Справа № 2-1130/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2012 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі :

головуючої Тананайської Ю.А.

при секретарі Новоселецькій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Екомаркет» про визнання недійсними фіктивних договорів оренди нежитлової будівлі

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Екомаркет» про визнання договорів оренди недійсними, оскіль вони є фіктивними.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 2005 року він є учасником товариства Екомаркет, ухвалою Нікопольського міськрайоного суду від 3.03.2010 року визнана мирова угода між Василенко, ОСОБА_3 та Екомаркетом про стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 4 819 944 грн.83 коп. Вважає, що договори є фіктивними, оскільки в 2004 році зазначена будівля була в напів зруйнованому стані відсутні вікна, стіни, відсутня покрівля. Приміщення ремонтувалося в 2006-2008 роках, тільки в 2008 році відновлено покрівлю, тому приміщення не могло здаватися в оренду, тому сторони договору не мали наміру на настання наслідків.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та суду пояснив, що про існування доворів йому стало відомо з листа держ.виконавця як учаснику ТОВ в 2011 році, про сплату боргу, в договорах зазначено розрахунковий рахунок, який відкрито тільки в 2009 році, після укладення договору. У сторін не було наміру на створення реальних наслідків.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали та суду пояснили, що договір виконувався, були прийняті працівники, приміщення використовувалося як склад для тари, стан приміщення влаштовував Екомаркет, майно було передано, сплачувалася орендна плата, укладалися договори на ремонт приміщення, для визнання договору фіктивним необхідно щоб усі сторони не бажали настання наслідків, а договір існував та були наслідки. Стососно реквізитів, то можливо була інша редакція договору. Стосовно визнання позову ОСОБА_3 то вважають це необґрунтованим, оскільки ОСОБА_3 на підставі мирової угоди приймав майно в рахунок боргу за зазначеним договором, отримував орендну плату. Договір нотаріально не посвідчувався , оскільке це не передбачено законом.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав та суду пояснив, що в 2004 році Василенко та він не могли здавати в оренду приміщення, оскільки не закінчився ремонт, знаходилось сміття. Фактично договір було підписано в січні-лютому 2010 року, він не мав бажання на настання правових наслідків. Оригіналу договору не має, орендну плату не отримував.

Учасники ТОВ «Екомаркет»: ОСОБА_4 позов не визнав, посилаючись на те, що договори були укладені, приміщення використовувалось, ОСОБА_5 позов підтримала, представник ОСОБА_6 позов не визнала та суду пояснила, що на виконання договору в жовтня 2004 року укладено договір на встановлення холодильних дверей, в подальшому зазначена дільниця вказана в договорі на постачання електроенергії, виконувалися роботи з ремонту, були прийнятті працівники на дільниці, яким сплачувалася заробітна плата.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

1 серпня 2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Екомаркет» та ОСОБА_2 було укладено договір № 1а/04 оренди нежитлового приміщення фруктосховища, площею 1704, 5 кв.м., загальною площею 1596,6 кв.м., яке знаходиться в м.Марганець, Дніпропетровській області, вул..Промислова 1 (надалі- Договір 1) (ар.с.156).

1 серпня 2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Екомаркет» та ОСОБА_3 було укладено договір № 2а/04 оренди нежитлового приміщення фруктосховища, площею 1704, 5 кв.м., загальною площею 1596,6 кв.м., яке знаходиться в м.Марганець, Дніпропетровській області, вул..Промислова 1 (надалі- Договір 2).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6 та 627 Цивільного кодексу України визначено свободу договору, у вигляді того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами, і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов'язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до умов Договорів 1 та 2, а саме п.2.1 обєкт оренди вважається прийнятим орендатором в справному стані і згідно його характеристики з дати підписання договору.

На виконання договорів Арендодавцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передано фруктосховище ТОВ «Екомаркет».

Згідно ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплена презумпція правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняється без наміру створити будь-які наслідки, визнається судом недійсним, зазначений договір є фіктивним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, у тому числі у разі його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Згідно п.24 Постанови Пленму Верховного Суду України від 06.11.2009р.N9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Доказами того, що приміщення було у користуванні ТОВ Екомаркет є укладенні ТОВ Екомаркет договори:

№ 125 від 7.10.2004 року на виготовлення холодильних дверей та їх встановлення, укладений з ПП «Агропромсервіс»;

№ 18/07 від 18 липня 2005 року на поставку, монтаж наладку 14 холодильних машин, укладений з ПП «Агропромсервс»;

№ 514 від 31 жовтня 2007 року на постачання електричної енергії, згідно додатків якого зазначено обєктом фруктосховище м.Марганець, вул.Промислова 1;

№11/38 від 23 лютого 2005 року на виконання робіт з реконструкції електрозабезпечення будівлі фруктосховища, яке розташоване в м.Марганець, вул..Промислова 1 (ар.с.175), виконання якого підтверджується платіжним дорученням № 52 від 1 березня 2005 року.

Для обслуговування зазначеного приміщення було прийнято працівників (охоронців, майстра з виробництва, начальника виробництва, головного инженера, що підтверджується копіями наказів (ар.с.173-174). Зазначеним працівникам нараховувалася заробітна плата, підтвердженням чого є податкові розрахунки форми 1ДФ за 2 квартал 2004 року, 4 квартал 2004 року, 4 квартал 2005 року, 1 квартал 2006 року, 2 квартал 2006 року, 3 квартал 2006 року, 4 квартал 2006 року, 1 квартал 2007 року, 2 квартал 2007 року (ар.с.95-101)

Також проводилась виплата орендної плати. ОСОБА_2, ОСОБА_3 10 січня 2010 року звертались до ТОВ Екомаркет з приводу несплати орендної плати за фруктосховище. (ар.с.105)

31 грудня 2009 року підписано акти звірки розрахунків за договорами 1 та 2 та заборгованість по орендній платі станом на 31.12.2009 року становила 2401044 грн. 95 коп. кожному.( ар.с.107,108,110,111).

Таким чином твердження позивача, що сторони укладаючи спірні договори 1 та 2 не мали наміру створити реальне настання правових наслідків є безпідставними.

Відповідно до ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При розгляді справи суд не має права вийти за межі позовних вимог, томц враховуючи викладене суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст..793 ЦК України ( в редакції, яка діяла станом на 1 серпня 2004 року) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Також зазначений договір підлягав державній реєстрації, згідно з ст..794 ЦК України. Такі правочини є вчиненими з моменту його державної реєстрації.

Договори оренди № 1а/04 та 2а/04 , укладені на строк з 1 серпня 2004 року до 31 травня 2010 року. Зазначені договори не були нотаріально посвідченні та не підлягали державній реєстрації. Згідно ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Тобто договір не породжує наслідки, у його сторін не виникає ні прав, ні обов'язків.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Керуючись ст. ст. 57, 58, 59, 60, 209,212, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Екомаркет» про визнання недійсними фіктивних договорів оренди нежитлової будівлі відмовити.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Ю. А. Тананайська