Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22ц-74/2012р. Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко М.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.,

Суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2

При секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод», третя особа: ОСОБА_5, про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Запорізький кабельний завод», третя особа: ОСОБА_5, про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В позовній заяві позивач зазначала, що з 6.12.2000р. працювала у відповідача медичною сестрою здоровпункту, а з 2.04.2007р. була переведена на посаду завідуючої здоровпункту на підставі наказів № 40 від 30.11.2000р. та №14 від 2.04.07р.

23.01.10р. на підприємстві була створена та діяла Незалежна первинна профспілкова організація ВАТ "ЗКЗ" та її обрано головою.

За підставі наказів 392 та 136 від 6.09.10р. відповідач звільнив її з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату.

Вважала, що звільнення її з роботи проведено безпідставно, оскільки скорочення штату на підприємстві не відбувалося, з порушенням вимог трудового законодавства та у зв"язку з її профспілковою діяльністю.

Відповідно до вимог БНіП 2.09.04-87 на підприємстві чисельністю працюючих 400 робітників діяв здоровпункт для забезпечення медичним обслуговуванням, що було закріплено п. 8.14 Колективного договору.

Вона має диплом медичної сестри та свідоцтво на право проведення перед рейсових медоглядів водіїв та відповідала кваліфікаційним вимогам.

25.02.10р. СЕС Ленінського р-ну м.Запоріжжя за ініціативою відповідача була проведена перевірка роботи здоровпункту та дотримання санітарного законодавства, та ніяких порушень з її боку виявлено не було.

Втім, адміністрація, у зв"язку з невідповідністю здоровпункту вимогам санітарного законодавства, безпідставно прийняла рішення про зміну п.8.14 Колективного договору про забезпечення медичного обслуговування робітників на договірній засаді зі сторонньою організацією, без узгодження з діючою на підприємстві НППО ВАТ "ЗКЗ" та намагалася звільнити її з роботи на підставі наказу № 115 від 25.02.10р.

14.04.10р. ТДІП у Запорізькій області було проведено перевірку та встановлено порушення дотримання процедури сумісного рішення № 2 від 25.02.10р. ППО ВАТ " ЗКЗ" та адміністрації підприємства та запропоновано провести засідання спільного представницького органу.

На підставі цього адміністрація вимушена була скасувати рішення про забезпечення медичного обслуговування працівників підприємства на договірній основі сторонніми організаціями до введення в експлуатацію заводського медпункту та скасувати наказ №115 від 25.02.10р. про скорочення завідуючого здоровпункту.

Після цього, на підставі листа СЕС 10-21.9/253 від 3.03.10р., який не є приписом, рішенням № 3 від 2.06.10р. сумісного засідання адміністрації та ППО ВАТ «ЗКЗ», представника НППО було прийнято рішення про внесення змін до п. 8.14 про забезпечення медичного обслуговування робітників підприємства на договірній засаді.

Фактично скорочення не відбувалося, а робота здоровпункту призупинялася. Незадовільний стан приміщення не є підставою для скорочення штату та звільнення з роботи.

Однак, адміністрація безпідставно видала наказ 271 від 2.06.10р. про скорочення посади завідуючого здоровпунктом та попередила її про наступне звільнення.

Приписом № 310-21.18/1848 від 21.10.10р. Ленінської СЕС м..Запоріжжя встановено відсутність роботи здоровпункту, що є порушенням закону та запропоновано адміністрації поновити його роботу.

Таким чином, вважала, що не було законних підстав для призупинення дії здоровпункту та її звільнення з роботи.

Крім того, в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України при звільненні з роботи їй не була запропонована інша робота для працевлаштування.

Рішенням НППО ВАТ "ЗКЗ" від 24.08.10р. роботодавцю було відмовлено в дачі згоди на її звільнення, що підтверджено протоколом № 8, а за згодою до вишестоящего профоргану - КВПУ адміністрація взагалі не зверталася.

Просила суд визнати незаконним накази про її звільнення з роботи за ст. 40 п. 1 КЗпП України, поновити її на роботі на посаді завідуючого здоровпунктом.

Крім того, відповідно до вимог ст.235 КЗпП України, просила стягнути відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, з 7.09.10 р., за 402 дні 27 247 грн. 56 коп., виходячи із корегованої на коефіцієнт підвищення середньоденної заробітної плати 67 грн. 78 коп.

Також вважала, що неправомірним звільненням з роботи відповідач завдав моральних страждань у зв"язку з чим просила стягнути з нього в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Просила також постановити окрему ухвалу до прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя про порушення відповідачем трудового законодавства.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що з 06 грудня 2000 року ОСОБА_3 працювала на підприємстві ВАТ «Запорізький кабельний завод» на посаді медичної сестри здоровпункту та наказом № 14 від 02 квітня 2007 року переведена на посаду завідуючої здоровпункту у відділі по роботі з персоналом, адміністративним та соціальним питанням.

На сумісному засіданні представників адміністрації ВАТ «ЗКЗ», первинної профсоюзної організації ЗАТ « ЗКЗ» від 26.05.2010 року, на яке запрошувався представник НППО ВАТ «ЗКЗ», головою якої є ОСОБА_3, принято рішення про внесення змін до п. 8.14 колективного договору на 2010-2011 р.р. щодо забезпечення медичного обслуговування працівників підприємства ( а.с.76,79 т.1)

Наказом ВАТ «Запорізький кабельний завод» № 271 від 02.06.2010 року посада завідючої здоровпункту підприємства була скорочена , про подальше своє звільнення ОСОБА_3 була попереджена у встановлений законом строк ( а.с.80,82 т.1)

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України позивачці були запропоновані вакантні посади, які були на підприємстві, від яких позивач відмовилась ( а.с.69 ,83 ,94 т.1)

ОСОБА_3 як голові НППО ВАТ «ЗКЗ» особисто вручалось подання про наданя згоди на звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП Украни.

24 .08.2010 року на засіданні незалежної профорганізації ВАТ «ЗКЗ» із залученнм голови КВПЗо прийнято рішення про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 , яку адміністрації визнала необґрунтованою.

09.08.2010 року адміністрацією ВАТ «ЗКЗ» направлялось подання голові конфедерації вільних профспілок Запорізької області щодо надання згоди на звільненняя ОСОБА_3 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України ( а..с87 т.1), відповідь на яке не було отримано

Наказом ВАТ «Запорізький кабельний завод» № 392 від 06 вересня 2010 року ОСОБА_3 звільнена з посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України ( т.1 а.с.10)

Актом перевірки від 07.09.2010 року Територіальної державної інспекції праці у Запорізькій області не виявлено на ВАТ «ЗКЗ» порушень трудового законодавства, у тому числі і стосовно процедури звільнення ОСОБА_3

Посилання апелянта на те, що на підприємстві на час звільнення позивача були вакантні посади, які не пропонувались позивачу, не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідачем, в свою чергу, надано суду докази, які спростовують вищеназвані обставини.

Доводи апелянта про те, що скорочення посади завідуючої здоровпунктом призвело до незабезпечення медичним обслуговуванням працівників підприємства спростовується матеріалами справи, з яких вбачається, що на договорній основі сторонніми організаціями надається визначені договорами послуги щодо медичного обслуговування.

Посилання апелянта на те, що на сумісне засідання представників адміністрації ВАТ «ЗКЗ», первинної профсоюзної організації ЗАТ « ЗКЗ», яке відбулося 25 травня 2010 року не було допущено представника від незалежної первинної організації не підтверджено належними доказами.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань позивача надати перевагу одних доказів над іншими, та містить викладення обставин щодо, на думку апелянта, порушень з боку адміністрації підприємства прав та гарантій, передбачених законодавстом працівників та членів профспілок, а тому до уваги не беруться.

Отже, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, повно і всебічно дослідив обставини справи , надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначив правовідносини сторін і закон, який їх регулює та прийшов до правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_3 відбулося у відповідності до ст. 49-2, 43, а.1 ст. 40 КЗпП України.

При цьому районний суд навів у рішенні відповідні доводи з посиланням на надані по справі докази та положення закону.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його законність, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2011 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: