Справа № 2-6158/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2012 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м.
Миколаєва у складі:

головуючого -
судді Подзігун Г.В.

при секретарі -
Георгици Г.В.,

за участю позивача -
ОСОБА_1

відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, Центрального відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про визнання права власності
та зняття арешту,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, Центрального ВДВС ММУЮ
про визнання права власності на
автомобіль марки ВАЗ 2109, 1989 року
випуску, шасі (кузов, рама, коляска)
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, та
зняття арешту. Позовні вимоги позивач
обгрунтовував набуттям права
власності на вищевказаний автомобіль,
оскільки 16.09.2009 року він спільно з
ОСОБА_5 купив транспортний засіб у
ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_3 на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності, після чого ОСОБА_2 видав
йому доручення на розпорядження даним
автомобілем.

Позивач у судовому засіданні підтримав
позовні вимоги, посилаючись на
обставини, що викладені в позовній
заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги визнав.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, представив суду заяву про
розгляд справи у його відсутність,
вимоги позову визнає.

Представник відповідача Центрального
ВДВС ММУЮ у судове засідання не
з'явився, надав заперечення проти
позову, просив відмовити у його
задоволенні.

Ухвалою суду справу розглянуто за
відсутності відповідачів ОСОБА_3 та
Центрального ВДВС ММУЮ, оскільки у
справі достатньо даних про права та
взаємини сторін.

Вивчивши доводи позову та дослідивши
письмові докази, судом встановлені
наступні факти та відповідні ним
правовідносини.

За ОСОБА_3 зареєстровано право
власності на автомобіль марки ВАЗ 2109,
1989 року випуску, шасі (кузов, рама,
коляска) НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Як пояснив позивач, 16.09.2009 року ОСОБА_1
спільно з ОСОБА_5 в простій письмовій
формі уклали з ОСОБА_2, який діяв від
імені ОСОБА_3, договір купівлі-продажу
вищевказаного автомобіля, за умовами
якого ОСОБА_1 та ОСОБА_5 придбали у
власність автомобіль марки ВАЗ 2109, 1989
року випуску, шасі (кузов, рама, коляска)
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1,
сплативши ОСОБА_2 за вказаний
автомобіль 20000 грн.. При цьому передачу
автомобіля сторони оформили
нотаріально посвідченою довіреністю
на розпорядження автомобілем на ім'я
ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка посвідчена
приватним нотаріусом Южненського
міського нотаріального округу
Одеської області за р.№886, а сплату
грошей -розпискою від 16.09.2009 про
отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 та ОСОБА_5
грошових коштів в сумі 20000 грн. в
рахунок оплати вартості вказаного
автомобілю. Після видачі доручення
ОСОБА_1 передано Свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3. При цьому, спірний автомобіль
в органах ДАІ не був перереєстрований
на ім'я ОСОБА_1

01.08.2011 року ОСОБА_5, керуючи спірним
автомобілем, був зупинений
працівниками ДАІ у с. Коблево
Березанського району Миколаївської
області у зв'язку з тим, що на
автомобіль накладено арешт
Центральним ВДВС ММУЮ, про що
працівниками ДАІ були складені
відповідні протокол затримання
автомобіля та протокол вилучення
Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3 виданого
25.08.2005 року ММРЕВ УДАІ УМВС
Миколаївської області, після чого він
звернувся з даним позовом до суду.

Однак позовні вимоги задоволенню не
підлягають виходячим з наступного.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України закріплено, що
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, в тому числі і право
на власність, є договори та інші
правочини.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. У письмовій
формі належить вчиняти праовчини
фізичних осіб на суму, що не перевищує у
двадцять і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а також інша правочини, щодо
яких законом передбачена письмова
форма.

Законодавчими актами України також
встановлено спеціальний порядок
набуття права власності громадянами на
окремі види майна, зокрема п.п.7,8
Порядку державної реєстрації
автомобілів, передбачено, що власники
транспортних засобів та особи, що
експлуатують такі засоби на законних
підставах, або їх представники (далі
-власники) зобов'язані реєструвати
(перереєструвати) транспортні засоби
протягом десяти діб після придбання
(одержання) або митного оформлення, або
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів.

Державна реєстрація транспортних
засобів здійснюється на підставі заяви
власника, поданої особисто, і
документів, що посвідчують його особу,
підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення транспортного засобу,
оцінку його вартості. Для державної
реєстрації транспортних засобів, що
перебували в експлуатації і зняті з
обліку в підрозділах
Державтоінспекції, крім названих
документів, подається свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) та копія
реєстраційної картки, що додається до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу на пластиковій
основі, з відміткою підрозділу
Державтоінспекції по зняття
транспортного засобу з обліку. Перед
відчуженням, передачею зазначені
транспортні засоби повинні бути зняті
з обліку в підрозділах
Державтоінспекції.

За правилами ч.3 ст.238 ЦК України
представник не може вчиняти правочин
від особи, яку він представляє у своїх
інтересах або в інтересах іншої особи,
представником якої він одночасно є, за
винятком комерційного представництва,
а також щодо інших осіб, встановлених
законом.

Враховуючи вищевикладене, в матеріалах
справи, відсутні належні та допустимі
докази тому, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
який діяв від імені ОСОБА_3, існують
договірні відносини, підставою
виникнення яких є дійсний договір
купівлі-продажу автомобіля.

Нотаріально посвідчена довіреність, що
видана ОСОБА_2 позивачу та ОСОБА_5 на
керування автомобілем, не є таким
доказом, оскільки з неї випливають
зовсім інші, чим ті на яких наполягає
ОСОБА_1, правові наслідки. І більше того,
відповідно до ст.238, ч.3 ст.244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами, і вона ні в якому разі не є
правовим оформленням переходу права
власності на автомобіль від однієї
особи до іншої.

За таких обставин, суд виходить з того,
що одержавши довіреність, позивач не
набув права власності на спірний
автомобіль, оскільки його власником
залишився ОСОБА_3

Не є таким доказом і розписка про
отримання грошей, оскільки з неї не
можна зробити певного висновку про те,
що сторони домовилися з усіх істотних
умов договору купівлі-продажу, а без
цього вважати договір укладеним за
законом не можна.

Наявна ж у справі розписка не може
замінити єдиного, як вимагає закон,
підписаного сторонами договору.
Законодавець визначив її призначення
як письмовий доказ, який стверджує
певні обставини, і не більше, в даному
випадку передачу грошей.

До того ж, згідно Порядку державної
реєстрації автомобілів, документами,
які посвідчують правомірність
придбання автомобіля, крім іншого,
можуть бути договори та угоди, укладені
на товарних біржах на зареєстрованих у
Департаменті Державтоінспекції
бланках, інші засвідчені в
установленому порядку документи, що
встановлюють право власності на
транспортні засоби.

Сторони не надали зареєстрованого в
органах ДАІ договору купівлі-продажу,
за яким би ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2
спірний автомобіль, то бажаний
позивачем правочин є не укладеним, а,
відповідно, у нього не виникли
правомочності власника щодо спірного
автомобіля, і тому у вимозі про
визнання за ним такого права слід
відмовити.

Не підлягають задоволенню і решта
вимог позивача, оскільки вони похідні
від вимоги про визнання права
власності і наслідують його
процесуальну долю.

Таким чином, у задоволенні позову
ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України
судові витрати сплачені позивачем при
пред'явленні позову.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, Центрального відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції про
визнання права власності та зняття
арешту -відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів після винесення рішення.

СУДДЯ
Г.В.ПОДЗІГУН

Справа № 2-6158/11

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

06 червня 2012 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м.
Миколаєва у складі:

головуючого -
судді Подзігун Г.В.

при секретарі -
Георгици Г.В.,

за участю позивача -
ОСОБА_1

відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, Центрального відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про визнання права власності
та зняття арешту.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, Центрального відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції про
визнання права власності та зняття
арешту -відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів після винесення рішення.

СУДДЯ
Г.В.ПОДЗІГУН