Справа №1490/4047/12 06.09.2012
Провадження №22-ц/1490/2721/12
Головуючий у першій інстанції -ОСОБА_1 Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.

суддів - Лівійського І.В., Мурлигіної О.Я.

при секретарі - Шпонарській О.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління пенсійного фонду України в Доманівському районі Миколаївської області на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2010 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до управління пенсійного фонду України в Доманівському районі Миколаївської області про захист соціальних прав, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до УПФ, в якому просила поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушеного права та зобов'язати УПФ перерахувати йому як особі, яка має правовий статус «дитини війни», доплату (підвищення) до пенсії, передбачену Законом України від 18 листопада 2004 року, «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон від 18 листопада 2004 року), у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за 2009 рік, та з 1 січня 2010 року по 8 вересня 2010 року.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2010 року позов задоволено частково. Зобов'язано УПФ нарахувати та виплатити ОСОБА_3 підвищення до пенсії як «дитині війни» за період з 8 вересня 2009 року по 8 вересня 2010 року у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, яка встановлена ч. 1 ст. 28 Закону України від 9 липня 2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус «дитини війни».

Положенням статті 6 Закону від 18 листопада 2004 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що «Дітям війни» пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Законами України «Про державний бюджет України на 2009 рік» та « Про державний бюджет України на 2010 рік» будь-яких обмежень дій статті 6 Закону від 18 листопада 2004 року не передбачено.

Окрім цього, статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на

Справа № 22ц-1490/84/12 Категорія 99

рік» та статтею 70 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік», Кабінету Міністрів надано право в 2009 році та в 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України від 18 листопада 2004 року залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році і у 2010 році «дітям війни» підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України від 18 листопада 2004 року.

Суд першої інстанції з врахуванням наведених положень законів прийшов до обґрунтованого висновку про те, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог статті 6 Закону від 18 листопада 2004 року і здійснити відповідні перерахування. Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону такі нарахування за період з 08 вересня 2009 року по 08 вересня 2010 року проводило не в повному обсязі. На підставі чого суд задовольнив позов частково.

Рішення в частині відмови в задоволенні позову не оскаржується.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат «дітям війни» не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблема надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на не визначення законодавчо розміру мінімальної пенсії за віком, з якої має обчислюватись спірне підвищення до пенсії, то розрахунок необхідно проводити, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 206 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Доманівському районі Миколаївської області відхилити, а рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до адміністративного суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді