Справа № 0314/107/2012 Головуючий у 1
інстанції:Хитрик Р.І. Провадження №
22-ц/0390/648/2012 Категорія:27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.

суддів -Русинчука М.М., Матвійчук
Л.В.

при секретарі -Семенюк О.А.

з участю: представника позивача -Рудя
Б.Ю.

відповідача -ОСОБА_2

представника відповідача -ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та кредит»до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за апеляційною
скаргою позивача - публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит»на рішення
Рожищенського районного суду від 23
лютого 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

26.04.2011 року публічне акціонерне
товариство (далі -ПАТ) «Банк «Фінанси та
кредит»звернулось в суд з вказаним
позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що
оскільки боржник своїх зобов'язань по
кредитному договору не виконав, суму
кредиту та відсотків банку не повернув,
тому просив солідарно стягнути з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором в розмірі 236 729,71
грн.

В подальшому позивач зменшив позовні
вимоги і просив суд стягнути солідарно
з відповідачів заборгованість за
кредитним договором станом на 30.01.2012
року в розмірі 123 309,10 грн., з яких: 48 466,32
грн. -заборгованість по кредиту, 357,13
грн. - заборгованість по відсотках, 259,07
грн. - комісійних, 74 226,58 грн. -пені.

Рішенням Рожищенського районного суду
від 23 лютого 2012 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит»заборгованість по
кредиту 48 466,32 грн., по відсотках -357,13
грн., комісійних - 259,07 грн., пеню в сумі 49
000 грн., всього 98 082,52 грн. Також стягнуто
з відповідача ОСОБА_4 1700 грн. судового
збору, 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи. В решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит», покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив рішення суду в частині відмови в
солідарному стягненні з поручителя
ОСОБА_2 заборгованості за кредитним
договором скасувати з ухваленням
нового рішення в цій частині про
задоволення позовних вимог до ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції
представник позивача Рудь Б.Ю.
підтримав апеляційну скаргу з підстав
в ній наведених.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3 просять залишити рішення суду
без змін.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
сторін, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити, рішення суду залишити без
змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.12.2006 року між відповідачем ОСОБА_4 та
ТзОВ «Банк «Фінанси та кредит»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит», укладено
кредитний договір № Ф1-06/50828-170,
відповідно до умов якого позичальник
отримала кредит в сумі 27 000 доларів США
зі сплатою 12,2 % річних з кінцевим
терміном погашення кредиту до 22.12.2026
року (а.с.10-13).

Для забезпечення виконання зобов'язань
між ТзОВ «Банк «Фінанси та кредит»та
відповідачем ОСОБА_2 укладено договір
поруки №50829-170, згідно з умовами якого
поручитель у випадку невиконання або
неналежного виконання позичальником
зобов'язань по кредитному договору
відповідає разом з позичальником як
солідарні боржники (а.с.17-18).

Крім того, 22.12.2006 року між ТзОВ «Банк
«Фінанси та кредит»та ОСОБА_4 для
забезпечення виконання останньою
зобов'язань по кредитному договору
укладено договір іпотеки № 50828-170,
відповідно до якого позичальник
передала в заставу банку однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.14-16).

Відповідно до розрахунку
заборгованості станом на 30.01.2012 року у
ОСОБА_4 перед ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит»за кредитним договором існує
заборгованість, яка становить 123 309,10
грн., з яких: 48 466,32 грн. -заборгованість
по кредиту, 357,13 грн. - заборгованість по
відсотках, 259,07 грн. -розмір комісійних,
74 226,58 грн. -пеня (а.с.95).

Задовольняючи позов в частині
стягнення з позичальника
заборгованості за кредитним договором
в сумі 98 082,52 грн., суд виходив з того, що
оскільки ОСОБА_4 порушила умови
договору шляхом несвоєчасної сплати
чергових платежів по поверненню
кредиту та відсотків, тому суд вважав,
що банк вправі достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту.

Враховуючи, що розмір пені значно
перевищував розмір заборгованості за
кредитним договором, тому суд,
відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК
України, зменшив розмір пені до 49 000 грн.

Відмовляючи в позові про стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 як поручителя,
суд вважав, що дію договору поруки слід
вважати припиненим у зв'язку з тим, що
кредитор пропустив шестимісячний
строк пред'явлення вимоги до
поручителя щодо погашення
заборгованості.

Висновки суду першої інстанції щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором з ОСОБА_4 та відмови в позові
про стягнення заборгованості з ОСОБА_2
у зв'язку з припиненням поруки
відповідають обставинам справи, умовам
укладених між сторонами договорів та
нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного судочинства.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено
право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася у разі
прострочення повернення чергової
частини у випадку встановлення
договором обов'язку позичальника
повернути позику частинами.

Такі ж положення містяться і в пункті
3.4. кредитного договору, яким надано
право банку вимагати дострокового
повернення кредитних ресурсів у
випадку несвоєчасного або не в повному
обсязі здійснення зарахувань
позичальником кредитних коштів на
погашення заборгованості за кредитом
та/або на сплату процентів в термін до 10
числа кожного місяця. У випадку вимоги
банку про дострокове повернення
кредитних ресурсів та сплату процентів
позичальник зобов'язаний здійснити
повне погашення заборгованості за
кредитним договором, тобто повернути
кредитні ресурси та сплатити всі
проценти протягом десяти банківських
днів з моменту отримання вимоги банку.

Як вбачається з листа, який направлений
банком 17.01.2008 року ОСОБА_4, банк
пропонував позичальнику в термін до
25.01.2008 року сплатити чергову
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 3 194,98 доларів США та 7 449,82 грн.
пені. Попередив, що у разі невиконання
вимоги банку, будуть проведені заходи
по зверненню стягнення на предмет
іпотеки (а.с.19).

Листом від 19.02.2010 року банк повідомив
позичальника про дострокове стягнення
заборгованості за кредитним договором
в повному об'ємі у зв'язку з неналежним
виконанням умов кредитного договору та
обов'язок позичальника в строк до 01.03.2010
року сплатити всю суму заборгованості
перед банком у розмірі 26 190,67 доларів
США, 518,14 грн. комісії, 12 632 грн. пені
(а.с.22).

Отже, зміст листа -вимоги банку від
19.02.2010 року та умови кредитного
договору свідчать, що банк скористався
наданим йому правом вимоги щодо
дострокового повернення кредитних
коштів і встановив позичальнику строк
виконання зобов'язання в повному
обсязі до 01.03.2010 року.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Зміст договору поруки свідчить, що
сторони не встановили строк дії поруки,
пунктом 5.1. договору поруки від 22.12.2006
року передбачили, що порука
припиняється із припиненням
зобов'язання, що забезпечується нею.
Порука також припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
зобов'язання за кредитним договором не
заявив вимоги до поручителя.

Тобто, відповідно до положень
зазначеного закону та договору,
шестимісячний строк пред'явлення
вимоги до поручителя слід обчислювати
з моменту настання строку виконання
зобов'язання позичальником, в даному
випадку з 01.03.2010 року, тобто з
встановленого банком строку виконання
зобов'язання, у зв'язку із
застосуванням позивачем права вимоги
на дострокове повернення кредиту в
повному обсязі.

Пунктом 3.4. кредитного договору
передбачено, що банк зобов'язаний
повідомляти щодо вимог про повернення
коштів шляхом відправлення
рекомендованих листів з повідомленням
або шляхом доставки нарочним.

Як вбачається із рекомендованого
повідомлення, що позичальнику ОСОБА_4
25.02.2010 року було вручено лист -вимогу
щодо повернення заборгованості в
повному обсязі (а.с.24).

До справи долучено лист -вимога до
ОСОБА_2 від 19.02.20201 року про повернення
заборгованості (а.с.23).

Відповідач ОСОБА_2 заперечила
отримання нею вимоги від 19.02.2010 року, в
справі відсутні будь-які дані про те, що
цей лист було їй відправлено та нею
отримано.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача Рудь Б.Ю. пояснив,
що вимога від 19.02.2010 року
рекомендованим листом ОСОБА_2 не
відправлялась, не вручався цей лист
нарочним, також відсутні дані щодо його
відправки та отримання.

Отже, лист від 19.02.2010 року, у зв'язку з
тим, що він не вручений поручителю, не є
підтвердженням пред'явлення до нього
вимоги про повернення кредитних
коштів.

Вимогу щодо повернення боргу
пред'явлено ОСОБА_2 19.10.2010 року (а.с.28) з
пропуском шестимісячного строку від
дня настання строку виконання
зобов'язання, тому відповідно до ст. 559
ЦК України поруку слід вважати
припиненою, і таким чином підстав для
стягнення заборгованості за кредитним
договором з ОСОБА_2, як поручителя,
немає.

У зв'язку з вищенаведеними обставинами
та враховуючи, що в п. 3.4. договору
передбачені і інші умови щодо повного
повернення кредиту, тому доводи
апеляційної скарги про те, що строк
пред'явлення вимоги до поручителя слід
обчислювати з 22.12.2026 року не
відповідають змісту укладених між
сторонами договорів.

Суд першої інстанції прийшовши до
висновку щодо пропуску шестимісячного
строку пред'явлення вимоги до
поручителя про погашення боргу, не
звернув увагу, що в листі від 14.01.2008 року
банк звернувся з вимогою до
позичальника щодо погашення чергової
заборгованості, а не про повернення
отриманих коштів у повному об'ємі і
тому помилково вважав, що строк
пред'явлення вимоги слід обчислювати з
25.01.2008 року.

Ці неточності та допущена помилка в
мотивувальній частині рішення в даті
пред'явлення вимоги до поручителя не
19.02.2010 року, а 19.10.2010 року як встановлено
судом апеляційної інстанції, не
призвели до неправильного вирішення
справи і тому не є підставою для його
скасування або зміни. Рішення суду
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит»відхилити.

Рішення Рожищенського районного суду
від 23 лютого 2012 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: