АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/490/240/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 5 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Басуєвої Т.А., Волошина М.П.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2007 року ОСОБА_3 звернулась до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом до ОСОБА_2 про визнання спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлову прибудову А1 -1 до житлового будинку А-1, літню кухню Б,б, гараж Г, сараї Ж,З в домоволодінні №32 по вул.Єрмака в м.Дніпропетровську.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2011 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в позові у повному обсязі, зазначаючи, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час подружнього життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 збільшили вартість житлового будинку за рахунок житлових прибудов та господарських споруд, було поліпшено умови проживання за рахунок виконання відповідних комунальних переобладнань.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

При вирішенні справи встановлено, що 09 вересня 1978 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2010 року було розірвано.

Житловий будинок №32 по вул.Єрмака в м.Дніпропетровську в рівних частках на праві власності належав батькам відповідача по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Після смерті останніх власником даного житлового будинку став ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане йому 09 серпня 2000 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою.

В межах наданої земельної ділянки, без отримання дозволу на здійснення будівництва, були самовільно збудовані приміщення, а саме: житлова прибудова А1 -1, літня кухня Б,б, гараж Г, збудовані у 1980 році, сараї Ж,З збудовані в 2003 році.

Таким чином, власниками спірного жилого будинку були подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_2 став власником даного жилого будинку після смерті батьків в 2000 році.

Під час вирішення зазначеного спору суд першої інстанції не врахував розяснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок №7 від 4 жовтня 1991 року.

Зокрема, виходячи з розяснень, що містяться в п.4 зазначеної постанови, що земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину в приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України „Про власність таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям у період шлюбу жилий будинок у звязку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сімї жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Інші особи, що брали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яке відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Таке ж право за цих умов належить членам сімї власника жилого будинку, якщо вони брали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК України обовязок.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що нерухоме майно на яке предявляє вимоги позивачка не є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а тому в задоволенні позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

За таких підстав колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права при розгляді справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а::

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді: