Провадження 2/412/56/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2012 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі –Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди і
витрат, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19 грудня 2011 року
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної шкоди та витрат. Позивач в
своєму позові та в ході судового
засідання посилався на те, що 03
листопада 2009 року відповідач керувала
автомобілем «Опель Астра»і порушила
правила дорожнього руху, не врахувала
дорожню обстановку під час керуванням
автомобіля і здійснила ДТП, в
результаті якого він (позивач)
постраждав, йому завдана матеріальна і
моральна шкода, пошкоджено його
автомобіль «Шевроле Лацетті», за що
стосовно відповідача складено
адміністративний протокол і вона була
притягнута до адміністративної
відповідальності постановою суду.
Вказаними діями, пов’язаними з
порушеннями правил дорожнього руху,
позивачу завдано значну матеріальну
шкоду, він поніс витрати та інш.. Вважає,
що вказану шкоди повинен
відшкодовувати відповідач і просив
стягнути з відповідача як власника
джерела підвищеної небезпеки
матеріальну шкоду згідно його
розрахунку, висновку експерта та всі
понесені ним витрати по експертизі,
судові та інші, задовольнивши позов у
повному обсязі.

Представник відповідача
ОСОБА_2 в ході судового засідання
позовні вимоги не визнала, пояснивши,
що дійсно 03 листопада 2009 року з участю
відповідачки була ДТП, її визнано
винною і відповідальність нести
потрібно, але суми шкоди позивачем
взяті довільно, моральної шкоди і
збитків вона позивачу не завдавала і
погодитись з позовом вона не може,
вважає позов не обгрунтованим і просив
в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_1 в
судовому засіданні підтримав позов,
підтвердивши обставини спору і ДТП,
вважає вимоги позивача правомірними і
просив їх задовольнити в повному
обсязі.

Вислухавши пояснення
позивача і відповідача та їх
представників, оцінивши надані і
добуті докази, перевіривши матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими і підлягаючими
частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено, що 03
листопада 2009 року о 13.00 водій ОСОБА_2,
керуючи автомобілем «Опель Астра»,
державний номер автомобіля НОМЕР_1,
рухалася по автостоянці торгівельного
розважального комплексу «Караван»на
вул. Нижньодніпровська, 17 у смт.
Ювілейне м. Дніпропетровська і перед
здійсненням маневру –поворот, не
пересвідчилася, що це буде безпечно,
проявивши крайню неуважність до
дорожньої обстановки та її зміни, не
діяла таким чином, щоб не завдавати
загрози життю та здоров’ю громадян,
грубо порушуючи вимоги п. 16.12 Правил
дорожнього руху України, не впоралася з
керуванням свого автомобіля, на
перехресті рівнозначних доріг, в
порушення правил проїзду перехресть,
не надала дорогу автомобілю «Шевроле
Лацетті», державний номер АЕ 46 44СА, що
наближався до неї праворуч, в наслідок
чого допустила зіткнення з цим
рухавшимся з права в тому місці
автомобілем, який в результаті цього
зіткнення виїхав на смугу зустрічного
руху та скоїв зіткнення з автомобілем
«Шевроле Лацетті», державний номер
НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4,
скоївши ДТП.

В результаті вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль позивача отримав
ушкодження. При цьому порушення цим
відповідачем, зазначених пунктів
правил дорожнього руху України
знаходилось у прямому
причинно-слідчому зв’язку із
наслідками у вигляді завданих
ушкоджень позивача та пошкодження
автомобіля позивача.

Стосовного винного у вказаній ДТП
працівниками ДАІ складено протокол і
направлено його до суду. Постановою
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 09 грудня 2009 року
винним фактично у вказаній ДТП визнано
було ОСОБА_2 за ст. 124 КУПАПП і її
притягнуто до адміністративної
відповідальності в вигляді штрафу на
користь держави в сумі 340 грн.. Вказана
постанова відповідачкою була
оскаржена, але апеляційною і
касаційною судовими інстанціями
залишена без змін. Постанова від 09
грудня 2009 року набрала законної сили та
виконана.

За результатами розгляду
справи, дослідженням матеріалів
цивільної справи та адміністративного
матеріалу, на думку суду, винною у
вказаній дорожньо-транспортній
пригоді є відповідач ОСОБА_2. При цьому
порушення цим водієм правил дорожнього
руху України знаходилось у прямому
причинно-слідчому зв’язку із
наслідками у вигляді пошкодження
автомобілів сторін.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішення у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду в
справі про адміністратвине
правопорушення обов’язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 09 грудня 2009 року
встановлено факт вчинення
відповідачем на своєму автомобілі
адміністративного правопорушення
відносно позивача, факт завдання діями
вказаної особи шкоди позивачу, а також
наявність причинно-слідчого зв’язку
між винними діями ОСОБА_2 та
зазначеними наслідками у вигляді шкоди
позивачу і відповідно винність
відповідача в завданні шкоди, ця вина
встановлена і не оспорена.
Підтвердженням винності відповідача у
вказаній ДТП є, на думку суду, і
постанова судової палати в
кримінальних справах
Дніпропетровського апеляційного суду
від 11 січня 2010 року та ухвала Вищого
адміністративного суду України від 19
лютого 2010 року.

Постанова Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 09 грудня
2009 року відносно ОСОБА_2 набрала
законної сили, а тому є достатньо
підстав для звільнення позивача від
доказування даного позову в частині
питань чи мали місце винні дії
відповідача на своєму автомобілі, а
саме дії, що містять в собі склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУПАПП, факт
завдання ушкоджень позивачу, наявність
причинно-слідчого зв’язку між винними
діями, пов’язаними з порушенням вимог
п. 16.12 Правил дорожнього руху України,
відповідачем і завданням шкоди
позивачу. Вказаними протиправними
діями позивачу було завдано
матеріальної шкоди.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: «1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

В судовому засіданні
встановлено, що винними діями
відповідача на своєму автомобілі
позивачу було завдано матеріальної та
моральної шкоди. Матеріальна шкода
полягає (крім пошкодження автомобіля) і
в наступному: витрати на оплату
експертизи та судові витрати, моральна
шкода в уточненому позові не заявлена.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов’язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, ..., що створює
підвищену небезпеку для особи, яка цю
діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об’єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.... Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров’я фізичній особі, зобов’язана
відшкодувати потерпілому ... додаткові
витрати, викликані необхідністю
посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст.
1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин,
зобов’язана відшкодувати витрати
закладові охорони здоров’я на
лікування потерпілого від цього
злочину, крім випадку завдання шкоди
при перевищенні меж необхідної оборони
або у стані сильного душевного
хвилювання, що виникло раптово
внаслідок насильства або тяжкої образи
з боку потерпілого. Відповідно до
вимог ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв’язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями
саме цього відповідача (ОСОБА_2В.),
пов’язаними з використанням джерела
підвищеної небезпеки (транспортного
засобу) позивачу було завдано майнової
шкоди та прямих збитків, які
знаходяться в безпосередньому
причинно-слідчому зв’язку зі
вказаними діями відповідача і
підлягають повному відшкодуванню за
рахунок винної особи (цього
відповідача).

Суд вважає можливим стягнути з
відповідача на користь позивача
матеріальну шкоду повністю:
матеріальну шкоду –матеріальну шкоду
24397 грн. 24 коп., витрати на проведення
експертизи в сумі 600 грн., поштові
витрати на телеграму 21 грн. 04 коп.,
оскільки вказані витрати підтверджені
належними доказами в судовому
засіданні, шкода настала. Позивачем
також була сплачена сума судового
збору - 250 грн. 19 коп., тому вважає
можливим ці витрати також стягнути з
відповідача.

Згiдно ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на якi вона посилається як на
пiдставу своїх вимог i заперечень.
Частиною 3 вказаної статтi передбачено,
що доказуванню пiдлягають обставини,
якi мають значення для ухвалення
рiшення у справi i щодо яких у сторін та
iнших осiб, якi беруть участь у справi,
виникає спiр.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю їх між
собою дають об’єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Тобто, відповідач ОСОБА_2 повинна
довести, що її дiями не було порушено її
права або права позивача. Однак, жодних
доказiв цим відповідачем до суду не
надано.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує будь-якi
домовленості i зобов’язання стосовно
вказаного вiдповiдача відносно
завданої шкоди, предмета спору, а
вiдповiдач не довів незаконність дій
позивача. Твердження вiдповiдача про
наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань
стосовно позовних вимог - є
припущенням.

Не може суд прийняти до
уваги заперечення відповідача проти
позову, оскільки воно спростовується
вищенаведеним і нічим об’єктивно не
підтверджується.

При таких обставинах суд
вважає можливим позовні вимоги
задовольнити: стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну
шкоду 24397 грн. 24 коп., витрати на
проведення експертизи в сумі 600 грн.,
поштові витрати на телеграму 21 грн. 04
коп. та витрати на судовий збір в сумі 250
грн. 19 коп., а всього 25268 грн. 47 коп.

Таким чином суд вважає, що
позовні вимоги про відшкодування шкоди
та витрат знайшли своє об’єктивне
підтвердження в ході судового
засідання і підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції
України; ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1172, 1187
ЦК України; ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 81, 209, 212-216, 218
ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду 24397 грн. 24 коп.,
витрати на проведення експертизи в
сумі 600 грн., поштові витрати на
телеграму 21 грн. 04 коп. та витрати на
судовий збір в сумі 250 грн. 19 коп., а
всього 25268 грн. 47 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -