Справа № 22-ц-53/12 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/1390/53/12 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Бермеса І.В., Приколоти Т.І.

При секретарі: Кубішин І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 грудня 2010 року, -

ВСТАНОВЛЕНО:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Пісочнянської сільської ради, ПАФ "Світанок" про визнання права власності на спадкове майно, скасування рішень сільської ради, реєстрації правовстановлюючих документів, Державного акта на право приватної власності на землю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. Стверджує, що його баба ОСОБА_4 заповіла все своє майно йому і відповідачці ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 він фактично прийняв спадщину, а в 2003 році він довідався, що рішенням виконкому Пісочанської сільської ради право власності на весь будинок оформлено на відповідачку чим порушено його право на ? частину будинку та іншого спадкового майна. Крім того вважає, що він має право і на іншу ? частину майна ОСОБА_4, оскільки ніхто інший спадщини не прийняв.

На думку апелянта рішення суду не відповідає його уточненим та збільшеним позовним вимогам, а також доказам, наявним у справі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в квітні 2003 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, Пісочнянської сільської ради про визнання недійсним рішення виконавчого комітету сільської ради, Державного акту про право власності на землю та визнання права власності на ? частину будинку АДРЕСА_1. В подальшому збільшив та уточнив свої позовні вимоги та просив визнати недійсним рішення сільської ради щодо визнання права власності на спірний будинок, визнати недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,232 га, визнати незаконним та скасувати сертифікат на земельний пай розміром 2,07 га виданий на ім'я ОСОБА_3 При цьому просив визнати недійсним та скасувати всі реєстраційні документи щодо спірного майна. А також визнати за ним право власності на все майно, що належало ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що ОСОБА_4 31 січня 1995 року склала заповіт, яким заповіла все своє майно в рівних частинах своїм онукам, йому та відповідачці ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла. Йому нічого не було відомо про складений заповіт. Про нього він дізнався лише в 2003 році, коли також і взнав, що ОСОБА_3 оформила на себе все майно, яке належало ОСОБА_4 Вважає, що він по поважній причині пропустив строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 А тому на законних підставах набув права власності на ? частину спадкового майна по заповіту, а другу ? частки майна, як єдиний хто прийняв спадщину по закону після смерті ОСОБА_4 Стверджує, що у сільської ради не було правових підстав для оформлення за ОСОБА_3 права власності на майно, яке належало покійній ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції вірно виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а саме встановлення йому строку для прийняття спадщини, не відповідає нормам закону. Законом встановлений шестимісячний термін для прийняття спадщини. Спадкоємець, який пропустив даний строк вправі ставити питання про продовження строку для прийняття спадщини (згідно ст. 550 ЦК УРСР редакції 1963 року), або визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України редакції 2003 року).

Статтями 525, 526 ЦК УРСР редакції 1963 року, який діяв на час смерті ОСОБА_4, визначено що часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

У відповідності до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Визначається, що спадкоємець прийняв спадщину:

- якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

- якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом.

Статтею 1270 ЦК України визначено шестимісячний термін для прийняття спадщини з часу її відкриття.

У відповідності до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України вважається, спадкоємець прийняв спадщину:

- якщо він постійно проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини;

- якщо протягом шестимісячного строку, з часу відкриття спадщини, подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Як встановлено судом, , у встановленому законом порядку і у визначений строк ОСОБА_2, спадщини після смерті ОСОБА_4 не прийняв (не подав жодних належних та допустимих доказів). В суд з позовом про оспорення правовстановлюючих документів виданих на ім'я ОСОБА_3, визнання права на спадкове майно та встановлення строку для прийняття спадщини, звернувся через сім років після відкриття спадщини. І навіть при такому обранні ним способу захисту порушеного права, він не навів поважності причин пропуску строку (для прийняття спадщини, чи подачі заяви про прийняття спадщини). Поважними є причини пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, для спадкоємця на вчинення цих дій.

А відтак, встановивши, що позивач не прийняв спадщини після смерті ОСОБА_4, та не навівши причин поважності пропуску строку на прийняття спадщини, чи подачі заяви про прийняття спадщини, колегія суддів вважає, що ним не наведено жодних доказів порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, оформленням правовстановлюючих документів ОСОБА_3 на оспорюване ним майно.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, - ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: