АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________Справа № 2 637/11 Головуючий 1-інстанції Шуліка Ю.В.
Провадження № 22ц/2090/1921/2012 Доповідач Зазулинська Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 23 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Харківського технікуму залізничного транспорту, 3-я особа ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати і відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

06 жовтня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до Червонозаводського районного суду міста Харкова з позовом до Харківського технікуму залізничного транспорту, в якому на підставі ст.ст.115,116,117 КЗпП Уукраїни та з урахуванням уточнень, просив:

- витребувати від відповідача накази про його прийняття та звільнення;

- витребувати від профспілкорвого комітету відповідача протоколи засідані та постанову з питання його звільнення з підстав, передбачених п.4 ст.40 КЗпП України;

- поновити його на посаді юрисконсульта Харківського технікуму залізничного транспорту;

- стягнути на його користь заробітну плату з 10.06. по 29.06.2011 року в сумі 6369,70грн. та 1500,00 грн. у відшколдввання моральної шкоди.

У обгрунтуванян заявлених вимог посилався на те, що 17.05.2010 року згідно наказу № 82-к його було прийнято на роботу до відповідача на посаду юрисконсульта на 0,5 ставки, з випрбувальним терміном -2 тижні.

09.06.2010 року директор технікуму , всупереч попередній домовленості про графік його роботи в понеділок і середу з 09-00 до 13-00 годитни, а в останні дні за викликом у разі виникнення термінових питань, став вимагати щоб він праацював з 09-00 до 17-00 години, а на його заперечення усно повідомив про звільнення як такого, що не пройшов випрбувальний термін і з вказаного часу він на роботу до відповідача не виходив.

29 червня 2010 року отримав від відповідача лист з вимогою надати пояснення з причин відсутност на роботі, на який відповів.

Тільки з листа Міністерства транспорту та зв»язку , яке розглядало його скаргу , 21.09.2010 року йому стало відомо про те, що його звільнено з займаної посади з 29.07.2010 року за прогули.

Адміністрація відповідача про звільнення його не повідомляла, з наказом про звільнення не ознайомила і здійснила звільнення без погодження з профсоюзною спілкою. При звільненні йому не було виплачено заробітну плату, яку він не отримував за травень і червень, також не була видана трудова книжка.

Зловживанням директором технікуму своїм службовим становищем йому було нанесено стрес, що призвело до переживань та погіршення стану здоров»я..

Відповідач, в особі директора, проти позову заперечував. При цьому посилався на те, що позивача було прийнято на роботу з 17.05.2010 року на посаду юрисконсульта на 0,5 посадового окладу з випробувальним терміном два місяці, а не два тижні, як він зазначає. При цьому в наказі про прийняття на роботу був встановлений і графік його роботи: з понеділка по п»ятницю з 09-00 години до 13-00 годитни. З наказом позивач був ознайомлений.

З 10.06.2010 року ОСОБА_3 не з»являвся на роботі і не повідомив про причини своєї відсутності.

18.06.2010 року на його адресу було надіслано рекомендованого листа з проханням з»явитися на роботі та повідомити причини неявки на роботу з 10.06.2010 року.

Вказаний лист він отримав 29.06.2010 року, у той же день з»явився до відділу кадрів, написав особисті пояснення, в яких не навів поважних причин відсутності на роботі, а посилався на його начебто звільнення з 10.06.2010 року, що не відповідало дійсності.

В зв»язку з цим адміністраця звернулась до профспілкового комітету з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 за п.4 ст.40 КЗпП України. Своїм рішення від 29.06.2010 року профспілковий комітету таку згоду надав і наказом від 29.06.2010 року за № 23 позивача було звільнено з роботи за прогул.

Розрахунок за фактично відпрацьований час з позивачем було здійснено. Отримати у день звільнення копію наказу про звільнення та трудову книжку ОСОБА_3 відмовився, тому вони були надіслані на його адресу цінним листом з описом, однак повернулися до технікуму за сплином часу зберігання.

01.10.2010 року трудова книжка була вручена позивачу під розпис.

В уточненій позовні заяві від 22.11.2010 року позивач в якості третьої особи зазначив директора технікуму ОСОБА_4, який подавав заперечення і на уточнені позовні заяви ОСОБА_3 , справу просив розглядати без його участі.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 23 січня 2012 року у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким поновити його на посаді юрисконсульта Харківського технікуму залізничного транспорту, стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за вимушений прогул з 17.05.2010 року по 29.06.2011 року в сумі 6369,70 грн. та 1500,00 грн. у відшкодування. моральної шкоди і покласти на відповідача судові витрати.

При цьому посилається на незаконність рішення суду, його однобічність, упередженість та неповноту, а також порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що голова профкому ОСОБА_5 всупереч обов»язку здійснювати захист прав і свобод працівників, діяла від імені адміністрації технікуму, між тим судом не було задоволено його клопотання про виклик вказаної особи до суду в якості свідка, також як і клопотання про виклик до суду директора технікуму ОСОБА_4

Зазначає про фіктивність актів, що складалися працівниками відповідача, які суд всупереч поданому ним клопотанню не виключив з числа доказів через недостовірність, а також посилається на те, що належна йому заробітна плата за травень і червень не була йому виплачена, а переведена до Приватбанку, з яким він не перебував у будь-яких відносинах.

Заслухавши доповідь судді; пояснення позивача та представника відповідача; перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія доходить висновку, що скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 17.05.2009 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта Харківського технікуму залізничного транспорту на 0,5 посадового окладу з випробувальним терміном два місяці про що було видано відповідний наказ за № 82 к від 17.05.2010 року. Цим же наказом був встановлений графік роботи ОСОБА_3: понеділок -п»ятниця з 09-00 до 13-00 год. З наказом ОСОБА_3 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис.

З 10 червня 2009 року по 29.06.2010 року ОСОБА_3на роботу не з»являвся, своїх трудових обов»язків не виконував, що підтверджується відповідними доповідними записками, актами про неявку його на роботу та табелем обліку робочого часу.

До 29 червня 2009 року про причини своєї відсутності на роботі позивач адміністрацію технікуму не повідомляв.

18 червня 2009 року на його адресу відповідачем надіслано лист з пропозицію надати пояснення про причини відсутності на роботі.

Вказаний лист отримано ОСОБА_3 І.Г.29.06.2009 року. У той же день він склав особисту пояснювальну записку, в якій зазначив, що не з»являвся на роботу з 10.06.2010 року у зв»язку з тим, що 09.06.2009 року директор технікуму ОСОБА_4 повідомив його про звільнення як такого, що не пройшов випробувальний термін.

Оскільки відповідачем вказані причини неявки ОСОБА_3 на роботу з 10.06.2009 року не були визнані поважними, адміністрація технікуму звернулась до профспілкового комітету з поданням на надання згоди про звільнення його з займаної посади з підстав, передбачених ч.4ст..40 КЗпП України і у той же день така згода вказаним органом була надана.

Розгляд вказаного питання відбувся без участі ОСОБА_3, який членом профспілкової організації

технікуму не був, чого не заперечував в суді першої інстанції, де підтвердив також, що не перебуває будь-яких інших профспілкових організаціях України.

29.06.2009 року відповідачем було видано наказ за № 123 к про звільнення ОСОБА_3 з займаної посади за прогул без поважних причин. ( а.с.24).

У зв»язку з його відмовою отримати копію наказу про звільнення та трудову книжку, вони були

направлені на його адресу цінним листом з описом , але через неявку адресата за отриманням, були повернуті на адресу відповідача.

Твердження позивача про те, що причиною його неявки на роботу стало повідомлення директора технікуму про звільнення категорично заперечується 3-ю особою ОСОБА_4 і суперечить обставинам справи, з яких вбачається, що наказ про звільнення ОСОБА_3 з 10.06.2009 року як такого, що не пройшов випробувальний термін відповідачем не видавався.

Заробітна плата за фактично відпрацьований час у травні і червні 2009 року позивачу відповідачем нараховувалась і перерахована на його особистий рахунок, відкритий у відділенні № 14 ХГРУ «Приватбанку»№ в межах договору про розрахунково-касове обслуговування та отримана вказаною фінансовою установою.

Неотримання позивачем платіжної картки через невихід на роботу з 10.06.2009 року не є підставою вважати про порушення відповідачем його трудових прав в частині оплати праці і не позбавляє останнього можливості отримати вказані кошти при зверненні до фінансової установи та пред»явленні документу, що посвідчує його особу.

Звернення ОСОБА_3 з питання неправомірного , на його думку, звільнення з займаної посади та дій адміністрації Харківського технікуму залізничного транспорту щодо його звільнення були предметом розгляду комісії по трудовим спорам Харківського технікуму залізничного транспорту, Управління кадрів Міністерства транспорту та зв»язку України , Територіальної Державної інспекції праці у Харківській області. Звернення ОСОБА_3 вказаними органами розглянуті в межах їх повноважень і при цьому не встановлено обставин, як б свідчили про незаконність його звільнення з займаної посади.

Оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів поважності причин неявки на роботу з 10.06. по 29.06.2010 року, суд не мав підстав визнати його звільнення з роботи за прогул без поважних причин незаконним і правомірно відмовив у задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, яка за твердженням позивача була спричинена йому незаконним звільненням.

З позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди позивач звернувся з порушенням строків, встановлених ст. 233 КЗпП України.

Проте, відповідач заперечував проти ти його позову по суті і не просив про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду з позовом про порушення трудових прав.

Не встановивши обставин, які б свідчили про порушення трудових прав позивача, суд першої інстанції відмовив у задоволенні його позову за необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 213 -215 ЦПК України повно і всебічно з»ясував обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідив в судовому засіданні надані докази; правильно встановив правовідносини сторін , які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин , вирішив справу згідно із законом і навів в рішенні мотиви, з яких вважав встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення., та з яких ним взяті до уваги чи відхиленні надані докази.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не спростовують висновків суду, не свідчать про порушення ним норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України судова колегія , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 23 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя - Судді колегії -