АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/1114/2012
Головуючий по 1-й інстанції Жилка О.М.
Суддя-доповідач: Кузнєцова О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2012 року
м.Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.

суддів : Хіль Л.М., Чічіля В.А.

за участю секретаря : Ренкевич М.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Полтави
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Полтави від 02 лютого 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Руський Стандарт»в особі
Полтавської філії ПАТ «Банк Руський
Стандарт», треті особи -Національний
банк України в особі Управління
Національного Банку України в
Полтавській області, Управління у
справах захисту прав споживачів у
Полтавській області, про визнання
договору неукладеним ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 02 лютого 2012 року в
задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Банк Русский
Стандарт»в особі Полтавської філії
Публічного акціонерного товариства
«Банк Русский Стандарт», треті особи:
Національний банк України в особі
Управління Національного банку
України в Полтавській області,
Управління у справах захисту прав
споживачів у Полтавській області, про
визнання договору неукладеним
відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
держави 107 грн. 30 коп. судового збору.

З даним рішенням не погодилася
ОСОБА_2, у зв'язку з чим подала на нього
апеляційну скаргу, в якій вказує на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до прийняття незаконного
та необґрунтованого рішення.

Прохає скасувати рішення
Ленінського районного суду м. Полтави
від 02.02.2012 року та ухвалити нове, яким
визнати неукладеним договір позики
(споживчого кредиту) між ОСОБА_2 та ПАТ
«Банк Русский Стандарт»від 20.09.2011 року
№ 91937272 на суму 5228,06 грн.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

На підставі ч.1 п.4 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що 20.09.2011 року ОСОБА_2
звернулася до пункту надання
фінансових послуг ПАТ „Банк Русский
Стандарт", що розташований в магазині
„Ельдорадо" за адресою: м. Полтава, вул.
Жовтнева, 28/13, з питанням про отримання
позики на придбання побутової техніки,
де їй було роз'яснено, що необхідно
оформити заяву (оферту) для отримання
споживчого кредиту.

Відповідно до ст. 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняти (акцепту)
другою стороною.

На підставі письмової заяви
(оферти) ОСОБА_2, на умовах зазначених в
заяві та умовах надання і
обслуговування кредитів ПАТ „Банк
Русский Стандарт", що є невід'ємною
частиною заяви (оферти) та в цілому
становлять кредитний договір №91937272,
Банк відкрив рахунок позивачу,
переказав на нього суму грошових
коштів наданих в кредит у розмірі 5228,06
грн., строком на 24 місяці, а в подальшому
переказав вказані кошти на користь
торгової організації, продавця
придбаного позивачем в кредит товару.

Відповідно до умов зазначеного
договору Банком був встановлений
щомісячний платіж, розмір якого
зазначено у графіку платежів, з датою
оплати до 21 числа кожного місяця з
жовтня 2011 року по вересень 2013 року.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України
передбачено, що договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України
передбачено, що кредитний договір
укладається в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України,
договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції.

Підпис ОСОБА_2 на заяві від 20.09.2011
року свідчить про те, що вона прийняла
пропозиції банку на умовах зазначених
в заяві, умовах надання та
обслуговування кредитів.

Статтею 641 ч.1 ЦК України встановлено, що
пропозицію укласти договір (оферту)
може зробити кожна із сторін
майбутнього договору. Пропозиція
укласти договір має містити істотні
умови договору і виражати намір особи,
яка її зробила, вважати себе
зобов'язаною у разі її прийняття.

Із заяви (оферти) № 91937272 від 20
вересня 2011 року, підписаної ОСОБА_2,
вбачається, що заява містить всі
істотні умови договору та виражає
намір останньої нести зобов'язання на
певних умовах.

Відповідно до ст. 642 ЦК України,
відповідь особи, якій адресована
пропозиція укласти договір, про її
прийняття (акцепт) повинна бути повною
і безумовною.

Якщо особа, яка одержала
пропозицію укласти договір, у межах
строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (відвантажила товари,
надала послуги, виконала роботи,
сплатила відповідну суму грошей тощо),
яка засвідчує її бажання укласти
договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом.

Із письмової відповіді Банку на
ім'я ОСОБА_2 вбачається, що Банк прийняв
пропозицію останньої, відповідь Банку
є повною і безумовною.

В засіданні суду першої
інстанції сторонами не заперечувалося,
що 20.09.2011 року Банк відкрив рахунок
позивачу, переказав на нього суму
грошових коштів наданих в кредит у
розмірі 5228 грн. 06 коп. строком на 24
місяці, та в подальшому переказав
вказані кошти на користь торгової
організації, продавця придбаного
позивачем в кредит товару.

Цього ж дня ОСОБА_2 отримала в торговій
організації товар, зазначений в
товарному чеку №11717 від 20 вересня 2011
року.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків встановлених цим
Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що позивач по справі та його
представник в судовому засіданні не
довели суду викладені в позові
обставини, на які вони посилаються як
на підставу позовних вимог, та не
надали суду будь-яких інших доказів в
підтвердження того, що діями
відповідача були порушені права
позивача при укладенні останнім
договору споживчого кредиту, суд
прийшов до вірного висновку про те, що
позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними
та задоволенню не підлягають.

В своїй апеляційній скарзі позивач
посилається на ст. ст. 180,181 ГК України,
що регулюють майнові відносини у сфері
господарювання, істотні умови та
порядок укладення господарського
договору, які не можуть бути
застосовані до спірних правовідносин,
оскільки, згідно ст.. 179 ГК України
господарський договір може бути
укладений між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і не господарюючими
суб'єктами-юридичними особами.

Відповідно до ст. 128 ГК України
громадянин визнається суб'єктом
господарювання лише у разі здійснення
ним підприємницької діяльності за
умови державної реєстрації його як
підприємця.

Відносини за кредитним договором
регулюються параграфом 2 глави 71 ЦК
України.

Статтею 4 ГК України встановлено, що
майнові відносини, що регулюються ЦК
України не є предметом регулювання ГК
України.

Таким чином посилання позивача в своїй
апеляційній скарзі на вимоги ГК
України є безпідставним та таким, що
суперечить нормам чинного
законодавства.

Доводи позивача щодо порушення його
прав, встановлених Законом України
«Про захист прав споживачів»від 12.05.1991
року та Правилами надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затвердженими Постановою
Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 р.
щодо невідповідності змісту договору
нормам, є необґрунтованими.

Згідно абз. 4 ч.4 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», у
договорі про надання споживчого
кредиту зазначаються: сума кредиту;
детальний розпис сукупної вартості
кредиту з урахуванням відсоткової
ставки за кредитом та вартості всіх
послуг, пов'язаних з одержанням,
обслуговуванням, погашенням кредиту та
укладенням договору про надання
споживчого кредиту; дата видачі
кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови надання кредиту; право
дострокового повернення кредиту; річна
відсоткова ставка за кредитом; умови
дострокового розірвання договору; інші
умови.

Під час укладення договору, банк надав
позивачу в письмовій формі для
ознайомлення довідку про умови
кредитування та орієнтовну сукупну
вартість споживчого кредиту, детальний
розпис сукупної вартості кредиту, що
підтверджується відповідним графіком
платежів, а також інформацію про всі
витрати, пов'язані з одержанням
кредиту, що зазначені в інформаційному
блоці заяви (оферти) позивача, які
позивач підписав, чим надав письмове
підтвердження споживача про
ознайомлення в повному обсязі з
наступною інформацією: кредитні умови,
зокрема мету, для якої споживчий кредит
може бути витрачений, форми його
забезпечення, наявні форми
кредитування, дату видачі кредиту,
відсоткову ставку, суму, на яку кредит
виданий, варіанти повернення кредиту,
можливість дострокового повернення
кредитних коштів , а також
відповідальність сторін за
невиконання або порушення умов
договору, та підтвердив згоду на
укладення договору своїм підписом в
заяві (оферті).

Таким чином позивач отримав необхідну,
доступну, достовірну та своєчасну
інформацію про кредит, вартість всіх
супутніх послуг, що забезпечило
можливість його свідомого і
правильного вибору.

Також, банк виконав зобов'язання щодо
зазначення в договорі інформації про
відкриття поточного банківського
рахунку, відкритого з метою
зарахування на нього суми наданого
кредиту, умови відкриття, ведення та
закриття такого рахунку, тарифи та всі
суми коштів, які позивач має сплатити
за договором банківського рахунку у
зв'язку з отриманням кредиту, його
обслуговуванням і погашенням.

Крім цього, обраний позивачем спосіб
захисту порушеного права, а саме
визнання договору неукладеним, не
відповідає способам захисту цивільних
прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК
України.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду в частині стягнення з
позивача судового збору у розмірі 107,30
грн. підлягає скасуванню, оскільки у
відповідності до вимог ст. 22 ч.3 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
ст. 5 ч. 1 п.7 Закону України «Про судовий
збір»від сплати судового збору
звільняються споживачі -за позовами, що
пов'язані з порушенням їхніх прав.

Враховуючи, що позов ОСОБА_2 пов'язаний
з захистом прав споживача фінансових
послуг, які надавав відповідач, то
позивачка звільняється від сплати
судового збору, а тому суд
неправомірно, з порушенням вимог ст. 88
ЦПК України, стягнув судовий збір з
позивачки.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду в
частині стягнення судового збору в
розмірі 107, 30 грн. з постановленням
нового про компенсацію судового збору
за рахунок держави у відповідності до
вимог ст. 88 ч.4 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду необхідно
залишити без змін, оскільки воно
постановлено з дотриманням вимог
діючого законодавства.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, ст. 309
ч.1 п. 3, 4, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 02 лютого 2012 року в частині
стягнення з ОСОБА_2 судового збору у
розмірі 107, 30 грн. -скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Судовий збір у розмірі 107, 30 грн.
компенсувати за рахунок держави.

В іншій частині рішення
Ленінського районного суду м. Полтави
від 02 лютого 2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя: /підпис/ О.Ю.
Кузнєцова

Судді: /підпис/ Л.М. Хіль
/підпис/ В.А. Чічіль

Копія

Згідно: Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
__________ О.Ю. Кузнєцова