АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ

Справа 2-1625/11/0408 Головуючий у першій
Провадження 22-ц/491/493/12 інстанції ОСОБА_1
Категорія 44 ( 1 ) Доповідач Каранух В.В.

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Карнаух В.В. ,

суддів Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Бондаренко І.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

предстаника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Криворізьке міське управління міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем ОСОБА_4А перебував у зареєстрованому шлюбі з 02.06.1989 року, який було розірвано 04.02.2009 року.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, 26.09.1996 року вони придбали у спільну сумісну власність трикімнатну житлову квартиру АДРЕСА_1, в якій за його згодою були зареєстровані відповідачі.

З грудня 2008 року відповідачі перестали проживати у спірній квартирі, не сплачують витрати за комунальні послуги та в добровільному порядку не бажають знятись з реєстраційного обліку .

У зв'язку із чим ОСОБА_2 просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням квартирою № 10 в будинку № 46 по пр.Миру у м.Кривому Розі , зобов'язати відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 , усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням, знявшись з реєстраційного обліку в спірній квартирі; зобов'язавши Криворізьке міське управління міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права , невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема вважають, що судом невірно встановлено, що відповідачі бажають проживати у спірній квартирі, оскільки вони в судовому засіданні вимоги про вселення не заявляли.

Крім того, судом не враховано, що він був вимушений змінити замки вхідних дверей через їх несправність, а відповідачі добровільно покинули приміщення з 2008 року та ним не користуються; їх речей в спірній квартирі немає, він вимушений сплачувати за відповідачів кошти , які нараховуються за комунальні послуги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, суд першої інстанції керувався ст. 386, 391, 405 ЦК України і виходив із того, що відповідач ОСОБА_4, як співвласник квартири, не може бути позбавлена права користування спірною квартирою, а відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є членами сім'ї співласника квартири , на час вселення до спірної квартири та зі згоди позивача були зареєстровані за спріною адресою, тому на законних підставах перебувають на реєстрації.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.

Як убачається з матеріалів справи, 02.06.1989 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, було укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04.02.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис № 24 (а.с.8).

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, 26.09.1996 року, ними була придбана у спільну сумісну власність трикімнатна житлова квартира№ 10 у будинку № 46 по пр.Миру у м.Кривому Розі.(а.с.7)

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про власність», який діяв на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється Законом України «Про власність» і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України).

Оскільки квартира АДРЕСА_2 придбана позивачем та відповідачем ОСОБА_4 у період шлюбу на підставі договору купівлі продажу, у розумінні ст. 16 Закону, ст.ст. 22-24 Кодексу про шлюб та сімю України, вона є спільною сумісною власністю, тому ОСОБА_4,як співвласник, може користуватися, розпоряджатися спільним майном на свій розсуд, в тому числі й бути зареєстрованою за зазначеною адресою.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки чинним законодавством не передбачений такий спосіб захисту права власності одного з співвласників як визнання іншого співвласника таким, що втратив право користування жилим приміщенням, і у розумінні ст.ст. 386, 391 ЦК України , на які посилається позивач, шляхом зняття іншого з реєстраційного обліку.

До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в с. 2 ст. 64 ЖК України, тобто дружина, їх діти і батьки, а також інші особи. Виходячи з положень ст. 156 ЖК України, члени сімї власника будинку (квартири) користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири) і втрачають таке право лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України передбачено, що власники житлового будинку мають право використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Як встановлено матеріалами справи, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є дітьми відповідача ОСОБА_4, яка є співвласником спірної квартири, та були зареєстровані, як неповнолітні діти співвласника зі згоди позивача.

У зв'язку із чим, доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 про те, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, не ґрунтуються на законі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді