справа №412/1495/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2012 року          Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді –Браги А.В.,

при секретарі –Лампікі О.В.,

за участю: представника заявника
–ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу
окремого провадження за заявою ОСОБА_2,
заінтересована особа – Перша
дніпропетровська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документу на частину домоволодіння –

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2012 року до Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська звернулась
заявник із вищезазначеною заявою, в
обґрунтування якої послалась на те, що
07 травня 1971 року придбала Ѕ частину
житлового будинку №39 по вул.
Сімферопольська в м. Дніпропетровську
на підставі договору купівлі-продажу.
Посилаючись на те, що по-батькові
заявника у вказаному договорі не
збігається із таким, що зазначено в
паспорті заявника, і тим самим
перешкоджає реалізації права цього
заявника на розпорядження власністю,
заявник просила суд встановити факт
належності їй зазначеного договору
купівлі-продажу.

Представник заявника в судовому
засіданні вимоги заявника підтримала,
наполягала на їх задоволенні в повному
обсязі.

Заінтересована особа в судове
засідання не з’явилась, про дату, час
та місце розгляду повідомлялась
належним чином. Від даної особи до суду
надійшла заява про розгляд справи за
відсутності представника даної особи
із винесенням рішення судом на свій
розсуд.

Вислухавши пояснення представника
заявника та дослідивши матеріали
справи, суд приходить до на наступного
на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі договору купівлі-продажу від
07 травня 1971 року ОСОБА_2 придбала Ѕ
частину жилого будинку за адресою вул.
Сімферопольська, 23 в м.
Дніпропетровську. 18 січня 1980 року
змінено номер зазначеного будинку з 23
на 39. Викладене підтверджується копією
договору від 07 травня 1971 року, копією
довідки від 18 січня 1980 року.

При цьому, в тексті вказаного договору
від 07 травня 1971 року по-батькові
покупця зазначено «Яковлівна», а
по-батькові заявника, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
паспорті та копії довідки заявника про
присвоєння ІПН зазначено «Яківна», що
підтверджується копією паспорту
заявника, копією довідки про
присвоєння ІПН.

В той же час, приймаючи до уваги, що
анкетні дані покупця за договором від 07
травня 1971 року та анкетні дані
заявника, окрім по-батькові,
збігаються, а також враховуючи зміст
копії того ж паспорту заявника, копії
свідоцтва про народження заявника,
копії пенсійного посвідчення заявника,
які містять написання по-батькові
заявника російською мовою та вказують
адресу реєстрації місця проживання
заявника, що збігається за адресою
придбаного нерухомого майна за
договором від 07 травня 1971 року, суд
приходить до висновку, що покупцем
нерухомого майна за договором від 07
травня 1971 року є саме заявник ОСОБА_2.

Розбіжності в написанні по-батькові
заявника в правовстановлюючих
документах (паспорті громадянина
України) та в договорі від 07 травня 1971
року обумовлені помилкою при перекладі
по-батькові заявника з російської на
українську мову при укладенні договору
від 07 травня 1971 року.

Встановлення даного факту, що має
юридичне значення, необхідне для
реалізації заявником свого права, як
власника, на розпорядження належним їй
на підставі зазначеного договору
нерухомим майном.

Згідно до ст.124 ч.2 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.234 ч.2 ЦПК України суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

Нормою ст.256 ЦПК України закріплено
перелік таких юридичних фактів, що
підлягають встановленню в порядку
окремого провадження, де серед іншого
зазначено, що суд розглядає справи про
встановлення факту належності
правовстановлюючих документів особі,
прізвище, ім’я, по батькові, місце і час
народження якої, що зазначені в
документі, не збігаються з ім’ям, по
батькові, прізвищем, місцем і часом
народження цієї особи, зазначеним у
свідоцтві про народження або в
паспорті.

Підсумовуючи вищевикладене та
приймаючи до уваги, що викладені докази
не викликають в суду жодних сумнівів
щодо їх належності, допустимості,
об’єктивності та достатності для
вирішення справи по суті, суд приходить
до висновку, що при оформленні договору
від 07 травня 1971 року про купівлю-продаж
будинку №23 (нині 39) по вул.
Сімферопольська в м. Дніпропетровську
допущена помилка при зазначенні
по-батькові особи покупця, а саме
помилково зазначено «Яковлівна»
замість «Яківна», і фактично даний
договір, який є правовстановлюючим
документом, належить заявнику.

За таких обставин заявлені ОСОБА_2
вимоги про встановлення юридичного
факту знайшли своє повне підтвердження
в ході судового засідання, а отже
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, п. 6 ч. 1 ст. 235, ст. ст.
256, 259 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Заяву, –задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_2), договору купівлі
–продажу від 07 травня 1971 року
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що був
нотаріально посвідчений Першою
Дніпропетровською державною конторою
за реєстром № 1-6884.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення, а заінтересованою
особою, яка не була присутня при
оголошення рішення, протягом 10 днів з
дня отримання копії рішення, шляхом
подання апеляційної скарги через
Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська.

Суддя

А.В. Брага