№ 2- 9529/11
Провадження 2/412/31/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2012 року
Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі –Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом
акціонерного товариства закритого
типу «Науково-виробниче об’єднання
«Созидатель»до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості та витрат, –

ВСТАНОВИВ:

АТЗТ «Науково-виробниче
об’єднання «Созидатель»19 вересня 2012
року звернулося до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості та витрат. Позивач в
своєму позові, а його представник в
ході судового засідання посилалися на
те, що власником і користувачем
квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_1, з
відповідачем укладено договір про
надання послуг з обслуговування та
утримання будинку та прибудинкової
території, який оформлено відкриттям
особистого рахунку на ім’я
відповідача, відповідач з сім’єю
користуються послугами, які надає
позивач і зобов’язані своєчасно
проводити оплату цих послуг. Але
відповідач свої зобов’язання перед
позивачем в частині сплати за надані
послуги не виконує в повному обсязі,
склалася заборгованість, яка в
добровільному порядку не погашена,
внаслідок чого позивачу завдано
матеріальної шкоди. Відповідальність
за скоєння цієї шкоди згідно з
укладеним договором та законом повинен
нести відповідач. Вартість збитків
позивача з урахуванням часу
користування відповідачами наданими
послугами з урахуванням уточнень і
розрахунків складає 8658 грн. 66 коп.
Позивач просив суд стягнути з
відповідача вказану суму збитків, а
також судові витрати, задовольнивши
позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в
судовому засіданні з представником
позовні вимоги не визнали, пояснивши,
що відповідач дійсно є власником і
користувачем квартири АДРЕСА_1, з
відповідачем укладено договір про
надання послуг з обслуговування та
утримання будинку та прибудинкової
території, який оформлено відкриттям
особистого рахунку на ім’я
відповідача, вона з сім’єю
користуються послугами, які надає
позивач і своєчасно проводить оплату
цих послуг, ці послуги і оплата за них
повинні бути в передбачених законом
розмірах, а позивач завищує тарифи,
встановлює не існуючу заборгованість,
не надає всіх передбачених договором
послуг тому і вважає, що є
заборгованість. Але фактично
заборгованості перед позивачем по суті
позову відповідач не має. Вважають
позовні вимоги безпідставними і
просили в їх задоволенні відмовити в
повному обсязі.

Вислухавши пояснення
представника позивача і відповідача та
його представника, перевіривши
матеріали справи, оцінивши надані та
добуті докази, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими та підлягаючими
задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні
встановлено, що позивачу АТЗТ
«Науково-виробниче об’єднання
«Созидатель»управлінням житлового
господарства Дніпропетровської
міської ради було передано на
утримання, експлуатацію та ремонт
житлові будинки, в тому числі житловий
будинок за адресою: м. Дніпропетровськ,
вул. Мандриківська, буд. 336, що
знаходиться на балансі АТЗТ
«Науково-виробниче об’єднання
«Созидатель», яке виконує функції з
утримання житлових будинків і
прибудинкових територій, надання
житлово-комунальних послуг та
проведення розрахунків
квартиронаймачами житлових приміщень,
що відповідно до Статуту позивача є
однією з цілей його діяльності.

Відповідач зареєстрований та мешкає з
сім’єю у квартирі АДРЕСА_2 згідно
наданої довідки. Відповідач є
користувачем та власником цієї
квартири. Між позивачем та
відповідачем 01 жовтня 2006 року укладено
договір № 11 про надання послуг з
обслуговування та утримання будинку та
прибудинкової території, який
оформлено відкриттям особистого
рахунку на ім'я відповідача. Відповідач
фактично користується послугами, які
їм надає позивач, відмови від
споживання послуг по утриманню будинку
та прибудинкової території
(комунальних послуг) від відповідача
позивачу не надходило.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні
послуги»передбачено, що споживач
зобов’язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги (до яких
відповідно до п. І ч. 1 ст. 13 цього ж
закону віднесено і послуги з
обслуговування та утримання будинку та
прибудинкової території) у строки,
встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»плата
за житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору. Згідно п. 17 Правил
користування приміщеннями жилих
будинків та прибудинковими
територіями, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України № 572 від 08
жовтня 1992 року власники та наймачі
квартир багатоквартирних будинків
повинні вносити на відповідний рахунок
власника будинку плату за утримання
будинку та при будинкової території
щомісячно не пізніше 10 числа
наступного, за оплачуваним місяцем.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги. Квартирна плата та плата за
комунальні послуги в будинках
державного і громадського житлового
фонду вносяться щомісяця в строки,
встановлені Радою Міністрів
Української РСР. Пунктом 1 та 2 ст. 10
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду»від 19
червня 1992 року встановлено, що
утримання приватизованих квартир,
здійснюється за рахунок коштів
власників згідно Правил користування
приміщенням жилих будинків та при
домовими територіями незалежно від
форм їх власності та власники квартир
багатоквартирних будинків є
власниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою, і
зобов'язання приймати участь у
загальних витратах з утримання будинку
та при домової території у
відповідності до своєї долі майна.

Але відповідач свої зобов'язання перед
позивачем у частині сплати за надані
послуги з обслуговування та утримання
будинку та прибудинкової території не
виконують у повному обсязі, у зв'язку з
чим у них виникла заборгованість у
розмірі 8658 грн. 66 коп. станом на 01 жовтня
2010 року. Сума заборгованості
розрахована на підставі розрахунку
оплати та розрахунку квартплати по
місяцям (розрахунок суми боргу), які
подані суду. Нарахування плати за
надані послуги з обслуговування та
утримання будинку та прибудинкової
території позивачем проводиться
відповідно до тарифів, які були
затверджені наказами позивача від 26
лютого 2008 року і від 26 вересня 2008 року з
урахуванням постанови Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
28 липня 2008 року, постанов Кабінету
Міністрів України № 560 і № 529, рішень
виконкому Дніпропетровської міської
ради та інш..

В добровільному порядку питання не
вирішене, виник спір і позивача
вимушений був звертатися з позовом до
суду.

Суд вважає позовні вимоги не
підлягаючими задоволенню, виходячи з
наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: «1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно з ст. ст. 525, 526, 527 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового оборогу
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається. Боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
оборогу.

Відповідачем зобов'язання щодо оплати
послуг наданих позивачем невиконані і
заборгованість у розмірі 8658 грн. 66 коп.
в добровільному порядку не погашено.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на якi
вона посилається як на пiдставу своїх
вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної
статтi передбачено, що доказуванню
пiдлягають обставини, якi мають
значення для ухвалення рiшення у справi
i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi
беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач ОСОБА_1 повинна
довести, що її дiями не було порушено її
права або права позивача. Однак, жодних
доказiв відповідачем до суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв’язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Вирішення даної цивільної справи та
прийняття відповідного обґрунтованого
по ній рішення неможливе без
встановлення фактичних обставин,
вибору норми права та висновку про
права та обов'язки сторін. Всі ці
складові могли бути з'ясовані лише в
ході доказової діяльності, метою якої
є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і
повне з'ясування всіх обставин справи,
встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не
повинен брати участі у зборі
доказового матеріалу. Суду не надано
доказів того, що неправомірними,
злочинними діями позивача,
пов’язаними з неналежним виконанням
взятих на себе обов’язків відповідачу
було завдано ушкодження здоров’я,
майнової шкоди та прямих збитків, які
знаходяться в безпосередньому
причинно-слідчому зв’язку зі
вказаними діями позивача і підлягають
повному відшкодуванню за рахунок
винної особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об’єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню
повністю.

Таким чином неправомірними діями
відповідача, пов’язаними з
невиконанням умов договору, позивачу
було завдано майнової шкоди, яка
знаходиться в безпосередньому
причинному зв’язку зі вказаними діями
відповідача.

Не може суд прийняти до
уваги заперечення відповідача проти
позову, оскільки вони спростовуються
вищенаведеним, не базуються на
фактичних даних та об’єктивно нічим не
підтверджені. Сама по собі наявність чи
відсутність договору на надання послуг
безпосередньо з конкретним
відповідачем, відсутність
зареєстрованої власності на житло
мешкання чи інше не можуть бути
підставою для відмови в задоволенні
позову, оскільки відповідач прописаний
та зареєстрований у вказаному житлі,
вважає його своїм і претендує на нього,
користується послугами позивача і
частково виконує умови договору про
надання цих послуг щодо їх оплати (до
завдання шкоди).

За таких обставин суд
вважає, що позивач довів вину
відповідача в скоєнні шкоди шляхом
утворення заборгованості по сплаті за
надані послуги, згідно розрахунку з
урахуванням часу користування
послугами заборгованість складає 8658
грн. 66 коп..

При таких обставинах суд
вважає можливим позовні вимоги
задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на
користь АТЗТ «Науково-виробниче
об’єднання
«Созидатель»заборгованість в сумі 8658
грн. 66 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу 30 грн., а всього 8688 грн.
66 коп. та стягнути з відповідачки на
користь держави судовий збір в сумі 214
грн. 60 коп.

Таким чином позовні вимоги про
стягнення заборгованості та витрат в
судовому засіданні знайшли своє
об’єктивне підтвердження, є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 11, 15, 16, 526, 549-552 ЦК України, ст. 13, п. 5 ч.
2 ст. 20, ч. 1 ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», п. 17
Правил користування приміщеннями
жилих будинків та будинковими
територіями, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України № 572 від 08
жовтня 1992 року, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
акціонерного товариства закритого
типу «Науково-виробниче об’єднання
«Созидатель»заборгованість в сумі 8658
грн. 66 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу 30 грн., а всього 8688 грн.
66 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
держави судовий збір в сумі 214 грн. 60
коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -