Номер провадження: 22-ц/1590/9416/12
Головуючий у першій інстанції Бондар
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарях Добряк Н.І., Каланжовій Н.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8, про визнання незаконним та скасування листа Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, знесення прибудови, зобовязання виконати певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2012 року,

встановила:

У жовтні 2010 р. ОСОБА_9, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди у звязку із самовільним будівництвом прибудови, невиконання досягнутих домовленостей (Т. 1, а. с. 3 5), в якому просили стягнути з відповідача: 1) на користь ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 600 грн., відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 500 грн..; 2) на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.; 3) визнати жилу прибудову до квартири № 36, площею 10 кв. м. незаконною та такою, що підлягає знесенню протягом одного місяця з дня ухвалення рішення суду.

Вказали, що у серпні 1998 р. ОСОБА_4 без їх згоди, незаконно добудував до квартири АДРЕСА_1 прибудову. Вказана прибудова знаходиться над вікном належної ОСОБА_9 квартири № 35. З метою збереження вищевказаної прибудови, не притягнення ОСОБА_4 до відповідальності, з останнім було досягнуто домовленостей про їх спільне дольове будівництво прибудови до належної ОСОБА_9 квартири № 35. При цьому було досягнуто домовленостей щодо обовязку сторін, розміру їх часток у фінансуванні цього будівництва. Протягом тривалого часу ОСОБА_3 займався отриманням відповідних дозвільних документів. Дозвіл на будівництво прибудови до квартири № 35 було отримано у березні 2000 р.. Однак у серпні 2000 р. ОСОБА_4 відмовився від виконання взятих на себе обовязків.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Одеси від 24.10.02 р. (Т. 1, а. с. 94) у задоволенні позову ОСОБА_9, ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.10.05 р. (Т. 1, а. с. 197) рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 24.10.02 р. скасовано. Справу направлено на новий розгляд до того ж суду, іншим суддею.

У серпні 2008 р. (Т. 1, а. с. 275 278) ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги, предявивши їх і до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради. ОСОБА_3 заявив два варіанта позовних вимог. За першим варіантом просив: 1) визнати незаконним та скасувати «дозвільний документ» Управління архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради № 954/0 від 05.10.01 р. щодо можливості збереження самовільно виконаної прибудови до квартири № 36 на другому поверсі, площею 8,7 кв. м.; 2) взнати незаконним та скасувати розпорядження № 995 від 15.11.01 р. Іллічівської райадміністрації «Про збереження з правом приватної власності веранди, площею 8,7 кв. м. АДРЕСА_2; 3) стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1 100 грн.; 4) стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000 грн.; 5) стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі - 43 200 грн.; 6) визнати прибудову площею 8,7 кв. м. до квартири АДРЕСА_3, незаконною та такою, що підлягає знесенню відповідачами протягом двох тижнів згідно діючого законодавства.

За другим варіантом ОСОБА_3 просив: 1) визнати незаконним та скасувати «дозвільний документ» Управління архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради № 954/0 від 05.10.01 р. щодо можливості збереження самовільно виконаної прибудови до квартири № 36 на другому поверсі, площею 8,7 кв. м.; 2) взнати незаконним та скасувати розпорядження № 995 від 15.11.01 р. Іллічівської райадміністрації «Про збереження з правом приватної власності веранди, площею 8,7 кв. м. АДРЕСА_2; 3) стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.; 4) стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі - 43 200 грн.; 5) зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_8 протягом шести місяців виконати умови по дольовій участі у будівництві прибудови до квартири АДРЕСА_4, в обємах узгоджених двома сторонами.

У жовтні 2008 р. (Т. 1, а. с. 306 309, 310 312, 325 - 326) ОСОБА_3 ще раз уточнив свої вимоги, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди за вищевказаним першим варіантом до 80 000 грн., а. за другим варіантом до 60 000 грн. та просив стягнути на його користь судові витрати.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.03.09 р. (Т. 2, а. с. 71) провадження по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4 було закрито.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.09 р. (Т. 2, а. с. 73 - 78) у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконкому Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_10, про визнання розпорядження Іллічівської районної адміністрації незаконним, знесення прибудови, зобовязання виконати певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.09.09 р. (Т. 2, а. с. 285 - 290) рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.09 р. скасовано. Справу направлено на новий розгляд до того ж суду, іншим суддею.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.10 р. (Т. 2, а. с. 317 318) справу передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

15 серпня 2011 р. (Т. 3, а. с. 82 83, 161) ОСОБА_3 відмовився від позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування розпорядження Іллічівської районної адміністрації від 15.11.01 р. за № 995.

Таким чином, остаточно ОСОБА_3 просив задовольнити позовні вимоги за двома варіантами. За першим варіантом просив: 1) визнати незаконним та скасувати лист Управління архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради № 954/0 від 05.10.01 р. щодо можливості збереження самовільно виконаної прибудови до квартири № 36 на другому поверсі, площею 8,7 кв. м.; 2) стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1 100 грн.; 3) стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000 грн.; 4) стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі - 43 200 грн.; 5) визнати прибудову площею 8,7 кв. м. до квартири АДРЕСА_3, незаконною та такою, що підлягає знесенню відповідачами протягом двох тижнів згідно діючого законодавства; 6) стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

За другим варіантом ОСОБА_3 просив: 1) визнати незаконним та скасувати лист Управління архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради № 954/0 від 05.10.01 р. щодо можливості збереження самовільно виконаної прибудови до квартири № 36 на другому поверсі, площею 8,7 кв. м.; 2) стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 000 грн.; 3) стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі - 43 200 грн.; 5) зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_8 протягом шести місяців виконати умови по дольовій участі у будівництві прибудови до квартири АДРЕСА_4, в обємах узгоджених двома сторонами.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та є представником відповідача ОСОБА_4, в судове засідання не зявилась. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засіданні не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань не надав.

Представник відповідача Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_8 в судове засідання не зявився.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.07.12 р. (Т. 3, а. с. 178 183) у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції іншим суддею. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з грубим порушенням норм процесуального права: - судом безпідставно не взято до уваги досягнутих ним та ОСОБА_4 домовленостей щодо будівництва прибудови до квартири № 35; - Управлінням архітектури та містобудування була надана позитивна відповідь щодо збереження прибудови без згоди його та матері; - безпідставно проігноровано його клопотання про витребування з ОМБТІ інформації щодо внесення в технічний паспорт квартири № 36 самовільно побудованої прибудови, допит відповідачів в якості свідків; - він незаконно був видалений із зали судового засідання; - рішення ухвалено без проведення належних підготовчих дій (ст. 130 ЦПК), без участі відповідачів, не забезпечено обєктивного розгляду справи, статус ОСОБА_8 як співвідповідача незаконно змінено на третю особу.

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_4 надав суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вважав необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість скарги. Інші відповідачі, третя особа письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали.

В судовому засіданні ОСОБА_5 особисто та як представник ОСОБА_4, представник Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради вважали необхідним апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість скарги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу треба відхилити за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 04.05.11 р. квартира АДРЕСА_5 зареєстрована за ОСОБА_11АДРЕСА_6 у вищевказаному будинку зареєстрована за ОСОБА_7. Згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 8615707 від 04.06.10 р. та договору купівлі-продажу від 04.06.10 р. ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_1, до складу якої входить і веранда площею 8,7 кв. м.. Право власності ОСОБА_7 на вказану веранду ніким не оспорено. Оскільки квартира № 35 зареєстрована за ОСОБА_11 ОСОБА_3 не є належним позивачем по справі, його права будівництвом прибудови до квартири № 36 не порушені. Розмір витрат на оформлення дозвільних документів щодо будівництва прибудови до квартири № 35 нічим не підтверджено. Завдання моральної шкоди нічим не підтверджено, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Збитки на суму 43 200 грн. є недоведеними (Т. 3, а. с. 178 - 183).

Вказані в апеляційній скарзі доводи не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом правильно встановлено наявність між сторонами правовідносин щодо захисту права власності.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, зокрема із договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений і його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені, на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів: листа Управління архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради від 05.04.01 р. № 954/0 (Т. 1, а. с. 58) про можливість збереження та подальшу експлуатацію підсобного приміщення квартири № 36, площею 8,7 кв. м.; заяви ОСОБА_9 від 25.02.99 р.(Т. 1, а. с. 59) про надання дозволу на будівництво прибудови; розпорядження Іллічівської районної адміністрації № 995 від 15.11.01 р. (Т. 1, а. с. 64) про збереження з правом приватної власності веранди квартири № 36, площею 8,7 кв. м., за ОСОБА_4; довідки КП ДЕЗ «Арнаутське», адресних довідок (Т. 1, а. с. 204, 206, Т. 3, а. с. 8 - 11) про те, що ОСОБА_4 ОСОБА_12 зняти з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 з 08.06.05 р.; довідки ОМБТІ та РОН від 25.08.08 р. та листа ОМБТІ та РОН від 05.05.11 р. (Т. 1, а. с. 296, Т. 2, а. с. 346) про те, що станом на 04.05.11 р. квартира № 36 зареєстрована за ОСОБА_11, а квартира № 36 за ОСОБА_7; дозволу Інспекції ДАБК м. Одеси № 61 від 10.03.2000 р. (Т. 2, а. с. 53) на облаштування ОСОБА_9 прибудови до квартири № 35; витягу з домової книги (Т. 3, а. с. 204) про те, що ОСОБА_3 зареєстрований та постійно проживає за адресою АДРЕСА_7; договору купівлі-продажу від 12.07.05 р. (Т. 2, а. с. 69), згідно якого ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_8 Т.І..

Апелянт не надав суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції, як не надав апеляційному суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги. Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи. Відповідачі по справи, третя особа рішення суду не оскаржили.

Колегія суддів додатково звертає увагу, що ОСОБА_3 не є належним позивачем у справі. ОСОБА_3 як на час подання позову, так і на час ухвалення судом рішення не мешкав разом із ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_5. Він зареєстрований та постійно мешкає за адресою АДРЕСА_7. Матеріали справи (Т. 1, а. с. 6) містять довіреність від ОСОБА_9 на імя ОСОБА_3 на ведення її справ у суді. Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_3 був уповноважений вести справи від імені ОСОБА_9, як власника квартири АДРЕСА_5, на укладання з ОСОБА_4 будь-яких договорів.

ОСОБА_4 оспорює, що між ним та ОСОБА_3 були досягнуті будь-які домовленості щодо дольової участі у будівництві прибудови до належної ОСОБА_9 квартири № 35. ОСОБА_3 у позові (Т. 1, а. с. 4) стверджує, що розмір участі ОСОБА_4 у фінансуванні будівництва вищевказаної прибудови становить 1/3 частину. Відповідно до наданого ОСОБА_3 розрахунку (Т. 1, а. с. 33) вартість будівництва прибудови до квартири № 35 становить 3 - 3,5 тис. грн., а з облаштуванням фундаменту до 5 тис. грн.. Відповідно до ст. 44 ЦК УРСР, чинного на той час, такий договір повинен був бути укладений у письмовій формі. ОСОБА_3 такого договору суду не надав.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Загальний перелік таких способів захисту передбачений ст. 16 ЦК України, якою передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим, способом, що встановлений договором або законом.

Частіше спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права (щодо визнання незаконним та скасування листа Управління архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради № 954/0 від 05.10.01 р. щодо можливості збереження самовільно виконаної прибудови до квартири № 36 на другому поверсі, площею 8,7 кв. м.) не відповідає способам захисту цивільних прав визначених ст. 16 ЦК України. Не визначений обраний позивачем спосіб захисту права і спеціальним законом. Вищевказаний лист Управління архітектури та містобудування - письмовий доказ, який містить відомості про обставини, які мають значення для вирішення справи. Перевірка змісту цього доказу в установленому процесуальним законом порядку здійснюється судом. Результати такої оцінки доказу суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви його прийняття чи відмови у прийнятті, а не визнає цей доказ незаконним та скасовує його.

Вимоги апелянта про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції іншим суддею є неспроможними, оскільки не засновані на вимогах ч. 1 ст. 307 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і

залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно зясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, вірно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 Рішення суду є справедливим, законним та обґрунтованим, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: М. В. Процик

ОСОБА_1