АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 2190/5081/2012
Справа №22ц-2190/3409/2012р. Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: 6 Доповідач Цуканова І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2012 року грудня місяця 10 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Цуканової І.В.

Суддів: Вейтас І.В., Склярської І.В.

при секретарі Ткаченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області на заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від «06» серпня 2012 року в справі

за позовом

ОСОБА_2 до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області про визнання права власності на самочинне будівництво,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області про визнання права власності на нерухоме майно, вказуючи, що є власником земельної ділянки площею 0,10765 га за адресою: Горопристанський район, с.Залізний Порт, вул.Кооперативна, 14. Рішенням Новофедорівської сільської ради від 25.07.2007 р. № 118 їй надано дозвіл на забудову житлового будинку та господарських споруд, які вона збудувала. З питанням щодо оформлення правоустановчого документу звернулась до Новофедорівської сільської ради, однак відповіді не отримала. Просила визнати за нею право власності на житлову будівлю з господарчими спорудами та будівлями.

Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2012 року позовні вимоги задоволені. Визнано право власності за ОСОБА_2 на житлову будівлю з господарчими спорудами та будівлями літ. «А», загальною площею 117,2 кв.м., житловою 106,0 кв.м., літ. «Б» літню кухню, літ. «В» душ, літ «Г», літ. «Д» навіс, літ. «Е» туалет, №1 водопровід, огорожу № 1-3, що розташовані у с.Залізний порт, вул.Кооперативна, 14, Голопристанського району, Херсонської області.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач в судове засіданні апеляційного суду не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши доповідача, представника апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивач є власником земельної ділянки площею 0,10765 Га, розташованої за адресою с.Залізний порт, вул.Кооперативна, 14, Голопристанського району, Херсонської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 701907 (а.с. 23).

Як зазначено у позовній заяві, що не спростовується матеріалами справи, на вказаній земельній ділянці позивач збудувала двохповерховий житловий будинок з господарськими спорудами, які є самочинним будівництвом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень статей 331 та 376 ЦК України, пов`язавши момент переходу права власності на збудований позивачем об`єкт з моментом завершення його будівництва, та вважаючи вирішальною обставиною відсутність порушення прав інших осіб. Проте з таким висновком суду погодитися неможливо, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права, обставини, які суд вважав встановленими, не доведено.

Абзацами другим та третім пункту 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, а якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в Порядку, затвердженому постановою Кабінетом Міністрів України від 22.09.2004 №1243 «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» . Зазначеним порядком передбачено прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва, його інженерно - технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації.

Судом не перевірялося і не встановлена готовність об`єкта будівництва до експлуатації, наявність проектної документації, відповідність об`єкта цій документації та архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним нормам і правилам.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість, як зазначено в ч. 4 ст. 182 ЦК України, встановлюється законом.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 року Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що

належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Посилання на необхідність встановлення обставини введення збудованого жилого будинку в експлуатацію при розгляді справ, пов`язаних з правом приватної власності громадян на жилий будинок, міститься і в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.91 р., із змінами, «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок».

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження прийняття збудованого позивачем житлового будинку у встановленому законодавством порядку в експлуатацію. Зазначена обставина була залишена поза увагою судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач в обґрунтування позову посилалась на ч.5 ст.376 ЦК України, яка передбачає, що на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

При цьому судом не враховано роз`ясень п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» згідно якого, у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

За таких обставин позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 3,4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області задовольнити.

Заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2012 року скасувати, ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову про визнання права власності на самочинне будівництво за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с.Залізний Порт, вул.Кооперативна, 14.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області витрати на сплату судового збору в сумі 107,30 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: