провадження №
2/403/5211/2012                    справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2012 року грудня п’ятого дня
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська, одноособово, під
головуванням судді Чулініна Д. Г.,

за секретаря –

Де
льфонцевої Є. О.,

з участю
відповідачів                    ОСОБ
А_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

представників
позивача                    ОСОБА_4,
адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровськ в
залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права
власності, де третіми особами на
стороні відповідачів ОСОБА_9, приватний
нотаріус ОСОБА_10 Дніпропетровського
міського нотаріального округу,
Комунальне підприємство
Дніпропетровської обласної ради
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації», –

встановив:

Відповідачі, ОСОБА_3, позов не визнали
повністю, заперечуючи створенням
нового підвалу в будинку внаслідок
перебудови належної їм частини
колишнього підвалу.

Позивач пред’явила через суд у липні
2005 року позов на предмет усунення
сумнівів в її праві власності на ?
частину підвалу під жилим будинком під
літ. «А-1» у складі домоволодіння на
вулиці Артема, 54, у м. Дніпропетровську
з підстав допущеної приватним
нотаріусом помилки під час посвідчення
договору купівлі-продажу з ОСОБА_7, за
якої в описанні відчужуваної останнім
складної речі була пропущена вказівка
на цю частину підвалу.

Справа розглядається судом
неодноразово, і ухвалою Верховного
Суду України від 10.02.2010 внаслідок
скасування рішення цього суду від
16.10.2008 передана на новий судовий
розгляд з мотивів порушення
процесуального закону в неповноті
з’ясування обставин набуття позивачем
прав співвласника, за якої не усунуті
сумніви в наявності технічної описки у
правовстановлюючому документі, що
обов’язкове для суду першої інстанції,
так само як участь у справі всіх
співвласників домоволодіння, на
необхідність якої вказала Судова
палата у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в ухвалі від 22.01.2007.

Доповнюючи підстави позову у листопаді
2010 року представник позивача звернувся
з відповідною заявою, в якій уточнив
про самочинну перебудову підвалу,
оскільки без згоди позивача
відповідачі ОСОБА_3 на місці загального
входу до підвалу побудували кухню і
перегородили більшу частину спільного
підвалу, відступивши від рівності
частин по ? за кожним з співвласників, а
наявність помилки в описанні належної
позивачу частки у праві спільної
часткової власності на домоволодіння
підтверджено листом третьої особи, КП
«Дніпропетровське МБТІ» ДОР, 12.04.2005.
Також, в обґрунтування підстав позову в
заяві стверджується, що об’єктом права
власності за договором купівлі-продажу
з ОСОБА_7 були домоволодіння як складна
річ.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4, який доводиться їй
чоловіком, виклавши доводи позовної
заяви, пояснив про перешкоджання
відповідачами ОСОБА_2 в користуванні 31,9
м2 від площі підвалу, оскільки вони цей
об’єкт внаслідок переобладнання
зайняли повністю, тоді як про помилку у
правовстановлюючих документах стало
відомо під час судової тяганини щодо
порядку землекористування. Визнав, що
на замовлення відповідачів ОСОБА_2 план
спірного підвалу з його фактичним
обміром виконувала фірма "Арчі", що
відрізняється від плану підвалу,
виконаного техніком МБТІ станом на 2002
рік. Через це ОСОБА_4 наполягав на
обмежені прав позивача як співвласника
внаслідок самочинної перебудови тієї
частини підвалу, яка мала бути їй
виділеною у володіння і користування в
натурі відповідно до її частки у
спільному майні.

Представник позивача ОСОБА_5 у своїх
поясненнях в судовому засіданні
відзначив, що за актом інвентаризації в
1985 році встановлена наявність підвалу,
? частина якого в техпаспорті на
домоволодіння станом на 20.10.1987
віднесена до речей, що складали в
натурі частину спільного
домоволодіння, яка відповідалачастці у
праві власності. Звернув увагу суду на
відчуження позивачу за договором від
17.05.1999 відповідачем ОСОБА_7 цієї частки
у праві спільної часткової власності
на домоволодіння, яку він набув в
поряду спадкування і отримання в дар з
підтвердженням своїх прав судом в
рішенні за 1985 рік. Стверджував, що у
технічному паспорті, замовленому для
вчинення цього договору відчуження,
станом на 03.03.1999 на плані домоволодіння
і в експлікації описаний спірний
підвал, ідентичний за розмірами тому,
який був зазначений у 1987 році.
Наполягав, що в договорі
купівлі-продажу, на умовах якого
позивач стала співвласником
домоволодіння, немає застережень про
те, що якась річ чи її частина не
відчужується, а тому підвал мав у
відповідній частині наслідувати долю
головної речі – квартири.

З цих підстав представники позивача
просили визнати за позивачем ОСОБА_6
право власності на ? частину загального
підвалу в жилому будинку під літ. «А-1»,
яка є складовою частиною домоволодіння
на вулиці Артема, 54, у м.
Дніпропетровську.

Відповідачі в письмових запереченнях
невизнання ними позову обґрунтували
розбіжностями в площі спірного
підвалу, спочатку розташованого під
жилими кімнатами квартир №№ 4, 5 у
жилому будинку під літ. «А-1» 1917 року
побудови, в яких станом на час
придбання позивачем частки у праві
спільної часткової власності у 1999 році
підлога лежала на підлозі підвалу, бо
будинок просів. Так, відповідачі
звертають увагу суду, на те, що сама
позивач вказує на площу всього цього
підвалу у 63,6 м2 за даними акта МБТІ від
06.05.1984, тоді як нині після виконаного у
2001 році ремонту квартири під № 4 підвал
розташований під прибудовою під літ.
«а3», чого станом на 1985-1999 не існувало,
повністю під квартирою № 4 та частково
під квартирою № 5. З огляду на це
відповідачі не вбачають порушення прав
позивача, оскільки володіють в натурі
частиною новобудови підвалу площею 13,6
м2 і переробленого підвалу під будинком
під літ. «А-1» площею 31,5 м2, яка
відповідає ? частині колишнього
підвалу, виділеного в натурі ще у
володіння ОСОБА_11, чим, власне,
пояснюється без входу зовні і без
проведення обміру меж підвалу
позначення його пунктиром на плані
техпаспорту, оформленого на ім’я
позивача після набуття нею речових
прав на квартиру під № 5 в
домоволодінні.

Відповідач, ОСОБА_1, в судовому
засіданні пояснював про створення
власними силами і коштом нового
підвалу, на місті колишнього, який був
засипаний ще за часів володіння ним
ОСОБА_7, внаслідок чого під час
будівельних ремонтних робіт з 2001 року
ОСОБА_1 мусили заново відкопувати
підвал, а тому у технічному паспорті
станом на 2008 рік позначений новий
підвал на іншому місті, відмінному від
підвалу, позначеному у 1999 році, якого
вже не існує. Вказав, що до забудови
земельної ділянки прибудовами підвал
був розташований під всім жилим
будинком з внутрішнім обміром в 1957
році, після чого його площа у 63 м2 була
встановлена у 1985 році у зв’язку з
складанням акта ідеальних часток
співвласників з наступним обміром
інженерами-техніками БТІ вже у 2004 році.
Вважав, що через заздрощі позивач
умисно вживає підміну поіменованих в
документах підвалів з метою
безпідставного набуття майна за
рахунок відповідачів, які за рахунок
переобладнання нежитлового приміщення
підвалу поліпшили свої житлові умови,
збільшивши корисну площу, чого позивач
свого часу зробити не змогла.

Співвідповідач, ОСОБА_2, виклавши
доводи письмових заперечень проти
позову, в судовому засіданні пояснила
перенесення входу до підвалу, який був
засипаний, на що у технічному паспорті
станом на 1999 рік вказує застереження
про утруднений доступ до підвалу без
зазначення причин. Стверджувала, що під
час оформлення набуття нею частки у
праві спільної часткової власності на
домоволодіння на вулиці Артема, 54,
внутрішній обмір підвалу не провадився
для складання його поверхового плану, а
зі слів інженера-техніка підвал
переносився з плану в план до прийняття
у 2004 році квартири № 4 до експлуатації з
переобладнаним підвалом. Описала, як
протягом січня-лютого 2001 року після
отримання квартири під № 4 в дар їх
сім’я знесла дерев’яну прибудову до
підвалу, викопала під цією квартирою
новий підвал, запитавши попередньо
згоди позивача на виконання ремонту.
Уточнила, що, маючи згоду позивача на
розширення кухні, ОСОБА_2 викопали
підвал у кутку під жилою кімнатою
квартири під № 5, але на цьому
зупинилися, оскільки подружжя ОСОБА_6
категорично відмовили від подальшого
розширення підвалу під їх квартирою,
через що залишилася не відкопаною
частина колишнього підвалу площею 23 м2.

Відповідач, ОСОБА_7, викликався
повістками за відомою суду адресою
згідно ст. 77 ЦПК України, проте в судове
засідання не з’явився, своїх
представників до суду не направив,
відомостей про його смерть у суду
немає, а так само ОСОБА_8 після перерви в
судове засідання без повідомлення
причин не з’явилася, на підставі чого
згідно з ст. 169 ЦПК України справа
розглянута в їх відсутність.

Треті особи після подання до суду заяв
про розгляд справи за їх відсутності,
заінтересованості у справі не
проявляли, через що їх неявка не
перешкоджає судовому розгляду.

Допитана як свідок ОСОБА_12, яка вчинила
відчуження своєї частки у спільному
домоволодінні на вулиці Артема, 54, на
користь ОСОБА_2 і проживала в будинку з
1970 року до 2002 року, під присягою
свідчила перед судом про існування
спірного підвалу, який зі входом був
придатний до користування під комору
до 2000 року, через що сім’я ОСОБА_2
змушена була відкопувати заново підвал
зі знесенням дерев’яної добудови, чим
вони скористалися для добудови
приміщення кухні. В своїх показаннях
свідок пояснила, що підвалом в цілому
володів ОСОБА_7, який з продажем
квартири у власність ОСОБА_11
відповідно до відчуженої частки у
праві спільної часткової власності на
домоволодіння надав їй ? частину
підвалу під її квартирою, що потім
успадкував її син, а ОСОБА_7 згодом
продав свою квартиру позивачу ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_13 під час допиту під
присягою доповіла суду, що за життя
ОСОБА_11 у 1995-96 рр. скаржилася їй про
відсутність у неї місця зберігання
картоплі через відсутність підвалу
(льоху), оскільки на той час захаращене
сміттям приміщення спірного підвалу
складало заввишки не більше півтора
метри. Свідок підтвердила, що у 2001 році
відповідачі ОСОБА_2 розпочали копати
підвал для розширення кухні після
усної домовленості подружжя ОСОБА_2 і
подружжя ОСОБА_6, очевидцем якої була
свідок, а взамін згоди останніх на
капітальну добудову ОСОБА_2 обіцяли під
час зміцнення фундаменту у підвалі
виконати вирівнювання стін під
квартирою ОСОБА_6.

З показань допитаних під присягою
свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які
брали участь у будівельних роботах,
допомагаючи ОСОБА_1, вбачається, що на
початок виконання ремонтних робіт
приміщення під підвал було захаращено
сміттям в перемішку з землею, що
вивозилося вантажним автомобілем,
після чого завозився пісок, будівельні
матеріали для зміцнення стін і
фундаменту за периметром, щоб
запобігти їх руйнуванню, оскільки
будинок розташований вздовж узвозу, і
підвал під квартирою ОСОБА_1 переходить
частково у цокольний поверх. Свідок
ОСОБА_16 під час допиту в судовому
засіданні особливо відзначив про
відсутність можливості увійти до
підвалу через його засміченість і
жахливий стан та про потребу в його
капітальному ремонті, на яку вказували
потріскані стіни, дерев’яний вхід,
який прийшов у занепад.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
приймають участь у справі, допитавши
свідків, дослідивши зібрані письмові
докази, дійшов висновку про відмову в
позові, виходячи з встановлених у
судовому засіданні наступних обставин.

У м. Дніпропетровську на земельній
ділянці 963 м2 на вулиці Артема, 54,
домоволодіння нині складається з
жилого будинку під літ. «А-1» на дві
квартири з підвалом, жилого будинку під
літ. «Б-1» на чотири квартири, з
надвірних господарських будівель
гаражів під літ. «Е», «И», «К», «П»,
погребу з шийкою під літ. «В», сараю під
літ. «З», побутових споруд навісу під
літ. «Ж», огорожі, хвіртки та інших під
№№ 1ч4, 7ч13, мостіння ІчІІ.

У будинку під літ. «А-1» жилою площею 94,3
м2, загальною площею 221,3 м2 шляхом
прибудови і перебудови корисна площа
збільшена у квартирі № 5 за рахунок
добудови під літ. «А1-1», «а-1», «А2-1»,
«а1-1», «а2-1», «а3» та в квартирі № 4 – за
рахунок добудови під літ. «А3-1», сіней
під літ. «а5» і переобладнаного підвалу.
Так, протягом 2002 – 2004 рр. з дозволу
виконкому Бабушкінської районної у м.
Дніпропетровську ради за рішенням № 654
від 20.09.2002 відповідачі ОСОБА_1 власним
коштом відповідно до ст. 152 ЖК УРСР
виконали, серед іншого, перебудову
підвалуАДРЕСА_1 у жилому будинку під
літ. «А-1» і прибудову під літ. «А3-1», що
прийняті до експлуатації згідно з
абзацом другим ч. 2 ст. 331 ЦК України за
актом, затвердженим рішенням виконкому
Бабушкінської районної у м.
Дніпропетровську ради № 681 від 17.09.2004 (т.
1 а.с. 96-98). Внаслідок перебудови
збільшилася загальна площа
трикімнатної квартири № 4 до 90,5 м2 за
жилої площі 33,5 м2 з можливістю
використання частини приміщень
підвалу загальною площею 43,6 м2,
розташованих під квартирою № 4 і
добудовою під літ. «А3-1», під кімнату
відпочинку, сауну, душову, басейн,
комору, корисна площа яких склала 32,9 м2.
В свою чергу добудова під літ. «А3-1»
споруджена на місці входу у підвал під
літ. «а3» та приміщень коридору і комори
квартири № 4 у добудові «а-1».

Спірний підвал нині розташований
площею 17,1 м2 під добудовою під літ. «А3-1»
та площею 54,3 м2, тобто розміром 8,03х6,76 м,
під приміщеннями будинку під літ. «А-1»
в квартирі № 4 і жилими кімнатами в
квартирі № 5.

Це домоволодіння згідно з ст. 356 і п. 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України належить на праві спільної
власності позивачу ОСОБА_6 у частці,
відповідачам ОСОБА_3 у частці, ОСОБА_1 у
частці, ОСОБА_8 у частці і третій особі
ОСОБА_9 у частцібез зміни розміру їх
часток після виконаних будівельних
робіт.

Свою частку у спільній власності
позивач ОСОБА_6 купила, а ОСОБА_17 за
ціною в 13 600 гривень продав згідно з
ст.ст. 113, 224 ЦК УРСР на умовах укладеного
ними договору купівлі-продажу, який
17.05.1999 в м. Дніпропетровську посвідчила
приватний нотаріус ОСОБА_10
Дніпропетровського міського
нотаріального округу із записом у
реєстрі під № 1020 (т. 1 а.с. 4).

ОСОБА_3 свою частку у 2008 році отримав в
дар від своєї матері ОСОБА_2, яку вона
набула, прийнявши дар від ОСОБА_18
згідно з ст.ст. 113, 243 ЦК УРСР на умовах
договору дарування від 10.01.2001, що
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_19 Дніпропетровського міського
нотаріального округу із записом у
реєстрі під № 13 (т. 1 а.с. 45), тоді як
ОСОБА_18 успадкував цю частку у спільній
власності після ОСОБА_11, про що 19.08.1998
було видане свідоцтво про право на
спадщину за законом.

Порядок користування квартирами
будинків цього домоволодіння
встановлений співвласниками в умовах
нотаріально посвідченого договору
конкретного користування від 24.11.1976
відповідно до частки кожного з
наступною зміною розміру часток за
рішенням народного суду
Бабушкінського району м.
Дніпропетровська від 20.05.1985 (т. 2 а.с. 29-33),
що згідно з ст.ст. 118, 119 ЦК УРСР був
обов’язковим для позивача ОСОБА_6 і
відповідача ОСОБА_2 на час придбання
ними часток в спільній власності на це
домоволодіння.

За встановленим порядком користування
ОСОБА_2 відповідно до її часткиу праві
власності надавалася в натурі квартира
№ 4 в жилому будинку під літ. «А-1» жилою
площею 33,9 м2, ? частина підвалу під
будинком під літ. «А-1» і ? частина входу
до нього та споруди загального
користування. За цим же порядком
частціу спільній власності
відповідало надання ОСОБА_6 у володіння
і користування в натурі квартир №№ 5, 7
в жилому будинку під літ. «А-1» жилою
площею 60,1 м2, сараю під літ. «Г», погребу
з шийкою під літ. «В», гаражу під літ.
«П», вбиральні під літ. «Д», сараїв «М»,
«Н», «О», ? частина підвалу під будинком
під літ. «А-1» і ? частини входу до нього
та споруди загального користування.

Проте, з 1947 року підвал значився лише
під будинком під літ. «А-1» з розмірами
8,03х7,84 м, тобто площею 63 м2, і на час
придбання позивачем ОСОБА_6 своєї
частки у спільній власності в 1999 році
під добудовою під літ. «а-1» підвалу не
було.

На основі цих з’ясованих обставин суд
згідно з ст. 213 ЦПК України обґрунтовує
своє рішення, виходячи з того, що вони
знайшли свої безсумнівне
підтвердження в поясненнях
відповідачів, які узгоджуються з
показаннями допитаних свідків в
сукупності з експлікаціями та планами
будинку технічних паспортів на
домоволодіння станом на 01.12.1988, 03.03.1999,
25.10.2002 і 11.07.2008, що тісно пов’язані з
долученими до справи в копіях актом
державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об’єкта та рішенням
виконкому місцевої ради про його
затвердження, вірогідність яких нічим
під сумнів не поставлена. Суд,
безпосередньо в судовому засіданні
дослідивши інвентаризаційну справу №
1612, надану спеціалістами третьої особи
КП «Дніпропетровське МБТІ» ДОР,
переконався у зміні розмірів підвалу в
будинку під літ. «А-1» та його
розташування після 2001 року,
відображеній у поверхових планах
підвалу, порядок складання яких
роз’яснений у листі КП
«Дніпропетровське МБТІ» ДОР № 14343 від
11.11.2011, відомості якого відповідають
наявним даним інвентаризації. Ці
добуті фактичні дані, оцінивши у
тісному зв’язку з
довідкою-характеристикою інвентарбюро
№ 022408 від 25.03.1999 та з умовами договорів,
на підставі яких сторони стали
співвласниками домоволодіння, суд
відповідно до ст. 212 ЦПК України визнав
достатніми для своїх висновків про
фактичні обставин.

Суд критично оцінює пояснення
відповідачів і показання свідка
ОСОБА_13 про усуну згоду позивача на
знесення входу до підвалу з його
переобладнанням, оскільки мовчання для
таких випадків не передбачене законом
для визнання його виявом волі, а
порядок користування домоволодінням
встановлений нотаріально посвідченим
договором, через що його зміна
допускається у тій же формі чи по суду.
З цих мотивів суд відхиляє добуті
свідчення з цього приводу згідно з ч. 2
ст. 59 ЦПК України як не допустимі.

Розв’язуючи спір в межах судового
розгляду згідно з ст. 11 ЦПК України, за
якими вимоги про зміну розміру часток
або поряду користування спільним
майном чи про сплату матеріальної
компенсації позивачем не
пред’являлися, суд виходить з наявного
конфлікту інтересів співвласників
домоволодіння, заснованого на
використанні допоміжних приміщень, до
цивільних відносин яких згідно з п. 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України після 01.01.2004 застосовуються
положення цього Кодексу.

У з’ясованих обставинах дві квартири
виділені позивачу в користування в
натурі як частина складної речі –
домоволодіння, що відповідно до ст. 112
ЦК УРСР належало на праві спільної
власності кільком громадянам, і в
окремий об’єкт власності вони не
виділялися, через що об’єктом
укладеного позивачем договору
купівлі-продажу з відповідачем ОСОБА_17
стала визначена частка у спільній
власності згідно з ч. 4 ст. 113 ЦК УРСР, а
не окрема головна річ з її
приналежністю.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України. Права
позивача з приводу предмета спору і
спосіб їх захисту визначаються
відповідно до правил ст. 118 ЦК УРСР і ст.
357 ЦК України, а посилання позивача на
застосування ст. 132 ЦК УРСР для визнання
права власності на ? частину спірного
підвалу є хибним.

Підвал є складовою частиною жилого
будинку, і згідно з ст. 131 ЦК УРСР не
підлягав відокремленню на випадок
переходу прав на такий будинок. З
урахуванням наявного договору
співвласників про конкретне
користування, дійсно, в переліку речей,
наведених в договорі купівлі-продажу
частки у спільній власності серед тих,
що мають надаватися в натурі в
користування позивачу, був помилково
пропущений підвал. Проте, підвал чи
будь-яка його частина самостійним
об’єктом цивільних прав, так само за
ст.ст. 177, 187 ЦК України, не визнається, що
виключає застосування визначеного
позивачем способу правового захисту її
прав співвласника.

Крім того, в судовому засіданні знайшло
своє підтвердження використання
відповідачами ОСОБА_2 спільного
підвалу в жилому будинку під літ. «А-1»,
що існував з 1947 року, в результаті чого
після 01.01.2004 створений новий підвал,
відмінний від використаного за площею,
висотою і розташуванням, що вказує на
переробку старого підвалу за
визначенням ст. 332 ЦК України. Виконання
відповідачами такого будівництва без
оформленої належним чином згоди
позивача за наявності обов’язкового
для відповідачів договору конкретного
користування від 24.11.1976 доводить
самочинність такої переробки, наслідки
якої визначаються відповідно до ч.ч. 2, 4
ст. 332, ст. 357 і ч. 3 ст. 358 ЦК України
сплатою відповідних компенсацій,
відшкодувань чи зміною розміру часток
у спільному майні.

Таким чином, суд не встановив об’єкта
цивільних прав, право власності на який
може визнаватися по суду згідно з ст. 392
ЦК України, а права співвласника, про
порушення яких стверджує позивач,
підлягають захисту в інший спосіб, який
суд згідно з ст. 11 ЦПК України в межах
судового розгляду у цій справі
застосовувати не вправі.

Керуючись ст.ст. 214-215, 216, 218 ЦПК України,
–

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_6 в позові відмовити повністю.

Судові витрати позивачу не
відшкодовувати.

Рішення підлягає оскарженню до Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська апеляційної скарги
протягом десяти днів, починаючи з
наступного за днем його проголошення, а
так само відсутніми в засіданні
заінтересованими особами – з
наступного за днем вручення його копії.

Суддя