2014/2753/2012
2/2014/838/2012
РІШЕННЯ
Іменем України

15.11.2012 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючого Бібіка О.В.,
за участю секретаря Онацької В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Змієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: садове товариство Вітамінпро усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди,
встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки № 143, розташованої на території садового товариства Вітамін(далі СТ Вітамін) Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області. Прилегла до неї сусідня земельна ділянка № 144 належить ОСОБА_3 Незважаючи на те, що земельна ділянка № 143 належить їй, відповідач по справі вже третій рік займається на її земельній ділянці садівництвом та огородництвом, що порушує її право на вільне володіння належною їй земельною ділянкою. На неодноразові прохання припинити порушувати її права, як власника земельної ділянки, ОСОБА_3 не реагує. Крім того, вона зверталася з відповідними заявами до правоохоронних органів з метою захисту свого порушеного права, але це не дало жодних позитивних результатів.
У звязку з вищевикладеним, вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просить усунути перешкоди у користуванні належної їй земельною ділянкою № 143, розташованої на території садового товариства ВітамінСкрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області, шляхом зобовязання ОСОБА_3 припинити здійснювати на вказаній земельній ділянці садівництво та огородництво; стягнути з ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 (пять тисяч) гривень; стягнути з ОСОБА_3 на її користь судові витрати у справі у розмірі 8045, 50 гривень, які складаються з судового збору, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та витрат на правову допомогу.
Ухвалою суду від 13 лютого 2012 року до участі у справі у якості третьої особи залучено СТ Вітамін.
04 квітня 2012 року за заявою позивача по справі ухвалою суду позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 упущеної вигоди в розмірі 5000 гривень залишено без розгляду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, через канцелярію суду надав заперечення на позовну заяву, в яких позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав з підстав, що земельна ділянка № 143 не належить позивачу по справі і вона не має права звертатися до суду із зазначеним позовом., просив справу розгядати за його відсутності.( а.с.188)
Представник третьої особи у судове засідання не з»явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи (а.с.164,185-), Дана обставина не перешкоджає розгляду справи по суті, так як заявлені позовні вимоги не зачіпають інтереси садового товариства « Вітамін».
Заслухавши пояснення позивача, оголосивши заперечення відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка № 143, яка знаходиться на території садового товариства ВітамінСкрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області, належить на праві власності ОСОБА_1 позивачу по справі (а.с. 11).
Так, згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно із ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше видані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі на місцевості належної їм частки (паю).
Статтею 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України).
Отже, згідно зі ст. 126 ЗК України виникнення права власності на земельну ділянку повязується з наявністю трьох різних за змістом і проявом у часі юридичних фактів: одержання державного акта на право власності на землю; державна реєстрація цього документа ; встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості)..
Отже, позивачем ОСОБА_1 доведено в судовому засіданні належним доказом, а саме державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 611383 від 15 січня 2010 року право її власності на земельну ділянку № 143 в садівничому товаристві « Вітамін» Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області площею 0,0533 га , та суміжність межі із земельною ділянкою № 144 у вказаному товаристві, яка належить відповідачу ОСОБА_3 ( а.с.11). Доказів про скасування, визнання недійсним вказаного акту на час розгляду справи судом, відповідачем не надано.
Факт користування спірною земельною ділянкою № 143 в садівничому товаристві « Вітамін» Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області площею 0,0533 га , з 2008 року по травень 2012 року відповідачем ОСОБА_3 не підлягає доказуванню у відповідності до ч. 1 ст.61 ЦПК України, так як у письмових запереченнях він визнав ці обставини ( а.с.67,133,174,190).
На заперечення проти позову і доведення правомірного користування ОСОБА_3 вказаною земельною ділянкою, відповідачем не надано договорів із власником ОСОБА_1 щодо використання ним належної позивачу земельної ділянки.
Навпаки, позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів за захистом свого порушеного права з боку ОСОБА_3 (а.с.51-53).
Зазначене свідчить про протиправне використання відповідачем земельної ділянки № 143, з часу її приватизації ОСОБА_1
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, є частиною національного законодавства України.
Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
У ст. 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) містяться положення, які кореспондуються з положеннями ч. 4 ст. 41 Основного Закону України де зазначається, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне:
Позивач оцінила завдану їй моральну шкоду у 5000 гривень, посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні права власності та душевних переживаннях, постійних намаганнях повернути належну їй земельну ділянку, неможливості вести садівництво протягом кількох років поспіль.
Згідно зі ст. 23 ЦК України, підставою для відшкодування моральної шкоди є порушення прав особи, при цьому моральна шкода може полягати: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна.
Оскільки шкода виникла із делікту, то вона підлягає відшкодуванню у відповідності до вимог діючого законодавства.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди№ 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Задовольняючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких позивач зазнала внаслідок порушення її права власності, в результаті чого було порушено звичний спосіб її життя і вона була позбавлена можливості використовувати за призначенням належну їй земельну ділянку протягом тривалого часу, та тривалий час, який витратила позивач на захист свого порушеного права.
У відповідності до ст..11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Позивачем не надано жодного доказу щодо розміру заподіяної шкоди, а як наслідок не доведено перед судом розмір позовних вимог, який має бути стягнуто на її користь з відповідача.
Суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що необхідним і достатнім буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гривень..
Доводи відповідача про неналежність ОСОБА_1 земельної ділянки № 143 у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та спростовані наданими позивачем доказами.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження та підлягають частковому задоволенню.
Крім того, суд стягує з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею та документально підтвердженні судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України (а.с.1,2).
Що стосується вирішення питання щодо розподілу судових витрат, зокрема стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн., то погодитися з доводами позивача в цій частині неможливо.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.
З матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2011 року , 17 листопада 2011 року, 08 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та членом адвокатського об»єднання «Фундація адвокатів України» адвокатом ОСОБА_4С, укладено договори про надання правової допомоги, за якими позивач сплатив останньому за написання позовної заяви та юридичні консультації 8000 грн. вказане підтверджується актами приймання-передачі послуг ( а.с.83-85).
Свої інтереси в судових засіданнях представляла сама позивач ОСОБА_1 ( а.с.104-105,127,153-154)
Відомостей про те, що адвокат ОСОБА_4був допущений до участі в розгляді даної справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу, матеріали справи не містять.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 126, 152 ЗК України, ст. 321 ЦК України, суд
вирішив:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 (тисячі ) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі: судовий збір у розмірі 8 (вісім) гривень 50 (пятдесят) копійок; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 37 (тридцять сім ) гривень;
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Бібік