Справа № 1321/2-1316/11 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/1390/5167/12 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2012 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Бойко С.М., Бермеса І.В.

при секретарі: Служалі А.Ю.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 квітня 2012 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 10 квітня 2012 року задоволено позов ПАТ ВТБ Банк до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставне майно.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ ВТБ Банк заборгованість у розмірі 1905 232,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.08.2011року еквівалентно 15 186 992,83 грн. шляхом звернення стягнення на заставне майно, а саме:

- Нежитлове приміщення №5 загальною площею 536,8 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданим 06 травня 2006 року виконавчим комітетом Сокальської міської ради та зареєстровано в державному комунальному підприємстві ЧМБТІ 06 травня 2006 року за номером 87, і передано в іпотеку Банку згідно іпотечного договору від 07 липня 2008 року, який зареєстровано в реєстрі за №3692.

- Нежитлове приміщення №12 загальною площею 142,8 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , виданим 06 травня 2006 року виконавчим комітетом Сокальської міської ради та зареєстровано в державному комунальному підприємстві ЧМБТІ 06 травня 2006 року, за номером 87, і передано в іпотеку Банку, згідно іпотечного договору від 07 липня 2008 року, який зареєстрований в реєстрі за №3694.

- Нежитлове приміщення №22 загальною площею 173,3 кв.м, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 , виданим 22 листопада 2007 року виконавчим комітетом Сокальської міської ради та зареєстровано в державному комунальному підприємстві ЧМБТІ 22 листопада 2007 року за номером 87, і передано в іпотеку Банку згідно іпотечного договору від 04 липня 2008 року, який зареєстровано в реєстрі за №3664.

- Нежитлове приміщення №30 загальною площею 538,2 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу №03/07, посвідченого 09 лютого 2007 року Приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І., за реєстровим №636 та зареєстровано в державному комунальному підприємстві ЧМБТІ 18 лютого 2008 року за номером 21, і передано в іпотеку Банку згідно іпотечного договору від 02 липня 2008 року, який зареєстровано в реєстрі за №3593.

- Нежитлове приміщення №31 загальною площею 538,2 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу №03/07 посвідченого 09 лютого 2007 року приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І., за реєстровим №638 та зареєстровано в державному комунальному підприємстві ЧМБТІ 18 лютого 2008 року за номером 21, і передано в іпотеку Банку згідно іпотечного договору від 02 липня 2008 року, який зареєстровано в реєстрі за №3594.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ ВТБ Банк оплачені судові витрати у розмірі 1700 грн. державного мита і 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку що тим, що судом неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, неправильного застосування норм матеріального, а також порушення норм процесуального права. Вказує, що ПАТ ВТБ Банк у порушення вимог ст.ст. 526, 613 ЦК України, п.п.1, 1.1 кредитного договору надав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії не у розмірі 1 450 000 доларів США, як передбачено умовами Договору, а у розмірі 1 350 000 доларів США. Звертає увагу суду, що дії відповідача щодо ненадання чергового траншу кредиту позивачу є порушенням зобов`язання, прийнятого на себе кредитним договором та додатковими угодами. Покликається на те, що у зв`язку з відмовою Кредитора в односторонньому порядку від виконання договірних зобов`язань надати позивачу черговий транш, та фактично припинення дії договору, ОСОБА_2 перестав здійснювати чергові платежі згідно з графіком. Вважає, що договір про надання споживчого кредиту №0 від 05.05.2008 року укладено з порушенням вимог Закону України Про захист прав споживачів та Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року, в частині недотримання істотних умов, які обов`язкові для кредитних договорів, чим були порушені права Позичальника як споживача фінансових послуг. Покликається на те, що на час укладення договору про надання споживчого кредиту в ПАТ ВТБ Банк відсутній письмовий дозвіл (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями, що стверджується листом Національного банку України №41-211/1814-10108 від 03.10.2007р. Про перелік банків, які мають банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій, у тому числі з валютними цінностями. Крім цього зазначає, що подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно - правових відносин, які закріплені у ст.3 ЦК України принципу справедливості. Покликається на те, що умови договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду відповідача, споживача кредитних послуг.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, у тому числі відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 , котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Районним судом встановлено, що 01.07.2008 року між ВАТ ВТБ Банк та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір(не відновлювальна кредитна лінія), згідно якого ліміт кредитної лінії та валюта кредиту становили 1450000 доларів США.

На забезпечення виконання даного договору між сторонами було укладено три договори іпотеки.

Відповідно до договору іпотеки, укладеного 02.07.2008 року та посвідченого нотаріусом Сокальського нотаріального округу Бойчук Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за №3593, в іпотеку передано нежитлове приміщення №30 загальною площею 538,2 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу №03/07 посвідченого 09 лютого 2007 року.

Згідно умов договору іпотеки, укладеного 02.07.2008 року та посвідченого нотаріусом Сокальського нотаріального округу Бойчук Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за №3664, в іпотеку передано нежитлове приміщення №22 загальною площею 173,3 кв.м, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 , виданим 22 листопада 2007 року виконавчим комітетом Сокальської міської ради та зареєстровано в державному комунальному підприємстві ЧМБТІ 22 листопада 2007 року за номером 87.

З договору іпотеки, укладеного 07.07.2008 року та посвідченого нотаріусом Сокальського нотаріального округу Бойчук Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 3694, вбачається, що в іпотеку передано приміщення №5 загальною площею 536,8 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданим 06 травня 2006 року виконавчим комітетом Сокаьської міської ради та зареєстровано в державному комунальному підприємстві ЧМБТІ 06 травня 2006 року, за номером 87.

Відповідно до додаткової угоди про внесення змін до кредитного договору № 10.100/08-КЛ від 01.07.2008 р. від 14.11.2008 року вбачається, що були внесені змін в п. 1.4 і процентна ставка за користування кредитом збільшена до 16,5 % річних.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.3 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником(заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом(право застави).

Частиною першою ст.575 ЦК України визначено, що одним із видів застави є іпотека, тобто застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Більш детально відносини по іпотеці регулюються Законом України Про іпотеку.

Згідно ст.1 даного Закону іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ст.16 ЦК України. Крім перелічених у ч.2 цієї статті способів захисту, також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів по договору іпотеки в судовому порядку визначений Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку`у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст.35 цього ж Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Оскільки ОСОБА_2 не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, то у ПАТ ВТБ Банк виникло право на захист свої порушених прав і способом захисту таких він обрав звернення стягнення на предмети іпотеки.

Твердження апелянта про те, що договір про надання споживчого кредиту №0 від 05.05.2008 року укладено з порушенням вимог Закону України Про захист прав споживачів та Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідач не звертався до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним даного договору.

Доводи апеляційної скарги у тій частині, що ПАТ ВТБ Банк в порушення вимог ст.ст. 526, 613 ЦК України, п.1.1 кредитного договору надав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії не у розмірі 1 450 000 доларів США, як передбачено умовами Договору, а у розмірі 1 350 000 доларів США, не звільняє ОСОБА_2 від виконання обов`язку по поверненню одержаного кредиту та виконанню усіх умов кредитного договору.

Колегія суддів вважає, що оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку, а тому доводи апелянта у цій частині є необгрунтованими.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є і твердження апелянта про те, що на час укладення договору про надання споживчого кредиту у ПАТ ВТБ Банк відсутній письмовий дозвіл (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: