Справа 0603/1828/12
У Х В А Л А

11.12.2012 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд у складі: головуючого - судді: Замеги О.В. при секретарі: Павлюк А.В. розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ „ ПриватБанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ „ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави: автомобіль Шеврове Лачеті, 2007 року випуску.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ „ ПриватБанк про визнання правочину не дійсним. В позовній заяві просить суд визнати не дійсним п.7.1. договору кредиту від 29 вересня 2007 року укладеного між ними в частині валютного кредиту, зобовязати ПАТ КБ „ ПриватБанк перевести валюту кредиту за кредитним договором від 29 вересня 2007 року в гривню України по курсу НБУ на час підписання договору -29.08.2007 року, звільнити його від сплати державного мита, розірвати договір кредиту, укладеного між ним та банком, припинити договір застави між ним та банком від 29.08.2007 року.

В судове засідання представник ОСОБА_1 не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності, просить обєднати зустрічний позов з первинним позовом.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про залишення зустрічної позовної заяви без руху, оскільки не сплачений судовий збір.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне залишити дану зустрічну позовну заяву без руху з наступних підстав.

Так, до зустрічної позовної заяви позивачем не додано документів, що підтверджують сплату судового збору з посиланням на звільнення від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У вказаному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Виходячи з викладеного, слід зробити висновок, що застосування Закону України Про захист прав споживачів до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

В даному випадку виникли між сторонами виникли договірні правовідносини у зв'язку з укладенням кредитного договору, договору застави, і носять майновий характер та регулюються Цивільним кодексом України. Визнання недійсними договорів тягнутиме за собою правові наслідки недійсності правочинів.

Відповідно до ч. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляд цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року у справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується відповідно до пункту 10 частини першої статті 80 ЦПК України за загальною сумою.

А тому, позовна заява подана з порушенням ч. 5 ст. 119 ЦПК України, а саме: на час звернення до суду з позовом позивачем не сплачено судовий збір.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року, № 3674-VI, який набрав чинності з 01.11.2011 року, за подання до суду позовної заяви не майнового характеру, судовий збір справляється в розмірі 0.1 розміру мінімальної заробітної плати( 107 грн. 30 коп.).

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Виходячи з викладеного, приходжу до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.ст.119, 121 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ „ ПриватБанк про визнання правочину не дійсним залишити без руху, надавши час для усунення недоліків, а саме: сплати судовий збір в розмірі 0.1 розміру мінімальної заробітної плати(107 грн. 30 коп.) пять днів з моменту отримання ухвали .

У випадку не виконання в установлений судом строк вимог даної ухвали позовна заява буде вважатися не поданою і повертається позивачу.

Розгляд справи призначити на 30.01.2013 року на 10 год.00 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Копію ухвали направити позивачу.

Суддя