АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/490/50/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 19 Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Можелянської З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 грудня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Обласне комунальне підприємство Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації, Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі-продажу дійсним, таким, що відбувся та визнання права власності на нерухомість,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, таким, що відбувся та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що 02 липня 2007 р. він придбав у відповідача нерухомість у вигляді квартири АДРЕСА_1, загальною площею 54,8 кв.м., сплативши при цьому 35000 гривень. Укладаючи цю угоду, вони домовилися, що нотаріально оформлять договір купівлі-продажу протягом трьох місяців після отримання коштів, тобто до 02 жовтня 2007р.

Оскільки відповідач ухиляється оформити свої спадкові права на вищезазначену квартиру, яка залишилася йому після смерті його матері ОСОБА_5 Анан'євні, яка наступила 09 липня 2003 року і не може посвідчити цей договір нотаріально, посилаючись на те, що в нього немає часу, ОСОБА_3 просив суд визнати договору купівлі-продажу дійсним, таким, що відбувся та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 грудня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволені.

Суд визнав дійсним та таким що відбувся договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 ів в м. Дніпродзержинську, загальною площею 54,8 кв.м., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на вказану квартиру для подальшого використання за власним розсудом.

Суд зобовязав ОКП Дніпродзержинське БТІ виготувати, видати технічну документацію та зареєструвати право власності на ім'я ОСОБА_3 на нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_3, загальною площею 54,8 кв.м., шляхом внесення реєстр прав власності /а.с.33-34/.

З таким рішенням не погодилася ОСОБА_2 і звернулася з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування рішення суду, та постанову нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, оскільки вона не була залучена до розгляду справи, тоді як рішенням суду було вирішено питання по майну, в якому є її частка / а.с.48-50/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційній скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду - скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу спірної квартири та виконали його, тому укладений договір може бути визнаний дійсним з підстав, передбачених ч. 2 ст. 220 ЦК України.

З таким висновком колегія суддів не може погодитися, оскільки він не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Судами встановлено, що 02.07.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено письмовий договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4. ОСОБА_4 отримав від позивача 35000 грн.

Однак, згідно з вимогами ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Виходячи з цих положень закону, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Тобто чинним цивільним кодексом не передбачено можливості визнання дійсним договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню й державній реєстрації.

Проте суд першої інстанції на вказані вимоги закону уваги не звернув та, встановивши, що позивачем предявлено позов про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, дійшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Крім того, судом встановлено, що єдиним власником спірної квартири АДРЕСА_5 була ОСОБА_5 Анан'євна, яка згідно запису акту про смерть, померла 09.07.2003 року.

На момент смерті ОСОБА_5 було два спадкоємця першої черги за законом, а саме: ОСОБА_4 - син спадкодавця і ОСОБА_2 - дочка спадкодавця.

В силу ст.ст. 560, 561 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадкоємець прийнявший спадщину, може отримати Свідоцтво про право на спадщину, але ні ОСОБА_4 ні ОСОБА_2 таке свідоцтво не отримали.

Розглядаючи справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, та визнання права власності на квартиру, суд не вирішив питання про залучення до розгляду справи інших спадкоємців спірного майна.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволені позовних вимог, у звязку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 грудня 2007 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, та визнання права власності на нерухомість.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: