Справа №2-109/12 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
11.01.2012 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої - судді Марусяк М.О.
при секретарі - Беднар О.О.
з участю представника позивача - ОСОБА_1
відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк" до ОСОБА_2, приватного малого підприємства "Іберус" про стягнення заборгованості за кредитним договором
ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, приватного малого підприємства "Іберус" про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що відповідно до кредитного договору № 1562 від 18 вересня 2007 року, укладеного з фізичною особою ОСОБА_2, останній отримав кредит банку у розмірі 170000 Євро та зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов договору. 19.09.2007 року між позивачем та МПП "Іберус" укладено договір застави (іпотечний договір" №1562, відповідно до умов якого останній забезпечує заставою: комплекс будівель меблевої фабрики, що знаходиться за адресою смт. Ясіня, вул. Визволення № 55, Рахівського району Закарпатської області, обладнання для деревообробки, виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором. Відповідач ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за його користування у встановлений строк, що призвело до виникнення заборгованості перед банком в сумі 191471,07 Євро. У зв'язку з наведеним просили стягнути солідарно з ОСОБА_2 та МПП "Іберус" заборгованість за кредитним договором №1562 від 18.09.2007 року у розмірі 191471,07 Євро та судові витрати в сумі 1820 гривень.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує, що допустив заборгованість по спаті кредиту, порушив графік погашення кретиту, через вкрай важке фінансове становище. Однак, на його думку, ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" повинен просити суд звернути стягнення на предмет застави, тобто на заставне майно, яким являється комплекс будівель меблевої фабрики та обладнання для деревообробки.
Представник відповідача - малого приватного підприємства "Іберус", ОСОБА_3 позовні вимоги визнав, однак також вважає, що позивач повинен ставити питання про звернення стягнення на предмет застави.
Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в справі докази, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено, що між відповідачем, ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м.Рахів Закарпатської області» був укладений кредитний договір № 1562 від 18 вересня 2007 року, за яким позивач видав відповідачу кредит в сумі 170000 Євро. При цьому відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно сплачувати кредитні кошти, платню за користування кредитом у визначені кредитним договором терміни згідно графіку погашення заборгованості по кредиту.
Для повного та своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та приватним малим підприємством "Іберус" 19 вересня 2007 року було укладено договори іпотеки та застави, предметом яких стали: комплекс будівель меблевої фабрики, що знаходиться в смт. Ясіня вул. Визволення № 55, Рахівського району Закарпатської області та обладнання для деревообробки.
Між тим, суд критично оцінює посилання позивача про солідарну відповідальність відповідачів з огляду на наступне.
Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.
Статтею 11 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.
Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов"язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов"язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв"язку із пред"явленням вимоги, якщо інше не встановлено договром.
За змістом ст. ст. 541, 554 ЦК України солідарні зобов"язання виникають лише у випадках спеціально передбачених договором або законом, як виняток з загального правила, оскільки зобов"язання із множинністю осіб передбачаються частковими. За договором поруки поручитель зобов"язується перед кредитором іншої особи відповідати за виконання нею свого зобов"язання в повному обсязі або в частині. Забезпечувальна суть поруки полягає в тому, що поряд з основним договором (зобов"язанням), який зв"язує кредитора і боржника, кредитор укладає додатковий договір з третьою особою - поручителем, і останній у разі відсутності грошей у боржника оплачує за нього борг. Порука може бути оформлена як договір, що укладається між основним боржником і поручителем на користь третьої особи - кредитора з основного боргу. Поручитель відповідає в тому самому обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату відсотків, відшкодування збитків, сплату неустойки, якщо інше не передбачено договором поруки. Боржник і поручитель, а так само особи, які разом поручилися за боржника, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Як вбачається з матеріалів справи, договір поруки з боку другого відповідача приватного малого підприємства "Іберус", відсутній.
Договори іпотеки та застави, на думку суду, не є підставою для солідарної відповідальності за порушення зобов"язання щодо повернення коштів ОСОБА_2 в силу ст. 1046 ЦК України.
Таким чином, зважаючи на вказані норми законодавства суд не застосувує в даному випадку солідарну відповідальність за порушення грошового зобов"язання та стягує заборгованість за договором кредиту з основного боржника ОСОБА_2
У відповідності до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені).
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У частині 2 ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 порушені умови кредитного договору, зокрема прострочив свої зобовязання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, порушив графік погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, на думку суду, має місце невчасне виконання зобовязання відповідачем.
Вирішуючи питання про стягнення заборгованості в іноземній валюті, суд виходить з розяснень, викладених в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).
Згідно ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
При цьому, ст. 99 Конституції України визнає, що грошовою одиницею України є гривня. Розвиваючи конституційну вимогу, ЦК у ст. 192 визначає, що законним платіжним засобом, обов"язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України -гривня, а стаття 524 ЦК України закріплює правило про те, що зобов"язання (маються на увазі грошові зобов"язання) повинні бути виражені у гривнях, це означає, що вони також і підлягають оплаті у гривнях. Визнання гривні законним платіжним засобом означає, що вона може бути засобом платежу у зобов"язаннях незалежно від згоди кредитора. Випадки, умови і порядок застосування іноземної валюти як платіжного засобу в зобов"язаннях визначені в Законах України "Про Національний банк України", "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, декретом КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема платіжних документів, кредит відповідачу було надано в іноземній валюті - Євро, а виплачено в еквіваленті у гривні.
У зв'язку з наведеним, суд задовільняє стягнення кредитної заборгованості з переведенням суми боргу в іноземній валюті в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Статтею 36 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що Національний банк України, встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його.
Згідно витягу Про офіційні курси гривні до іноземних валют від 11.01.2012 року, Національний банк України встановлює такі офіційні курси гривні до іноземних валют: 100 Євро 1023.3336 грн. А тому, станом на 11.01.2012 року - день винесення рішення суду 191471,07 Євро еквівалентно 1958749 грн.05 коп.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи те, що позивачем надано обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання відповідачем умов договору, а останнім жодних доказів на протилежне не представлено, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.
Враховуючи положення ст. ст. 79, 81 ЦПК України та приймаючи до уваги те, що у звязку із розглядом справи в суді позивач, поніс судові витрати в розмірі 1820 грн., а саме, сплатив судовий збір (мито) у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120,00 грн., суд стягує вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь позивача, згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст. ст. 6, 8, 10,11, 57,58, 60, 88, 212- 215, 223 ЦПК України, суд
Позов ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до ОСОБА_2, приватного малого підприємства "Іберус" про стягнення заборгованості за кредитним договором №1562 від 18.09.2007 року - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість за кредитним договром №1562 від 18.09.2007 року у розмірі 1958749 грн.05 коп. на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" судові витрати, понесені при зверненні до суду, які складаються з 1700 гривень судового збору, 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.
Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до цивільної палати апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: Марусяк М.О.

З оригіналом

Суддя Рахівського районного суду: Марусяк М.О.