Справа № 412/6895/2012
О К Р Е М А У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2012 року Жовтневий районний суд
У складі:
головуючого судді Браги А.В.,
при секретарі Лампікі О.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача Борисенко Л.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Управління Держкомзему у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -
В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала на розгляді зазначена вище цивільна справа № 412/6895/2012 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Управління Держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є спадкоємцем за заповітом гр. ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на ? частину домоволодіння та належну йому частину земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 . За життя, ОСОБА_2 звернувся з заявою до Держкомзему у м.Дніпропетровську з питання приватизації означеної вище земельної ділянки, однак під час її оформлення, ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер. Позивач, маючи представницькі повноваження, діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в травні 2010 року, тобто вже після смерті ОСОБА_2 , отримала на його ім`я державний акт на право власності на земельну ділянку. Втім, нотаріусом Першої Дніпропетровської нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, про що 26 травня 2011 року було видано відповідну постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії. Не погоджуючись з відмовою державного нотаріуса, позивач, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0, 0503 га., розташовану в АДРЕСА_1 .
29 листопада 2012 року по даній справі було ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Управління Держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом було відмовлено, судові витрати у справі, понесені позивачем при зверненні до суду, що складаються з судового збору у сумі 1008, 00 гривень, не відшкодовуються.
При вирішенні справи, судом в контексті предмету доказування на підставі належних доказів було встановлено, що 11 липня 2008 року ОСОБА_2 склав заповіт, у відповідності до якого, на випадок смерті заповів ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі та ОСОБА_3 в рівних частках все майно, яке буде належати йому на день смерті.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, актовий запис № 1648.
10 січня 2012 року, тобто вже після смерті спадкодавця, було зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯЛ № 408294) на ім`я ОСОБА_2 . Даний акт підтверджує право власності на земельну ділянку площею 0,0503 га., що знаходиться в АДРЕСА_1 .
26 травня 2011 року нотаріусом Першої Дніпропетровської нотаріальної контори Бліновій Раїсі Василівні було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку після смерті ОСОБА_2 . При цьому, підставою для такого рішення, є посилання державного нотаріуса на ст. ст. 1218, 1220 ЦК України, у відповідності до яких, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В контексті предмету спору судом було встановлено, що виниклі спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.
Так, нормою ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частиною 1 ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Приписами ч. 1 ст. 1220 ЦК України встановлено, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої.
Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини, що відповідає положенням ч. 4 ст. 1236 ЦК України.
Частиною 1 ст. 1225 ЦК України унормовано, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
У відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України, право на земельну ділянку, а також право постійного користування земельною ділянкок виникають з моменту державної реєстрації прав.
Приписами ст. 182 ЦК України зазначається, право власності та інші речові права на нерухому речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід, припинення підлягають державній реєстрації.
Судом було встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельна ділянка, площею 0, 0503 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на яку позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування не належала спадкодавцеві на праві власності, оскільки державний акт на ім`я ОСОБА_2 було зареєстровано лише 10 січня 2012 року (серія ЯЛ № 408294) та у відповідності до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, не увійшла у спадкову масу, а від так не могла бути предметом спадкування.
Разом з цим, судом у мотивувальній частині рішення були встановлені наступні порушення Закону, що у відповідності до ст. 211 ЦК України, є підставою для винесення судом окремої ухвали та інформування прокурора м. Дніпропетровська за для вжиття заходів прокурорського реагування.
Частиною 1 ст. 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи
При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
В контексті наведеного законодавства та в силу з`ясованих судом обставин у справі встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯЛ № 408294) від 10 січня 2012 року було прийнято та в подальшому видано на користь померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який у відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 25 ЦК України не мав цивільну правоздатність та не міг набувати цивільних прав.
При цьому, як пояснив позивач в ході судового розгляду справи та викладено нею у позовній заяві, остання в травні 2011 року, за нотаріально посвідченою довіреністю від 11 липня 2008 року, копія якої наявна в матеріалах справи, а оригінал, що знаходиться у позивача був оглянутий у судовому засіданні, отримала державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯЛ № 408294) на ім`я ОСОБА_2 .
Частиною 1 ст. 244 ЦК України встановлено, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України унормовано, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.
Як пояснила позивач, остання достоменно знала про смерть ОСОБА_2 , оскільки доглядала його під час хвороби та безпосередньо приймала участь у його похованні.
Судом також встановлено, що час отримання позивачем ОСОБА_1 державного акту на право власності на земельну ділянку площею (серія ЯЛ № 408294) від 10 січня 2012 року за нотаріально посвідченою довіреністю від 11 липня 2008 року, представницькі повноваження позивача були припинені, що у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України унеможливлювало законну видачу та отримання ОСОБА_1 обумовленого державного акту.
У відповідності до ч. 1 ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.
Пунктом 39 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції`від 12 червня 2009 року № 2 прямо визначено, що суд має постановляти окремі ухвали за фактом виявлених порушень законності, а саме розглядаючи справи, суд відповідно до статті 211 ЦПК України має виявляти причини та умови, що сприяли вчиненню порушення закону, і постановляти щодо них окремі ухвали та направляти їх відповідним органам та особами, які повинні протягом місяця з дня одержання окремої ухвали повідомити суд, який її направив, про вжиті заходи. Окремі ухвали можуть бути постановлені і при закінченні розгляду справи без ухвалення рішення (закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду), а також за наявності певних умов до закінчення її розгляду.
За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод на національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цієї Конвенцією, коли держава, серед іншого, без шкоди іншим засобам захисту за національним правом зобов`язана провести ефективне, ретельне, всебічне та повне розслідування обставин порушення прав, яке може викрити відповідальних осіб та усунути причини та умови встановлених порушень, що існують.
Судом встановлено факт незаконного використання позивачем ОСОБА_1 нотаріально посвідченої довіреності від 11 липня 2008 року, яка достеменно знаючи про припинення представницьких повноважень, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , не будучи на той час представником та не маючи представницьких повноважень, отримала, а державний орган без будь яких законних підстав видав ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯЛ № 408294) площею 0,0503 га., що знаходиться в АДРЕСА_1 на ім`я померлого ОСОБА_2 .
В силу встановлених порушень, які не можуть бути залишені поза увагою суду, за стійким внутрішнім переконанням та з метою дотримання вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку про необхідність, згідно зі ст. 211 ЦПК України, постановити окрему ухвалу про виявлені під час розгляду цієї справи порушення Закону і встановлені причини та умови, що сприяли порушенню вимог закону, яку направити відповідному органу для вжиття належних заходів реагування.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 211 ЦПК України, суд, -
Про виявлені факти порушення закону при розгляді цивільної справи №412/6895/2012 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Управління Держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом інформувати прокурора м. Дніпропетровська для вжиття заходів прокурорського реагування.
Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повідомити суд.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення, особами, інтересів яких вона стосується.
Суддя : А.В. Брага