком і сином були нормальними. ОСОБА_3 і ОСОБА_2 їздили в Ізраїль та проживали там 3 роки, а потім повернулись в 2003 році і проживали постійно у будинку, належному ОСОБА_2 і в даному будинку в ОСОБА_3 була своя окрема кімната.

Як пояснив свідок ОСОБА_11 від брата ОСОБА_3 йому стало відомо, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 Брат жив у майстерні у подвір»ї ОСОБА_2, в якій стояло ліжко, плитка для приготування їжі. Відносини брата з ОСОБА_2 були недобрі. Жив брат із ОСОБА_2 7 років. Свідок приходив до брата 4 рази за весь період його життя. З приводу укладення шлюбу свідок ОСОБА_11 нічого не знає.

Свідок ОСОБА_13. пояснила суду, що ОСОБА_3 поїхав в Ізраїль у 1999 році, а повернувся у 2003-2004 р.р. і займався ремонтом взуття в майстерні, яка розташована на АДРЕСА_3. Приїздив ОСОБА_3 до своєї матері, яка також проживала в с. Гатне, але ховали його з подвір»я ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_14. пояснила суду, що померлий ОСОБА_3 і ОСОБА_2 проживали разом у жилому будинку ОСОБА_2 приблизно з 1993 року. У 2000 році вони розповіли свідку, що одружились. 11 березня 2000 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 приходили удвох на святкування дня народження дочки свідка і подарували кошти в доларах США, бо приїхали з держави Ізраїль. ОСОБА_3. жив постійно у жилому будинку, який належить ОСОБА_2 і мав свою спальню кімнату. З 1993 року по 2010 рік ОСОБА_3. і ОСОБА_2 проживали разом і у них були приязні відносини.

Свідок ОСОБА_12. пояснила суду, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 проживали разом у будинку ОСОБА_2

Свідки, які допитані судом, в судовому засіданні пояснили, що поховання ОСОБА_3 відбувалось з подвір»я відповідачки ОСОБА_2, і організація поховання та ритуальних послуг відбувалась за кошти ОСОБА_2 і її родичів.

Судом було встановлено, що за весь час перебування в Ізраїлі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 проживали разом однією сім»єю, готували їду разом, вели спільне господарство, що й підтвердила свідок ОСОБА_5.

Судом також встановлено, що після повернення з держави Ізраїль в Україну ОСОБА_3 і ОСОБА_2 проживали разом однією сім»єю в будинку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2. Для отримання закордонних паспортів 15 лютого 2006 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 змінили прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами про зміну імені серії НОМЕР_3 і НОМЕР_4. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 разом виїздили до Єгипту, Німеччини та Іспанії, що підтверджується відмітками про перетин кордонів у закордонних паспортах ОСОБА_2 і ОСОБА_3, дати яких співпадають.

Також з наявних матеріалів справи вбачається, що поховання ОСОБА_3 відбулось з будинку, належного ОСОБА_2, де вони разом проживали, за кошти ОСОБА_2, що також підтверджується накладною № 213 від 30 листопада 2010 року.

Згідно довідки виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району № 966 від 3 вересня 2011 року вбачається, що ОСОБА_2 проживала разом із чоловіком ОСОБА_3 і вели спільне господарство до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та поховала його за власний рахунок.

Відповідно до складеного Акту обстеження депутатів Гатненської сільської ради від 10 вересня 2011 року було встановлено, що ОСОБА_3 з 1993 року проживав разом із ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 і вели разом спільне господарство з 1993 року по день смерті 2010 року та був похований своєю дружиною ОСОБА_2

Згідно довідки виконавчого комітету Гатненської сільської ради № 10 від 6 січня 2011 року вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 з 16 травня 1984 року до дня смерті та на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 і разом з ним на день його смерті проживали та були зареєстровані ОСОБА_4, 1924 року народження. ОСОБА_5, 1950 року народження.

Суд надані в довідці відомості щодо проживання постійно ОСОБА_3 у даному будинку разом з матір»ю ОСОБА_4 та ОСОБА_5. оцінює критично, оскільки дані відомості спростовуються наявними в справі доказами, а також і те, що свідок ОСОБА_5. сама пояснила суду, що вона постійно проживає в державі Ізраїль, а не як зазначено в довідці-за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно наявної в справі постанови Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 6 грудня 2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи постановлено в порушенні кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, тобто за фактом умисного пошкодження майна, вчиненого шляхом підпалу, відмовлено в зв»язку із смертю винної особи. В порушенні кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст. 115 КК України, тобто за фактом умисного вбивства, відмовлено в зв»язку з вчиненням самогубства ОСОБА_3 В постанові вказано, що ОСОБА_3 умисно заніс джерело запалювання на горище будинку АДРЕСА_2, де вчинив підпал, після чого за допомогою господарського шила вчинив самогубство. Із даної постанови у висновку слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України неможливо дійти висновку, що шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був фіктивним без наміру створити сім»ю і набуття прав і обов»язків подружжя.

Доводи представників позивача ОСОБА_1, що шлюб є фіктивним, оскільки укладено подружжям ОСОБА_3 і ОСОБА_2 11 березня 2000 року з метою в 2006 році змінити прізвище відповідно до наявних у справі свідоцтв про зміну імені, суд вважає необгрунтованими.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним від 11 березня 2000 року з підстав його фіктивності, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Також суд зазначає, що померлий ОСОБА_3 за життя не звертався з відповідним позовом до суду про визнання шлюбу його з ОСОБА_2 недійсним з підстав його фіктивності.

На підставі вимог ст. ст. 257, 261, 267 ЦК України ОСОБА_2 просила застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 у даній справі позовну давність.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не пропустив строк звернення до суду, передбачений законодавством України, а саме судом встановлено, що він 6 січня 2011 року звернувся із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, де й дізнався про шлюб, який укладений його батьком ОСОБА_3 з відповідачкою ОСОБА_2, зареєстрований 11 березня 2000 року, та 25 липня 2011 року звернувся із відповідним позовом до суду. Доказів про пропущення позивачем ОСОБА_1 строку позовної давності без поважних причин відповідачкою ОСОБА_2 суду не надано.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, то застосовані судом заходи забезпечення позову згідно ухвали суду від 6 жовтня 2011 року підлягають скасуванню на підставі вимог ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 14, 15, 45, 47, 48 КпШС України, ст. ст. 15, 16, 257, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 3, 31, 60, 209, 154, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 жовтня 2011 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.