справа
№ 419/1032/12
провадження № 2/419/1281/12
у х в а л а

06 лютого 2012 року суддя
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська Дубіжанська Т.О.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
Відкритого акціонерного товариства
«Ерсте Банк»про визнання кредитного
договору з фізичною особою удаваним
правочином та визнання кредитного
договору з фізичною особою таким, що
укладений в національній валюті
України - гривні, -

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2012 року до суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства «Ерсте
Банк»про визнання кредитного договору
з фізичною особою удаваним правочином
та визнання кредитного договору з
фізичною особою таким, що укладений в
національній валюті України - гривні. 02
лютого 2012 року справа була передана
судді для вирішення питання про
відкриття провадження по справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 109 ЦПК України
позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Згідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позови про
захист прав споживачів можуть
пред'являтися також за зареєстрованим
місцем проживання чи перебування
споживача або за місцем заподіяння
шкоди чи виконання договору.

Але на прововідносини які склалися між
позивачем та відповідачем не
розповсюджується дія Закону України
«Про захист прав споживача», оскільки
позивачем оспорюються не умови
виконання кредитного договору, а
законність його укладення.

Як вбачається з позовної заяви,
відповідач ОСОБА_2 акціонерне
товариство «Ерсте Банк»розташований
за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, буд. 6
вказана адреса не відноситься до
території Красногвардійського району
м. Дніпропетровська.

А також, згідно з положеннями п. 22, 23 ст. 1
Закону України «Про захист прав
споживачів»від 12.05.1991 року № 1023-XII (зі
змінами та доповненнями) споживачем
вважається фізична особа, яка
придбаває, замовляє, використовує або
має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника. Споживчий кредит - це кошти,
що надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції. За
ч. 1 ст. 11 вище вказаного Закону, між
кредитодавцем та споживачем
укладається договір про надання
споживчого кредиту, відповідно до
якого кредитодавець надає кошти
(споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Рішення Конституційного Суду України
від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 «У справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення
положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11,
частини восьмої статті 18, частини
третьої статті 22 Закону України «Про
захист прав споживачів»у взаємозв'язку
з положеннями частини четвертої статті
42 Конституції України (справа про
захист прав споживачів кредитних
послуг)», в аспекті конституційного
звернення положення пунктів 22, 23 статті
1, статті 11 Закону у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України слід розуміти так,
що їх дія поширюється на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Як вбачається з п. 2.1 наданого до позову
Кредитного договору з фізичною особою
№ 014/14655/6/19902 від 25 липня 2008 року,
кредитні кошти були призначенні для
придбання земельної ділянки за
адресою: Дніпропетровська область, с.
Орловщина, вул. Крилова, 25-а вартістю
601825,00 грн., яка у відповідності з діючим
законодавством України є
забезпеченням донного Кредитного
договору (п.3.6 Кредитного договору).
Тому, аналізуючи вище викладене суддя
прийшов до висновку, що між
кредитодавцем та споживачем був
укладений Договір про надання
іпотечного кредиту, який є особливим
видом економічних відносин з приводу
надання кредитів під заставу
нерухомого майна та не є споживчим
кредитом.

Згідно ст. 115 ЦПК України якщо суддя,
вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання її
до належного суду.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України заява
повертається позивачеві якщо справа не
підсудна цьому суду.

Тому, суддя вважає за необхідне
повернути позивачеві позовну заяву для
подання її до належного суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 109, 110, 115, 121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства «Ерсте
Банк»про визнання кредитного договору
з фізичною особою удаваним правочином
та визнання кредитного договору з
фізичною особою таким, що укладений в
національній валюті України - гривні –
повернути позивачеві для подання її до
належного суду.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може
бути подано протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя

Т.О. Дубіжанська