У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ № 2/0825/2583/2012

05 листопада 2012 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Ширіної С.А.

при секретарі Гнедчик В.О.

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2012року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Райффайзен банк Авальпро розірвання кредитного договору.

Ухвалою суду від 05 листопада 2012 року по вказаній справі відкрито провадження.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони органам державної виконавчої служби виконувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 27.09.2012р. по цивільній справі № 2/825/115/2012р. до постановлення рішення по даній справі цивільній справі.

В обґрунтування вказаної вимоги у тексті заяві зазначено, що ухвалення рішення по позовній заяві про розірвання кредитного договору на користь позивача припинить цивільно-правові відносини між позивачем та відповідачем та зменшить суму богу позивача перед відповідачем. Отже виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 27.09.2012р. по цивільній справі № 2/825/115/2012р. фактично унеможливить виконання рішення суду про розірвання кредитного договору.

Відповідно до вимог частин 1 і 3 ст. 151 та ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно чинних норм закону завданням забезпечення позову є застосування судом, в провадженні якого перебуває справа, заходів щодо захисту матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання у майбутньому прийнятого судового рішення за його позовом.

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, суддя вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили..

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Приймаючи до уваги викладене, вважаю, що позивач по справі при викладені вимог про забезпечення позову, шляхом заборони органам державної виконавчої служби виконувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 27.09.2012р. по цивільній справі № 2/825/115/2012р. не дотримався встановлених правил чинного процесуального законодавства, тому його вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.8 зазначеної вище статті суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Разом з тим, заявником не надано будь яких відомостей, а також посилання та докази на підтвердження достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що є порушенням вимог ст. 151 ЦПК України.

Проаналізувавши фактичні обставини по справі і характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що заявник не довів беззаперечними доказами наявність тих обставин, на підставі яких він пропонує суду вжити заходів до забезпечення позову і які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Таким чином, суд визнає, що реальної загрози невиконання відповідачем по цивільній справі можливого судового рішення і порушення матеріальних інтересів заявника немає, тому зазначені вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно рішенню Конституційного суду України № 12-рп/2010 від 28 квітня 2010 року ухвалу суду про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено в апеляційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 151 і 152 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом до Публічного акціонерного товариства Райффайзен банк Авальпро розірвання кредитного договору- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом пяти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом пяти днів дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: С.А.Ширіна