КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2/1414/1040/12
Провадження № 2/1414/1040/2012 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.09.2012 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Циганок В.Г.,

при секретарі судового засідання - Спільній Ю.В.,

за участю представника позивача- Терентьева К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 07.12.2006р.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що згідно з вищевказаним договором 07.12.2006 року відповідач надав йому кредит в іноземній валюті в сумі 12270 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті складає 51 768,85 гривень зі сплатою процентів за його користування в розмірі 8,2% річних з кінцевим терміном повернення - 06.12.2011 року. Ними була погоджена черговість погашення кредитної заборгованості, проте відповідач не зазначив в графіку погашення щомісячну суму строкових відсотків, а тому в першу чергу банком зараховувалася сума строкових відсотків, а вже потім строкова сума основного боргу, в результаті чого в нього виникла прострочена сума основного боргу, не зважаючи на те, що він регулярно сплачував щомісячну суму платежу, передбачену графіком погашення.

16.10.2009року між ним та відповідачем було укладено додаткову угоду № 0, відповідно до якої введено щомісячний ануїтентний платіж в розмірі 174 швейцарських франків та пролонговано строк дії кредитного договору до 06.12.2012р. Однак банк нараховував йому 204,5 швейцарських франків та строкові проценти замість необхідних 174 швейцарських франків. Вважає, це істотним та систематичним порушенням умов договору з боку банку, через що йому неправомірно нарахували заборгованість в сумі 899,46 швейцарських франків Після підписання додаткової угоди від 16.10.2009р. банк не надав йому новий графік погашення та порівняльні розрахунки зміни сукупної вартості кредиту відповідно до договору № 0 від 07.12.2006р. та додаткової угоди № 0 від 16.10.2009р.

Крім того банк несправедливо зобовязав його укласти договір добровільного страхування транспортного засобу, встановивши дискримінаційні умови щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом та письмово не попередив його про можливі валютні ризики. Тому вважає, що такі порушення з боку банку призвели до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на його шкоду, отже положення договору є несправедливими, що зумовлює визнання договору недійсним. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не зявився, направив для участі у справі свого представника, який позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в заяві та просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не зявився, однак зазначив, що ПАТ срСиббанк» 08.12.2011р. уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав чог за кредитним договором № 0, укладеного з ОСОБА_2, а тому тсить залучити їх у справі не відповідачем, а в якості третьої особи, однак ; дставник позивача заперечував проти заміни неналежного відповідача. Вважає, що - е ПАТ «УкрСиббанк» допустив такі порушення.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази справі, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 07 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та Акціонерним черційним інноваційним „УкрСиббанк, правонаступником якого є ПАТ срСиббанк, було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу майна 0, відповідно до якого банк надав позивачу кредит у сумі 12270,0 . жцарських франків зі сплатою процентів за його користування у розмірі 8,2% річних кінцевим терміном повернення- 06.12.2011 року. В подальшому 16.10.2009 року між іронами була укладена додаткова угода №2 до Договору, відповідно до якої сторони ішли згоди про зміну схеми погашення кредиту та встановили, що позичальник зобовязується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної гати ануїтентного платежу в розмірі 174 швейцарських франків до 16 числа кожного : яця та метод нарахування процентів.

Пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику гляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року № 9 гально регламентує порядок визнання правочинів недійсними і зазначає, що правочин :-ке бути визнанний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому дексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам .'пільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної здатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його у грішній волі.

Згідно з ч.І ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд вбачає, що спірний кредитний договір укладений з дотриманням вимог ст. ст. і, 207, 208, 212 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач підписав Договір про надання споживчого кредиту, тобто дав згоду на іо умови. Так, п.10.13 спірного договору зазначено, що підписання договору гичальником свідчить про те, що всі умови йому цілком зрозумілі і він вважає їх наведливими по відношенню до нього. Сторони в п.1.6 Договору також погодили : говість погашення заборгованості за цим договором.

Детальний опис нарахування та сплати процентів сторони визначили пунктом 1.3 говору. Свою незгоду із встановленим банком розміром процентної ставки, порядком нарахуванкя та сплати процентів позивач не висловлював та із відповідною заявою про свою незгоду до банку не звертався.

Пунктом 4.8 вказаного договору позичальник зобовязався застрахувати за і снии рахунок предмет застави на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії, тобто в страховій компанії, яка акредитована в банку для співпраці. Такий акт договору також був підписаний позивачем без застережень.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, них актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що відповідач надав йому неповні відомості щодо умов Договору про надання споживчого кредиту, а тому ввів його в оману, в звязку з чим він погодився підписати зазначений кредитний договір, встановлення банком дискримінаційних правил зміни відсоткової ставки та інших несправедливих умов укладення договору не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки як вбачається з Договору про надання споживчого кредиту № №0 від 07.12.2006 року, в ньому детально викладені всі умови договору права та обовязки сторін, порядок надання кредиту, його погашення, п.1.3 Договору визначений детальний опис нарахуванню та сплати процентів за кредит.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, і зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що в тексті кредитного договору чітко викладені всі умови кредитного договору, з якими позивач погодився, при укладенні вказаного кредитного договору позивач не зазначав про свою незгоду з будь-якими його положеннями чи умовами та беззастережно підписав договір. Сторонами також був погоджений графік погашення кредиту та в подальшому укладена Додаткова угода №2 від 16.10.2009 року, відповідно до якої пролонговано строк дії Договору від 07.12.2006 року. Під час укладання додаткової угоди позивачем також не зазначено незгоду з її умовами, а її підписанням позивач підтвердив своє бажання і в подальшому співпрацювати з обраним банком.

Таким чином, при укладенні спірних договорів волевиявлення Позивача було вільним та відповідало його внутрішній волі, а також йому були відомі усі умови договору.

Отже, в момент вчинення правочину (підписання кредитного договору) було дотримано вимоги, які встановлені ч. 1- 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Своїм підписанням вказаного договору позичальник засвідчив те, що ним отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема її.2 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів (п.10.13 Договору), а тому ствердження позивача про його непроінформованість з боку банку також не знайшла свого підтвердження.

З огляду на викладене, відповідачем при наданні кредитів були виконанні положення статей 11. 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року N 541/13808, де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Таким чином, вимоги позивача про визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту як такого, що суперечить Закону, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 6, 15, 16,203, 215, 626-628, ЦК України, ст. ст. 10, 11,60,209, 212-215,218 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк про визнання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07.12.2006 року недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Мколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення. , особи, які брали участь, однак не були присутні при оголошенні рішення мають оскаржують рішення після одержання копії рішення.

Суддя: В.Г.Циганок