Справа № 2-1323/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2012
року

м. Маріуполь

Приморський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого –судді
Федотової В.М.

при
секретарі - Маврові Д.В.

з участю представника позивача
–ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Маріуполі
цивільну справу за позовом державного
підприємства «Маріупольський морський
торговельний порт»до ОСОБА_2 про
поновлення строку для звернення до
суду, відшкодування шкоди, стягнення
судових витрат , суд -

В С Т А Н
О В И В:

У липні 2011р. ДП «ММТП»звернувся до
суду з зазначеним позовом до
відповідача ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди у розмірі 17 051 гривня 29 копійок.

В судовому засіданні представники
ДП «ММТП»- ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які діють
на підставі довіреності, позов
підтримали, в обґрунтування заявлених
вимог суду пояснили наступне.
Відповідач з 04.06.1999р. працює в ДП
«ММТП»водієм. Робота відповідача була
пов’язана з перевезенням працівників
порту до початку та після закінчення
робочих змін, 8.00 годин та 20.00 годин,
перевезенням ремонтних бригад,
екіпажів, дітей та відпочиваючих до баз
відпочинку порту та дитячого
оздоровчого центру «ОСОБА_1 моряк»тощо.
Для відображення роботи
автотранспортних засобів порту
складаються подорожні листи до яких
вносяться дані про обсяг пробігу
автобусів, отриманому та витраченому
паливу, і які є підставою для обліку
транспортної роботи і списання
використаного пального залежно від
загального пробігу автобусів. З 05.08.2009р.
по 21.08.2009р. Маріупольським ОКРВ КРУ в
Донецькій області була проведена
позапланова ревізія окремих питань
фінансово-господарської діяльності ДП
«ММТП» за період з 01.07.2006р. по 01.05.2009р.
Ревізія стосувалась обліку витрат та
списання пального, яке
використовувалося при роботі
автобусів автогосподарства порту. За
результатами ревізії було складено акт
№05-931/075 від 28.08.2009р., відповідно до
якого ревізори найшли висновку про
необґрунтоване списання дизельного
палива внаслідок завищення фактичних
відстаней маршрутів з перевезення
робочих порту на роботу та з роботи
автобусами автогосподарства порту, без
документального підтвердження
виконання додаткових завдань, крім
здійснення руху за вказаними
маршрутами за графіками за період з
01.07.2006р. по 01.05.2009р. Загальна сума шкоди
409 622 гривні 21 копійка. Оскільки від
нестачі матеріальних цінностей
підприємству спричинено збитки,
відповідно до акту ревізії КРУ
Донецької області була пред’явлена
вимога про усунення порушень від
10.09.2009р. №25-01-34/2419, щодо вжиття портом
заходів по відшкодуванню сум
необґрунтовано списаного дизельного
палива, шляхом внесення винними
особами коштів до каси або
перерахування коштів на рахунок
підприємства. З цією позицією КРУ порт
не був згоден, а тому оскаржив дану
вимогу та висновки в судовому порядку.
Постановами Донецького окружного
адміністративного суду від 08.12.2010р.
№2а-26084/10/0570, Донецького апеляційного
адміністративного суду від 02.11.2010р.
№2а-18275/09/0570 та ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 27.01.2011р. №2а-26084/10/0570 вимога КРУ від
10.09.2009р. №25-01-34/2419 в частині
зобов’язання порту вжити заходи щодо
відшкодування сум необґрунтовано
списаного дизельного палива визнана
законною та підлягає виконанню.
Відповідно до розрахунків ревізорів
Маріупольського ОКРВ, вартість
понаднормово витраченого відповідачем
пального складає 17 051гривня 29 копійок.
В добровільному порядку відповідач не
вніс дану суму у касу підприємства,
вимога КРУ не виконана, тому позивач
вимушений був звернутись до суду з
зазначеним позовом. В зв’язку з тим, що
порт не був згоден з висновками та
вимогою КРУ , що до вжиття заходів
відшкодування вартості понаднормово
витраченого палива, та оскаржив в
судовому порядку, було пропущено строк
для притягнення до матеріальної
відповідальності робітників та
процесуальний строк для звернення до
суду. В зв’язку з чим позивач просив
визнати поважним пропуск строку для
звернення до суду та поновити його. З
посиланням на ст.. 134, 130 КЗпП України
просили поновити строк для звернення
до суду та задовольнити позов у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник –ОСОБА_4 до суду
з’явились, позов не визнали, в
обґрунтування заперечень суду
пояснили, що відповідач дійсно працює
водієм в ДП «ММТП». Під час роботи
дійсно виконував усні розпорядження
диспетчера, які не вносив до
подорожнього листа. Знав, що подорожній
лист відображає його роботу. Вважає, що
до відповідальності слід притягувати
диспетчера та інших, але не водіїв, які
тільки виконували завдання.
Підтвердив, що на зворотньому боці
подорожнього листа власноручно
заповнював графік роботи, подорожній
лист постійно був у нього на руках з
початку робочої зміни і до кінця.
Підтвердив , що тільки він отримував
пальне на заправці, кількість якого
була вписана в подорожній лист і за
його отримання він ставив свій підпис,
при цьому витрата пального відповідала
пробігу автобуса по кілометражу.
Вважають, що не має підстав для
поновлення процесуального строку для
позивача. Просили у задоволені позову
відмовити.

Суд заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи доказами,
якими вони обґрунтовують свої вимоги
та доводи, вважає, що позов ДП «ММТП»
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 10.09.2009р.
Маріупольським ОКРВ КРУ в Донецькій
області було надано вимогу ДП «ММТП»,
за наслідками проведеної позапланової
ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підприємства за період з 01.07.2006р. по
01.05.2009р.Вказаною вимогою ДП «ММТП»було
зобов’язано вжити заходи щодо
відшкодування сум необґрунтовано
списаного дизельного палива шляхом
внесення винними особами коштів до
каси або перерахування коштів на
рахунки підприємства. У разі
невідшкодування сум винними особами у
добровільному порядку стягнути суму у
судовому порядку (а.с.7-8). Фінансові
порушення встановлені у сумі 409, 62
тис.грн.

Згідно розрахунку, який підписано
начальником відділу аудиту –сума
відшкодування на ім’я ОСОБА_2
становить 17 051 гривня 29 копійок.(а.с.9)

Згідно постанови Донецького
окружного адміністративного суду від 08
грудня 2010року по справі №2а-26084/10/0570
–позов КРУ в Донецькій області до ДП
«ММТП»про зобов’язання виконати
вимоги, зазначені в п.1 листа-вимоги про
вжиття заходів,щодо відшкодування сум
необґрунтовано списаного дизельного
палива –задоволено (а.с.13-15)

Згідно постанови Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 02.11.2010р. –апеляційну скаргу КРУ в
Донецькій області було задоволено,
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 28.09.2010року
–скасовано. У задоволені позовних
вимог ДП «ММТП»до КРУ в Донецькій
області про визнання недійсною вимогою
від 10.09.2009р. №25-01-34/2419 відмовити (а.с.10-12)

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 27.01.2011року
–апеляційну скаргу ДП «ММТП»залишено
без задоволення. Постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
08.12.2010року –залишено без змін.(а.с.16-17)

На виконання постанов судів наказом
ДП «ММТП»від 05.04.11р. №182 було
запропоновано працюючим водіям, в тому
числі і відповідачу в добровільному
порядку відшкодувати вартість
дизельного пального. Даний наказ було
зачитано перед водіями підприємства,
які відмовились ставити підпис про
ознайомлення, про що було складено акт.
(а.с.18-21)

Згідно п.3.58.6 Інструкції з охорони
праці №7.1 для водіїв автотранспортних
засобів –водій не має права
відхилятись від встановленого
маршруту перевезення. Зобов’язаний
виконувати всі приписи, вказані в
ньому. (а.с. 41)З даною Інструкцією
відповідач був ознайомлено особливо,
про що свідчить підпис на листі
ознайомлення.(а.с.49-58)

Згідно ст.. 130 КЗпП України
–робітники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, спричинену
підприємству, організації внаслідок
порушення покладених на них трудових
обов’язків. При покладені
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду,лише в межах і в порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника.

Відповідно до ст.. 132 КЗпП України за
шкоду заподіяну підприємству при
виконанні трудових обов’язків
працівники, з вини яких заподіяно
шкоду, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше середнього
місячного заробітку. Матеріальна шкода
понад середній місячний заробіток
допускається лише у випадках,
зазначених у законодавстві.

Відповідно до п.2 ст. 134 КЗпП України
–робітники несуть матеріальну
відповідальність в повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, коли майно та інші
цінності були одержані ними під звіт за
разовою довіреністю або за іншими
разовими документами.

Згідно п.3 роз’яснень постанови ПВС
України №14 від 29.12.92р. «Про судову
практику в справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам,
установам, організаціям їх
працівниками»- необхідно з’ясувати :
наявність прямої дійсної шкоди та її
розмір; якими неправомірними діями її
заподіяно і чи входили до функцій
працівника обов’язки, незалежне
виконання яких призвело до шкоди; в
чому полягала його вина; в якій
конкретно обстановці заподіяно шкоду;
чи були створені умови, які
забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який матеріальний стан
працівника.

П. 17 даної постанови ПВС України
передбачено, що до прямої дійсної
заподіяної шкоди, можуть бути
віднесені: суми незаконно нарахованої
заробітної плати і премій, зайві
виплати у вигляді штрафу, накладеного
відповідними органами, вартість
пального і мастил, сировини,
напівфабрикатів і інших матеріальних
цінностей, безпідставно списаних у
зв’язку з викривленням даних про обсяг
робіт.

Позивач не надав суду разові
документи, за якими відповідачем
отримано під зівіт пальне. Позивачем не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження своїх вимог про те,що
відповідач має нести повну матеріальну
відповідальність на підставі ст.. 134 п.2
ч.1 КЗпП України та доказів прямої
дійсної шкоди,заподіяної саме
відповідачем ОСОБА_2, а формальне
посилання на додаток до Акту ревізії
КРУ таким не є, оскільки з нього не
вбачається яка саме відстань маршрутів
була покладена в його основу. Адже при
проведені перевірки було встановлено,
що фактична відстань маршрутів
відмінна від тих самих маршрутів,
затверджених портом паспортами на 2001
та 2009роки, на підставі яких працював
відповідач і звітував за виконану
роботу.

З огляду на наведене в діях
відповідача порушення трудових
обов’язків при виконанні роботи по
перевезенню робочих порту та іншим
завданням за той період, який
зазначений в акті КРУ не встановлено, а
посилання позивача на відхилення
відповідача від встановлених
маршрутів неспроможні, оскільки
ніякими доказами не підтверджені.

Суд не бере до уваги посилання
представника позивача на судові
рішення адміністративних судів, які
набрали законної сили, так як питання
визначення розміру прямої дійсної
шкоди,заподіяної відповідачем, не були
предметом розгляду цих судів і не
встановлювали протиправності його дій
та його вини в завданні матеріальних
збитків.

Позивачем не надано доказів про
винне порушення працівником
обов’язків за трудовим договором і
наявність причинного зв’язку між його
протиправною поведінкою і шкодою, яка
наступила, актів і доповідних записок
службових осіб,матеріалів службових
перевірок, наказів за результатами
перевірок даного випадку та інших
доказів, які мають значення для
визначення виду матеріальної
відповідальності і розміру сум, що
підлягають стягненню.

З таких обставин суд вважає, що
вимоги позивача є недоведеними і
підстав для задоволення позову
підприємства та покладення на
відповідача повної матеріальної
відповідальності не має, також як для
задоволення позову в частині
відшкодування судових витрат.

Поважності причин пропуску
зазначених строків позивачем не
наведено, а посилання на оскарження в
судовому порядку акту ревізії та
пред’явленої вимоги не є об’єктивними
та непереборними причинами, які би
перешкоджали звернення до суду з
позовом до працівника про
відшкодування шкоди, а тому не може
бути визнано поважними причинами.

Керуючись ст. ст. 15, 31,57, 58, 59, 60,88,82, 196,
213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 130, 132, 134 КЗпП
України, суд

В И Р
І Ш И В:

В задоволенні позову державного
підприємства «Маріупольський морський
торговельний порт»до ОСОБА_2 про
поновлення строку для звернення до
суду, відшкодування матеріальної шкоди
у розмірі 17 051гривня 29 копійок,
стягнення судових витрат по сплаті
судового збору у розмірі 170гривень 51
копійка та витрат на ІТЗ судового
процесу у розмірі 120 гривень -
відмовити

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області, через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-дений строк з
дня проголошення рішення .

Суддя:

Федотова В.
М.