Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2012

Куйбишевський районний суд м.Донецька
в складі:

головуючого – судді
ПИСАНЕЦЬ Н.В.

при секретарі
Сарбей Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа авто-гаражний кооператив
«Вугольок - 3», про поділ майна подружжя
-

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2011 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду із позовом до
відповідача ОСОБА_2, третя особа без
самостійних вимог на предмет спору –
авто-гаражний кооператив «Вугольок-3»,
про поділ спільного майна подружжя. В
обґрунтування позову зазначила, що
знаходилась в юридичному шлюбі з
відповідачем з жовтня 2000 року по
серпень 2009 року. Від шлюбу мають доньку
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає разом
із позивачкою.

За час проживання в шлюбі ними було
придбане таке майно: автомобіль НОМЕР_1,
2005 року випуску, відповідно до біржової
угоди № 16940 від 02.02.2008 року техпаспорт
ДАН372491, власником якого зазначена
ОСОБА_1, а також чотирьохкімнатна
квартира, розташована за адресою: м.
Донецьк, вул. Словацька, 57а-85, та
паєнакопичення в авто-гаражному
кооперативі «Вугольок-3», що
складаються з 6 гаражних боксів.
Оскільки добровільно дійти згоди по
розподілу майна сторони не можуть,
позивачка просить суд поділити майно,
що є спільною сумісною власністю
подружжя зі збільшенням її частки до 2/3,
у зв»язку із проживанням з нею
неповнолітньої доньки ОСОБА_3,
утриманням та вихованням якої вона
самотужки займається, наступним чином
– визнати за нею – ОСОБА_4- право
власності на 2/3 частини автомобілю
MITSUBISHI GRANDIS, визнати право власності на
2/3 частини чотирьохкімнатної квартири,
розташованої за адресою: м. Донецьк,
вул. Словацька, 57а-85 та 2/3 частини
паєнакопичення в авто-гаражному
кооперативі «Вугольок-3».

В судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_5 підтримали
заявлені позовні вимоги, наполягали на
їх задоволенні, доповнень та уточнень
до них не оголошували.

Відповідач ОСОБА_2, присутній у
судовому засіданні, позовні вимоги
визнав частково та пояснив, що дійсно
перебував у шлюбі з ОСОБА_1 у зазначений
нею період. Від шлюбу мають доньку –
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вважає, що поділу
між ними з ОСОБА_1 підлягає лише
автомобіль MITSUBISHI GRANDIS, оскільки він
дійсно був придбаний під час їх шлюбу,
та він – ОСОБА_6 вважає можливим
поділити його у рівних частках по Ѕ
частині кожному. Стосовно поділу
паєнакопичень у гаражному кооперативі,
відповідач зазначає, що взагалі таке
майно не є їх спільним з позивачкою
майном та поділу не підлягає, оскільки
свідоцтво про право власності на гараж
№390, розташований за адресою: м.
Донецьк, вул. Калініна, 107а, видано на
ім»я його батька – ОСОБА_7 на підставі
рішення виконкому Куйбишевської
районної у м.Донецьку ради № 50-2 від
13.02.2008 року, копію якого ним долучено до
матеріалів справи. Щодо поділу
чотирьохкімнатної квартири,
розташованої за адресою: м. Донецьк,
вул. Словацька, 57а-85, відповідач
зазначає, що це майно належить йому
особисто та є його приватною власністю,
тому не підлягає поділу, оскільки
вказана квартира була подарована йому
його матір»ю ОСОБА_8 згідно договору
дарування від 31.07.2001 року АЕВ №399651,
реєстр. номер 2030, копію якого він
долучає до матеріалів справи. Стосовно
збільшення частки позивачки під час
поділу майна до 2/3, у зв»язку із
проживанням з нею їх доньки, відповідач
зазначає, що після розірвання їх шлюбу
з ОСОБА_1 у 2009 році та до серпня 2011 року,
їх донька ОСОБА_3 була прописана та
мешкала разом із ним за адресою: м.
Донецьк, вул. Словацька, 57а-85, саме він
турбувався та забезпечував її
матеріально та виховував духовно.
Після чого, у серпні 2011 року доньку
забрала до себе жити позивачка, та він
продовжує забезпечувати матеріально
дитину купуючи їх одяг, взуття, іграшки
та книги. За цей час позивачка не
зверталась до нього з вимогами про
збільшення допомоги на дитину та
судові рішення про стягнення з нього
аліментів на утримання дитини
відсутні. Враховуючи викладене,
просить суд частково задовольнити
вимоги позивачки, поділити їх майно –
автомобіль MITSUBISHI GRANDIS відповідно до
біржової угоди № 16940 від 02.02.2008 року
техпаспорт ДАН372491, визнавши за нею й за
ним право власності на нього у рівних
частках – по Ѕ частині кожному та
відмовити у задоволенні інших її
позовних вимог.

Представник третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_9, присутній у судовому засіданні,
зазначив, що є головою авто-гаражного
кооперативу «Вугольок-3», та йому
відомо, що у 2004-2005 році, був побудований
гараж №390, розташований за адресою: м.
Донецьк, вул. Калініна, 107а. Бачив, що у
будуванні приймали участь багато
людей, у тому числі й батько позивачки,
оформлений гараж на ОСОБА_7, який є
членом кооперативу. Просив розглянути
справу та винести рішення на розсуд
суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
представника позивача, третьої особи
по справі, дослідивши матеріали справи,
пояснення свідків та інші долучені
сторонами письмові докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають частковому задоволенню за
таких підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК України
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України кожна
із сторін зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір.

Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно та всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об"єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Також, як роз»ясніє Пленум Верховного
Суду України, п.п. 23,24 постанови № 11 від
21.12.2007р. «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг майна,
наявність його на час ведення
спільного господарства, з»ясовувати
джерела та час його придбання. До
складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи
та те, що знаходиться у 3-х осіб. При
поділі майна враховуються також й
борги подружжя та правовідносини за
зобов»язаннями, що виникли в інтересах
сім»ї.

Судом встановлено і це підтверджено
матеріалами цивільної справи, що
сторони перебували в шлюбі з жовтня 2000
року по серпень 2009 року. Від шлюбу
мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу, й цей факт не оспорюється
сторонами, ними був придбаний
автомобіль НОМЕР_1, 2005 року випуску,
відповідно до біржової угоди № 16940 від
02.02.2008 року техпаспорт № ДАН372491.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 70 Сімейного
кодексу України, за рішенням суду
частка майна дружини, чоловіка може
бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК Україна кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається в
обгрунтування своїх позовних вимог або
заперечень.

Суд вважає, що під час поділу цього
майна, частки дружини та чоловіка
повинні бути рівними, оскільки
посилання позивачки ОСОБА_1, як на
підставу збільшення її частки до 2/3, у
зв»язку із проживанням з нею
неповнолітньої доньки ОСОБА_3,
утриманням та її вихованням – не є
обґрунтованою підставою. Як було
встановлено в судовому засіданні,
дитина мешкає разом із позивачкою
протягом кількох місяців, які
передували дню подачі позову, та за цей
час відповідачем надавалась
матеріальна допомога позивачці для
забезпечення потреб дитини. До цього
часу, дитина мешкала разом із батьком
протягом кількох років з моменту
розірвання їх з позивачкою шлюбу, який
піклувався нею та забезпечував усі
потреби. До цього часу, сторони не
звертались до суду з заявами про
стягнення аліментів на утримання
дитини, та спору з цього питання не
виникало між ними.

Тобто, позивачкою не надано даних щодо
розрахунку потреб дитини, що могло б
бути обґрунтуванням недостатності
аліментів, що сплачує на її користь
батько – ОСОБА_2, та могло б бути
підставою для збільшення її частки до
2/3.

За висновком №6081-27 від 22.12.2011 року
автотоварознавчого експерта, ринкова
вартість автомобілю НОМЕР_1, 2005 року
випуску склала 84338,81 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає
можливим частково задовольнити вимоги
ОСОБА_1 у цій частині позову та визнати
за нею та ОСОБА_2 право власності у
рівних частках по - Ѕ частині кожному у
автомобілі НОМЕР_1, 2005 року випуску.

Стосовно вимог позивачки про поділ
майна подружжя - паєнакопичення в
авто-гаражному кооперативі
«Вугольок-3», суд приходить до висновку
про відмову у повному обсягу у
задоволенні такої вимоги за наступних
обставин. До складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи та те, що знаходиться у
3-х осіб. Згідно наданих суду письмових
доказів - свідоцтва про право
власності від 27.05.2008 року на нерухоме
майно – гараж № 390, загальною площею 125,9
кв.м., розташований за адресою: м.
Донецьк, вул. Калініна, 107а, належить
батькові відповідача – ОСОБА_7 на
підставі рішення виконкому
Куйбишевської районної Ради м.
Донецька від 13.02.2008 року № 50-2.

За поясненнями свідка ОСОБА_7, даними у
судовому засіданні, він тривалий час є
членом авто-гаражного кооперативу
«Вугольок-3», та у 2004-2005 році почалось
будівництво його власного гаражу.
Гроші на будування цього гаражу давав
його рідний брат, будували гараж разом
із сином – відповідачем ОСОБА_2, а також
найманими працівниками, допомагав у
будівництві й батько позивачки –
ОСОБА_10

За поясненнями свідків ОСОБА_11 та
ОСОБА_10, спірний гаражний бокс № 390
будували вони разом із відповідачем за
час шлюбу сторін.

Враховуючи викладене, а також вивчивши
надані свідоцтво від 27.05.2008 року про
право приватної власності на нерухоме
майно – гараж № 390, загальною площею 125,9
кв.м., розташований за адресою: м.
Донецьк, вул. Калініна, 107а, на ім.»я
ОСОБА_7, а також технічну документацію
на нього, суд вважає, що спірний гараж
не є спільним майном подружжя, а також
таким майном, що знаходиться у третіх
осіб, оскільки належить іншій людині –
ОСОБА_7, та законність отримання ним
цього майна у приватну власність, чи
дійсність підтверджуючих його право
власності документів не була ніким
оскаржена у передбачений законом
строк, тому поділу не підлягає.

Стосовно вимог позивачки про поділ
чотирьохкімнатної квартири,
розташованої за адресою: м. Донецьк,
вул. Словацька, 57а-85, яку вона вважає
спільною власністю подружжя, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні таких вимог у повному
обсягу за таких підстав.

Відповідно до вимог ст.57 Сімейного
кодексу України, приватною власністю
дружини чи чоловіка є : майно, набуте
нею, ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування. Даним майном кожен із
подружжя має право самостійно
користуватись і розпоряджатись. При
поділі спільної власності подружжя і
визначенні їх часток, це майно не
повинно враховуватись.

Як встановлено в судовому засіданні,
вищевказана спірна квартира була
подарована відповідачу ОСОБА_2 його
матір»ю ОСОБА_8 згідно договору
дарування від 31.07.2001 року АЕВ №399651,
реєстр. номер 2030, копія якого долучена
до матеріалів справи.

За поясненнями свідка ОСОБА_8, даними у
судовому засіданні, квартиру, яку вона
подарувала своєму сину – відповідачу
ОСОБА_2 вона купила собі у користування
згідно договору купівлі-продажу від
14.07.2001 року, реєстр. № 1825. Під час
оформлення купівлі-продажу цієї
квартири, були присутні її знайомі
ОСОБА_12 та ОСОБА_13

За поясненнями свідків ОСОБА_12 та
ОСОБА_13, даними у судовому засіданні,
вони були присутніми під час укладення
договору купівлі-продажу квартири
ОСОБА_8, розташованої за адресою: м.
Донецьк, вул. Словацька, 57а-85, та бачили
процес передачі грошей ОСОБА_8 продавцю
спірної квартири. Їм відомо, що у
подальшому цю квартиру ОСОБА_8
подарувала своєму синові ОСОБА_2

Доводи позивачки та її представника у
судовому засіданні про фактичну
купівлю спірної квартири самим
відповідачем ОСОБА_2, за власні кошти, у
присутності позивачки ОСОБА_1 у період
їх шлюбу, як підстава визнання цього
майна спільною власністю подружжя та
подальший поділ цього майна – суд не
бере до уваги, оскільки вимог про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 14.07.2001 року, реєстр.
№ 1825, та договору дарування від 31.07.2001
року АЕВ №399651, реєстр. номер 2030
позивачем не ставилось.

За висновком будівельно-технічної
експертизи № 6082-23 від 03.01.2012р., ринкова
вартість чотирьохкімнатної квартири,
розташованої за адресою: м. Донецьк,
вул. Словацька, 57а-85 визначена у 590486,00
грн.

Враховуючи викладене, а також той факт,
що законність й дійсність вищевказаних
договорів купівлі-продажу та дарування
не була ніким оскаржена у передбачений
законом строк, вони є чинними на момент
розгляду справи судом, суд приходить до
висновку про визнання
чотирьохкімнатної квартири,
розташованої за адресою: м. Донецьк,
вул. Словацька, 57а-85 – приватною
власністю відповідача ОСОБА_2, та
неможливість у зв»язку з чим, її поділу
між ним та позивачкою ОСОБА_1

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, у зв»язку з чим,
на її користь належить відшкодування
понесених судових витрат пропорційно
задоволених позовних вимог з ОСОБА_2, а
саме – стягнення з нього витрат по
сплаті державного мита 500,00 (п»ятсот)
грн. 00 коп. та витрат за проведення
судової товарознавчої експертизи 400,00
(чотириста ) грн. 00 коп.

На підставі ст.ст. 60-61, 63, 69-70,
72, 74 Сімейного кодексу України ст.ст. 368,
370 ЦК України, постанови Пленуму
Верховного Суду України №11, п.п. 23,24 від
21.12.2007р. «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Поділити майно подружжя та визнати: за
ОСОБА_1 Вікою Олександрівною право
власності на Ѕ частину автомобілю
НОМЕР_1, 2005 року випуску, визнати за
ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину
автомобілю НОМЕР_1, 2005 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
рахунок часткового відшкодування
витрат за проведення судової
товарознавчої експертизи 400,00
(чотириста ) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
рахунок часткового відшкодування
витрат по сплаті державного мита 500,00
(п»ятсот) грн. 00 коп.

Відмовити у задоволенні інших позовних
вимог ОСОБА_1 за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляції до апеляційного суду
Донецької області, через Куйбишевський
районний суд м.Донецька, протягом 10
днів з дня проголошення рішення.

Суддя: