Провадження № 2/2508/140/2012р. Справа № 2508/193/2012 р.
Рішення

іменем України

18 липня 2012 р. смт. Козелець

Чернігівської області в складі:

головуючого судді Іванюка Т.І.,

при секретарі Дідовець М.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

третьої особи, законного представника неповнолітніх третіх осіб ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Козелець цивільну справу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до ОСОБА_5 селищної ради, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, орган опіки і піклування Луцького міського виконавчого комітету про скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання прав забудовника та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

у суд із позовом про скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання прав забудовника та визнання права власності звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до ОСОБА_5 селищної ради Козелецького району Чернігівської області, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, у якому просять скасувати рішення ОСОБА_5 селищної ради № 71 від 15 липня 2010 року «Про узаконення раніш проведеного будівництва, присвоєння юридичної адреси, видачі свідоцтва на право власності та надання дозволу на виготовлення проектної документації» в частині визнання за ОСОБА_9 права власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою смт. Козелець вул. Гвардійська, 30; визнати недійсним з моменту видачі свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане виконавчим комітетом ОСОБА_5 селищної ради Чернігівської області 23 липня 2010 року в частині визнання за ОСОБА_9 права власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою смт. Козелець вул. Гвардійська, 30; визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 права та обовязки забудовника за кожною у розмірі по 1/6 частині житлового будинку за адресою Чернігівська область смт. Козелець вул. Гвардійська, 30, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 та визнати за ОСОБА_4 і ОСОБА_1 право власності за кожною на 1/6 частину житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою. Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що дане домоволодіння побудоване ОСОБА_9 спільно з їхнім батьком ОСОБА_10, який помер 12 квітня 2010 року. Тому дане майно є спільною сумісною власністю подружжя і належить ОСОБА_10 та ОСОБА_6 у рівних частках. Після смерті ОСОБА_10 Ѕ частина спірного будинку увійшла до складу спадщини. Позивачі, як і третя особа ОСОБА_6, являються спадкоємцями першої черги на дане майно. В супереч цьому ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_10 оформила право власності на весь будинок на себе, після чого відчужила його згідно договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2010 року неповнолітнім ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Ухвалою суду від 26 червня 2012 року до участі у справі у якості третьої особи було залучено орган опіки і піклування Луцького міського виконавчого комітету оскільки рішення суду може вплинути на права та інтереси неповнолітніх.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги повністю підтримали.

Третя особа ОСОБА_3, він же законний представник неповнолітніх третіх осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав мотивуючи тим, що земля під забудову житлового будинку № 30 по вул. Гвардійській в смт. Козелець в квітні 1994 року була виділена ОСОБА_9. Доказів того, що спірний будинок є сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_6, позивачами не надано. На момент смерті ОСОБА_10 не набув права власності на будинок та земельну ділянку, а тому будинок не увійшов у спадкову масу. Даний факт було встановлено рішенням Козелецького районного суду від 18 травня 2011 року.

Представник відповідача ОСОБА_5 селищної ради, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, представник третьої особи органу опіки і піклування Луцького міського виконавчого комітету у судове засідання не зявилися.

Під час розгляду справи були встановлені такі факти і відповідні ним правові відносини:

ОСОБА_1 народилася 22 грудня 1976 року. Відповідно до свідоцтва про народження Серія 1-ЕЛ № 090173 її батько зазначений ОСОБА_10;

ОСОБА_4 народилася 12 листопада 1979 року. Її батьком відповідно до свідоцтва про народження № 484996 є ОСОБА_10;

згідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, 24 жовтня 1985 року ОСОБА_10 зареєстрував шлюб ОСОБА_12, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_10;

розпорядженням ОСОБА_5 районної державної адміністрації від 14 липня 1994 року № 153,було надано дозвіл ОСОБА_9 на будівництво індивідуального житлового будинку на 3 кімнати житловою площею 46,4 м2 в сел. Козелець вул. Гвардійська № 30 на виділений рішенням ОСОБА_5 селищної радим від 21 квітня 1994 року;

будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику на житловий будинок № 30 по вул. Гвардійська в смт. Козелець від 1994 року виданий на імя ОСОБА_9;

ОСОБА_10 помер 12 квітня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕЛ № 143217 від 16 липня 2010 року;

23 липня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулися до ОСОБА_5 районної державної нотаріальної контори Чернігівської області про прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_10, який помер 12 квітня 2010 року;

15 вересня 2010 року до ОСОБА_5 районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_10 звернулася ОСОБА_9.

21 квітня 2010 року ОСОБА_9 звернулася до КП Ніжинське МБТІ із замовленням провести первинну інвентаризацію і видати технічний паспорт на житловий будинок № 30 по вул. Гвардійська в сел. Козелець;

02 липня 2010 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області було видано сертифікат, яким було засвідчено відповідність закінченого будівництвом обєкта житлового будинку з надвірними будівлями № 30 по вул. Гвардійська в смт. Козелець Козелецького району Чернігівської області;

13 липня 2010 року ОСОБА_6 звернулась до КП Ніжинське МБТІ із замовленням про реєстрацію свідоцтва про право власності на побудований будований будинок;

рішенням виконавчого комітету ОСОБА_5 селищної ради від 15 липня 2010 року № 71 було оформлено свідоцтво про право власності та право власності з послідуючою видачею свідоцтва на право власності на житлову будівлю і господарських будівель за адресою вул. Гвардійська, 30 в сел. Козелець за ОСОБА_9;

відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 15.07.2010 року, власником житлового будинку № 30 по вул. Гвардійська сел. Козелець Чернігівської області є ОСОБА_9;

відповідно до договору купівлі-продажу від 6 жовтня 2010 року ОСОБА_9 відчужила шляхом продажу житловий будинок № 30 по вул. Гвардійській в смт. Козелець Чернігівської області у рівних частках по Ѕ частці неповнолітнім ОСОБА_8 та ОСОБА_7. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області 6 жовтня 2010 року та зареєстровано у реєстрі № 2108.

Заслухавши позивача, представника позивача, третю особу, він же законний представник неповнолітніх третіх осіб та дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позов ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до ОСОБА_5 селищної ради, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, орган опіки і піклування Луцького міського виконавчого комітету про скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання прав забудовника та визнання права власності підлягає частковому задоволенню із наступних підстав:

відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до ст.ст. 16, 17 Закону України «Про власність», майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сімю України. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У відповідності до ст. 22 КпШС, яка діяла на час початку будівництва, встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст.70 СК України, що відповідає положенням і ст.28 КпШС України, передбачається, що розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Встановлено, що ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_10 за життя останнього майно не ділили, шлюбного договору чи домовленості щодо майна не було.

Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що житловий будинок № 30 по вул. Гвардійська в сел. Козелець Чернігівської області будувався у період перебування у шлюбі ОСОБА_10 та ОСОБА_6 Дана обставина підтверджується тим, що розпорядженням ОСОБА_5 районної державної адміністрації від 14 липня 1994 року № 153, було надано дозвіл ОСОБА_9 на будівництво індивідуального житлового будинку, тобто під час перебування її у шлюбі з ОСОБА_10 21 квітня 2010 року ОСОБА_6 звернулася до Ніжинського МБТІ із замовленням на проведення первинної інвентаризації та видачу будівельного паспорта, тобто через 9 днів після смерті ОСОБА_10 22 квітня 2010 року технічний паспорт вже був виготовлений. Отже у суду є всі підстави вважати будинок № 30 по вул. Гвардійська в сел. Козелець Чернігівської області спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_10 і їх частки у даному майні є рівними.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, після смерті ОСОБА_10 12 квітня 2010 року відкрилася спадщина до складу якої входить Ѕ частина житлового будинку № 30 по вул. Гвардійська в сел. Козелець Чернігівської області. Крім цього, оскільки спірний будинок на момент відкриття спадщини не був прийнятий в експлуатацію, то право ОСОБА_10, як забудовника житлового будинку підлягають включенню до спадкового майна. Тому вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання за ними права та обовязки забудовника за кожною у розмірі по 1/6 частині житлового будинку за адресою Чернігівська область смт. Козелець вул. Гвардійська, 30, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 також підлягають задоволенню.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до ст.1261, ч. 3 ст. 1272 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Спадкоємцями першої черги на дане майно є дружина померлого ОСОБА_9 та дві дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_1. Дані спадкоємці у строк визначений законом звернулися до нотаріуса із завою про прийняття спадщини. Згідно до ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Враховуючи, що Ѕ частина житлового будинку є спадковим майном після смерті ОСОБА_10, суд приходить до висновку, що виконком ОСОБА_5 селищної ради в порушення норм чинного законодавства та прав ОСОБА_4 та ОСОБА_1, як спадкоємців, було прийнято рішення № 71 від 15 липня 2010 року про оформлення права власності на весь житловий будинок № 30 по вул. Гвардійська в сел. Козелець Чернігівської області на імя ОСОБА_9. Тому дане рішення підлягає скасуванню в частині визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку № 30 по вул. Гвардійська в сел. Козелець Чернігівської області. Підлягає задоволенню і вимога про визнання недійсним з моменту видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане виконавчим комітетом ОСОБА_5 селищної ради Чернігівської області 23 липня 2010 року в частині визнання за ОСОБА_9 права власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою смт. Козелець вул. Гвардійська, 30, оскільки така вимога є похідною від вимоги про скасування рішення.

При цьому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 права власності за кожною на 1/6 частину житлового будинку за адресою Чернігівська область смт. Козелець вул. Гвардійська, 30, оскільки спірний будинок ОСОБА_9 в цілому був відчужений згідно договору купівлі продажу ОСОБА_7 та ОСОБА_11. На даний час ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є власниками даного будинку в рівних частках. Договір купівлі продажу на даний час є чинним і питання щодо його скасування позивачами у позові не ставилося. А згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, тільки в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути із відповідача ОСОБА_5 селищної ради на користь позивачів судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 460 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. 70 СК України, ст.ст. 368, 1218, 1258, 1261, 1272 ЦК України, ст.ст. 16, 17 Закону України «Про власність», ст.ст.

60, 88, 209, 212, 215, 218, 223, 294, 295 і 296 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до ОСОБА_5 селищної ради, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, орган опіки і піклування Луцького міського виконавчого комітету про скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання прав забудовника та визнання права власності задовольнити частково.

Встановити, що Ѕ частина житлового будинку за адресою Чернігівська область смт. Козелець вул. Гвардійська, 30, входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_10.

Скасувати рішення ОСОБА_5 селищної ради Чернігівської області № 71 від 15 липня 2010 року «Про узаконення раніш проведеного будівництва, присвоєння юридичної адреси, видачі свідоцтва на право власності та надання дозволу на виготовлення проектної документації» в частині визнання за ОСОБА_9 права власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою смт. Козелець вул. Гвардійська, 30.

Визнати недійсним з моменту видачі свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане виконавчим комітетом ОСОБА_5 селищної ради Чернігівської області 23 липня 2010 року в частині визнання за ОСОБА_9 права власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою смт. Козелець вул. Гвардійська, 30.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 права та обовязки забудовника за кожною у розмірі по 1/6 частині житлового будинку за адресою Чернігівська область смт. Козелець вул. Гвардійська, 30, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із відповідача ОСОБА_5 селищної ради на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_1 сплачений при подачі до суду судовий збір у сумі 460 (чотириста шістдесят) гривень.

Залишити в силі ухвалу суду від 5 червня 2012 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою Чернігівська область смт. Козелець вул. Гвардійська, 30 до набранні рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд.

Суддя підпис-

ВІРНО:

Рішення не набрало законної сили.

Суддя Козелецького районного суду

ОСОБА_13