Справа № 2033/1465/2012
Провадження №2/2033/1054/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2012 року

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Трофімова В.С.

секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Комунальне підприємство Харківське міське бюро технічної інвентаризації, Сьома Харківська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на ѕ частини жилого будинку з надвірними будівлями,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою, в які просила визнати недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями по вул. Осипенка, 113 у м.Харкові, посвідчений 17.05.2003 року державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори та про визнання за нею права власності на 3/4 частини цього жилого будинку з надвірними будівлями.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 17 травня 2003 року був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями по вул..Осипенка,113 в м.Харкові. Сторонами цього договору були ОСОБА_4 - продавець та ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - покупці. Відповідно до п.1 вказаного договору ОСОБА_5 та ОСОБА_2 купили в рівних частинах кожний жилий будинок з надвірними будівлями по вул..Осипенка,113 в м.Харкові. Відповідно до п.2 цього ж договору продаж будинку вчинено за суму 30 000 грн., які ОСОБА_4 від ОСОБА_5 одержала в сумі 7500 грн., а від ОСОБА_2 в сумі 22 500 грн. ОСОБА_2 вважає цей договір недійсним, що вона та ОСОБА_5 мали намір придбати майно в частинах, пропорційних сплаченим грошовим коштам, під час укладення договору була зроблена помилка. Сама позивачка повністю договір не читала, тому лише після смерті ОСОБА_5, яка сталась 05 серпня 2011 року, довідалась, що спірне майно було придбано не в рівних частинах.

У ході судового розгляду позивач повністю підтримала свої позовні вимоги, пояснила суду про обставини викладені вище.

Відповідач ОСОБА_6, представник відповідача ОСОБА_7О проти задоволення позовних вимог заперечували та пояснили, що відповідач є донькою ОСОБА_5. Після його смерті вона у встановлений законом 6-місячний строк звернулась до нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але отримати свідоцтво про право на спадщину після його смерті не змогла у звязку із зверненням ОСОБА_2 до суду з позовом. Відповідачці було відомо, що в травні 2003 року її батько разом з ОСОБА_2 придбали житловий будинок з надвірними будівлями по вул..Осипенка,113 в м.Харкові в рівних частках. Вважає, що під час укладення оскаржує мого договору ніяких порушень норм матеріального права не було. Сама позивачка ОСОБА_2 на час укладення оскаржує мого договору працювала приватним нотаріусом, має вищу юридичну освіту, давності має досвід та практику в галузі права, тому не могла не звернути увагу на зміст договору. Також вважає, що позивачкою пропущений строк позовної давності, встановлений законом для звернення до суду за захистом свого порушеного права. Позивачка не заперечувала, що весь час після посвідчення договору купівлі-продажу, сам договір зберігався в її родині, саме вона надала суду його копію, оригінал і на час розгляду судом справи знаходиться в неї.

Представник Сьомої Харківської державної нотаріальної контори проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснила, що під час посвідчення спірного договору нотаріусом було здійснено передбачений законодавством обсяг дій, який необхідно вчинити під час посвідчення договору купівлі-продажу, а саме: нотаріус зясував, що сторони однаково розуміють значення, умови договору та його правові наслідки для кожної із сторін договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, нотаріусом було зясовано волю сторін щодо майбутнього договору та наслідків його укладання, перевірено наявність правовстановлюючого документу на нерухоме майно, наявність витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, здійснено перевірку наявності або відсутності заборон відчуження нерухомого майна за даними Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Крім того, в обґрунтування своїх вимог в позовній заяві позивачка посилається на норми права, які не діяли на час укладення спірного договору.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази, вважає вимоги ОСОБА_2 такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено , що 17 травня 2003 року був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями по вул..Осипенка,113 в м.Харкові, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 Сторонами цього договору були ОСОБА_4 - продавець та ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - покупці. Відповідно до п.1 вказаного договору ОСОБА_5 та ОСОБА_2 купили в рівних частинах кожний жилий будинок з надвірними будівлями по вул..Осипенка,113 в м.Харкові. Відповідно до п.2 цього ж договору продаж будинку вчинено за суму 30 000 грн., які ОСОБА_4 від ОСОБА_5 одержала в сумі 7500 грн., а від ОСОБА_2 в сумі 22 500 грн.

05 серпня 2011 року ОСОБА_5 помер (свідоцтво про смерть серія 1-ВЛ№322145 від 07.08.2011 року). Відповідачка ОСОБА_6, яка є його дочкою, у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини після його смерті, що підтверджується повідомленням Дванадцятої Харківської нотаріальної контори №1390/01-16 від 07.06.2012 року.

Після його смерті ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійснимправо чин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

На час посвідчення оскаржуваного договору у 200 році нотаріус керувався нормами цивільного права, які передбачені Цивільним Кодексом Української РСР.

Відповідно до ст..153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст..228 ЦК Української РСР продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами.

Жодна з сторін договору до або під час його укладення жодним чином не виразила незгоди з його умовами. Всі сторони договору вільно та чітко виявили бажання зафіксувати купівлю будинку саме в рівних частинах. Нотаріусом було тільки засвідчено волевиявлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст..229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно зніжують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Під час розгляду справи по суті не встановлені обставини, що могли б вказувати на істотність такої помилки, крім того, не встановлені і обставини, якими доводиться сам факт помилки.

Окрім того, у ході судового розгляду встановлено, що оспорюваний правочин - договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями по вул..Осипенка,113 в м.Харкові був укладений 17 травня 2003 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідністю до ст.. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала.

У відповідності до ст. 261 ч.1 ЦК України, тривалість позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Отже, строк звернення позивача з даним позовом закінчився 17.05.2006 року, при цьому позивач не надав докази в обґрунтування поважності причин пропуску позовної давності.

Відповідач та представник відповідача у ході судового розгляду надали суду заяву про застосування строків позовної давності.

Зазначені обставини справи та вищевикладені норми законодавства дають підстави суду дійти висновку, що оскільки позивач не звернувся до суду з вимогою про захист своїх порушених прав у встановлений законом строк, то є підстави для відмови у позові зокрема і у звязку зі спливом позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.153,228 ЦК Української РСР, ст..229, 258, 261 ЦК України, ст..ст.10,11,60,,209,212,214-215,217,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Комунальне підприємство Харківське міське бюро технічної інвентаризації, Сьома Харківська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на ѕ частини жилого будинку з надвірними будівлями - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

СУДДЯ: