Справа № 1003/5324/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 07.02.2004 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають доньку Ольгу ІНФОРМАЦІЯ_1, сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя, між ними постійно виникали сварки, а тому вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, сімя фактично не існує, позивач вважає подальше збереження шлюбу недоцільним і просить суд шлюб між ними розірвати.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач в суді позов визнала, щодо розірвання шлюбу не заперечує.

За ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, судом встановлено, що сторони з 07.02.2004 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копіями свідоцтв про одруження, про народження дитини.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу.

Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, подружніх стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, наміру зберігати сімю не мають.

З пояснень сторін встановлено, що майнові спори між ними відсутні, питання щодо участі батька в утриманні дитини вирішено.

Враховуючи те, що сторони не мають взагалі наміру зберігати їхній шлюб, суд вважає за недоцільне надавати сторонам строк для примирення, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін.

Отже, судом приймається до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу відповідачка бажає залишити прізвище-Сухина.

На підставі ст.88 ЦПК України, ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» суд вважає за можливе стягнути з позивача за його згодою державне мито за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС в розмірі 17 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 24,56, 110,112,113 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10,60,88, 130,174, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 7 лютого 2004 року в відділі РАЦС Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис за № 84, - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище-Сухина.

Стягнути з ОСОБА_1 держмито в розмірі 17 грн. за реєстрацію розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_4