АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/1207/2012
Головуючий по 1-й інстанції Кравець С.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2012 року

м.Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Ренкевич М.Д.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Полтави цивільну справу за
апеляційною скаргою Дочірньої
компанії
«Укргазвидобування»Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України»в особі філії ДК
«Укргазвидобування»НАК «Нафтогаз
України»Управління з переробки газу та
газового конденсату

на рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 15 лютого 2012
року

у справі за позовом
ОСОБА_2 до Дочірньої компанії
«Укргазвидобування»Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», треті особи на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору
ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство
«Страхова група «ТАС»про
відшкодування шкоди заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Машівського районного суду
Полтавської області від 15 лютого 2012
року позов ОСОБА_2 до Дочірньої
компанії
«Укргазвидобування»Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», треті особи на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору
ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство
«Страхова група «ТАС»про
відшкодування шкоди заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ДК «Укргазвидобування»НАК
«Нафтогаз України»на користь ОСОБА_2
майнову шкоду у розмірі 15 395 грн.,
моральну шкоду у розмірі 300 грн.,
сплачений позивачем судовий збір в
розмірі 154, 46 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 92,40 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

З рішенням суду не погодилася ДК
«Укргазвидобування»НАК «Нафтогаз
України», у зв’язку з чим звернулася на
нього з апеляційною скаргою, в які
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм процесуального та
матеріального права, у зв’язку з чим
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення за
наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 22 лютого 2011 року о 07 год.
50 хв. ОСОБА_3, керуючи автобусом ЛАЗ днз
ВІ 1208 ВС. на 3 км. автодороги Селещина Р-11
при виконанні повороту ліворуч,
порушуючи п. 10.4 Правил дорожнього руху
не надав дороги автомобілю НОМЕР_1 під
керуванням водія ОСОБА_2, який рухався в
зустрічному напрямку та допустив з ним
зіткнення, внаслідок якого автомобілі
отримали механічні пошкодження.

10.03.2011р. постановою Машівського
районного суду ОСОБА_3 визнано винним
та притягнуто до відповідальності за
ст. 124 КУпАП.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що вирок у кримінальній
справ, що набрав законної сили, або
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов’язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Відповідачем не заперечується, що
ОСОБА_3 перебуваючи з ним у трудових
відносинах на відповідній правовій
підставі керував належним йому
автобусом, а тому ця обставина
відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України не
підлягає доказуванню.

Таким чином, вина у скоєнні ДТП та
пошкодженні внаслідок цього
автомобіля позивача ОСОБА_3 доведена,
тому доказуванню підлягає лише розмір
шкоди.

Третьою особою ПАТ «Страхова група
«ТАС»виплачено ОСОБА_2 страхове
відшкодування в межах ліміту у розмірі
25 500 грн.

Статтею 1166 ч.1 ЦК України передбачено,
що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до положень ст. 1172 ч.2 ЦК
України юридична або фізична особа
відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

З урахуванням викладених норм права
місцевий суд прийшов до правильного
висновку про те, що обов'язок
відшкодування невідшкодованої шкоди
покладається на відповідача.

Згідно довідки ВДАІ Машівського району
автомобіль НОМЕР_1 отримав ряд
механічних ушкоджень: передньої та
правої частини автомобіля, а також
заднього правого крила радіатора.

10.03.2011 року та 16.03.2011року суб'єктом
оціночної діяльності ПП ОСОБА_4 в
присутності водія ОСОБА_3, а 16.03.2011 року
і в присутності механіка ОСОБА_5 ОСОБА_6
було проведено огляд автомобіля ВАЗ та
встановлено характер пошкоджень, що
засвідчено підписами учасників.

За наслідками огляду автомобіля
22.03.2011року складено висновок
автотоварознавчого дослідження
відповідно до якого вартість
матеріального збитку завданого
позивачу внаслідок пошкодження
автомобіля складає 48 061, 67 грн., вартість
відновлювального ремонту складає 44 362,
19 грн.

В лютому 2012 року позивач зменшив розмір
позовних вимог, і при цьому надав
докази проведення ним ремонту
автомобіля, витрати по якому склали 39
945,00 грн., що підтверджується
накладними, актом виконаних робіт та
квитанцією, які досліджені судом
першої інстанції.

У своєму листі позивачу та у поясненнях
адресованих суду представник
страхової компанії вказав, що ОСОБА_2
було здійснено страхову виплату в
розмірі 25 500 грн. в межах ліміту, при
цьому страховою компанією було
встановлено, що матеріальний збиток,
завданий позивачу, згідно висновку
оцінювача ОСОБА_7 складає 45 200 гри.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати їй в натурі або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначаються відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Доводи представника відповідача про
те, що вартість виконаних робіт
необхідних для проведення ремонту
автомобіля позивача є значно меншою і
могла бути покрита страховим
відшкодування, місцевий суд правомірно
визнав необгрунтованими, оскільки вони
суперечать як висновку
автотоварознавчого дослідження,
наданого позивачем, відповідно до
якого вартість відновлювального
ремонту складає 44 362, 19 грн., так і
повідомленню страхової компанії в якій
був застрахований автомобіль
відповідача, відповідно до якого
матеріальний збиток позивачу складає 45
200 грн., тобто вони є майже ідентичними,
і що також є найбільш наближеним до
понесених позивачем фактичних витрат
на ремонт автомобіля.

Заперечуючи вартість відновлювального
ремонту відповідач надав порівняльну
калькуляцію на проведення
аналогічного виду робіт ПП
«ОСОБА_8В.»та ПП «ОСОБА_9В.»відповідно
до яких загальна вартість усунення
дефектів складає 19 192 грн.

Суд першої інстанції правомірно при
оцінці доказів у відповідності до
вимог ст. 212 ЦПК України надав перевагу
накладній, акту виконаних робіт та
квитанції, які підтверджували оплату
вартості відновлювального ремонту у
розмірі 39 945,00 грн.

ПП «ОСОБА_8В.»та ПП «ОСОБА_9В.»не
оглядали пошкоджений автомобіль, судом
та сторонами у справі не залучалися до
визначення вартості відновлювального
ремонту, а тому складена ними
калькуляція є неналежним доказом.

Статтею 1188 ЦК України передбачено
особливості відшкодування шкоди,
завданої внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки та шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел
підвищеної небезпеки було завдано
шкоди іншим особам, особи, які спільно
завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

Таким чином, законодавство пов'язує
настання цивільно-правової
відповідальності за завдану внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки шкоду з наявністю вини особи,
яка цю шкоду завдала.

Місцевим судом роз'яснювалася
можливість сторін заявити клопотання
про призначення автотоварознавчої
експертизи, натомість жодна з них цим
правом скористатися не забажала.

З урахуванням викладених обставин
справи суд першої інстанції вірно
встановив, що оскільки на виконання
робіт, необхідних для відновлення
автомобіля позивач витратив 39 945 грн., з
яких лише 25 500 грн. виплачено страховою
компанією, а тому відповідач повинен
здійснити йому відшкодування різниці
майнової шкоди в розмірі 14 445 грн.

Враховуючи те, що позивач за проведення
дослідження вартості спричиненої
матеріальної шкоди внаслідок
пошкодження автомобіля сплатив 950 грн.,
судом правильно встановлено, що
відповідач також повинен відшкодувати
йому ці кошти, як матеріальні збитки,
які особа зробила для відновлення
свого порушеного права, що передбачено
ст. 22 ч.2 п.2 ЦК України.

Вирішуючи питання про відшкодування
моральної шкоди місцевий суд вірно
виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка ЇЇ завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. З ч.2 ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав, яка полягає, зокрема:
у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Моральна шкода спричинена позивачеві
виражається у тому, що його автомобіль
значно втратив товарний вигляд, він у
зв'язку цим нервував через відсутність
коштів на ремонт автомобіля, а тому
враховуючи принцип розумності і
справедливості, суд прийшов до вірного
висновку, що вимога про стягнення
моральної шкоди підлягає частковому
задоволенню в розмірі 300 грн.

Врахувавши встановлені та викладені
обставини справи районний суд прийшов
до вірного висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та
стягнення на користь позивача
матеріальної шкоди завданої
пошкодженням автомобіля в розмірі 15
395,00 грн. (14 445 грн., 950 грн.) та 300 грн.
моральної шкоди.

Згідно з ст. 10 ч.1 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Статтею 11 ч. 1, 2 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

У судовому засіданні суду першої
інстанції представник відповідача
заперечувала позов в частині
відшкодування матеріальної шкоди
посилаючись на те, що квитанція до
прибуткового касового ордеру № 65 про
сплату позивачем за ремонт автомобіля
коштів у розмірі 39 945,00 грн. не може
вважатися належним доказом сплати цих
коштів, оскільки взагалі не відомо чи є
у ПП ОСОБА_10 каса, який вона має ліміт
тощо.

Вказані заперечення судом першої
інстанції вірно не прийнято до уваги,
оскільки вони не спростовують вимог
позивача та носять характер
припущення, на якому у відповідності до
вимог ст. 60 ч. 4 ЦПК України не може
ґрунтуватися доказування.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на необхідність
витребування у ФОП ОСОБА_10 відомостей
щодо наявності у нього каси,
відповідних книг обліку, в яких
здійснюється облік операцій з
готівкою.

Зазначені доводи апеляційної скарги не
заслуговують на увагу, оскільки у
відповідності до вимог ст. 179 ч.1 ЦПК
України правильність ведення касових
операцій ФОП ОСОБА_11 виходить за межі
предмета доказування при розгляді
позову ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

У судовому засідання 15.02.2012 року, коли
був розпочатий та завершений розгляд
справи по суті, представник
відповідача не оспорювала надані
позивачем докази –накладні № 65/1, № 65/2
від 20.07.2011 року, де визначені запасні
частини, які необхідно змінити на
пошкодженому автомобілі та види робіт,
які необхідно провести. Також
відповідачем не оспорювався акт
виконаних робіт від 20.07.2011 року, про що
свідчить технічний запис судового
засідання.

За таких обставин та враховуючи
принципи змагальності сторін та
диспозитивності цивільного
судочинства відповідач неправомірно
посилається в апеляційній скарзі на
невідповідність пошкоджень, яких
зазнав автомобіль позивача та
виконаних робіт ПП ОСОБА_10

Посилання відповідача на заміну в
автомобілі запасних запчастин з лівої
сторони, яка не була пошкоджена, не
відповідають дійсності, оскільки у
відповідності до накладних та акту
виконаних робіт від 20.07.2011 року
відсутнє посилання на заміну деталей
лівої частини автомобіля.

Не погоджуючись в апеляційній скарзі з
заміною запасних частин в автомобілі,
відповідач посилається на те, що вони
могли бути відремонтовані, але в той же
час зазначене не підтверджено
належними доказами, а тому є
припущенням.

Також є необґрунтованими посилання
апелянта на дублювання робіт,
виконаних у відповідності до акту
виконаних робіт від 20.07.2011 року,
технічні висновки з цього приводу у
матеріалах справи відсутні.

Суд вірно визнав безпідставними доводи
представника відповідача про те, що
позивачем з порушенням вимог ст. 31 ЦПК
України зменшено розмір позовних
вимог, оскільки позивач має право
протягом усього часу розгляду справи
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог.

Враховуючи часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, керуючись ст. 88
ЦПК України, суд правомірно визначив,
що з відповідача на користь позивача
підлягають стягненню сплачений
останнім судовий збір в розмірі 154,46
грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 92, 40 грн.

Доводи представника відповідача про
неправильність сплати позивачем
судового збору та витрат на ІТЗ у
зв'язку з набуттям чинності Законом
України «Про судовий збір»суд визнає
безпідставними, оскільки позивачем
позов був зданий на пошту до набуття
чинності вказаним Законом –30.10.011 року.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду про
часткове задоволення позову ОСОБА_2

Приймаючи до уваги викладені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку
про те, що порушень норм матеріального
та процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 15 лютого 2012
року не встановлено. Підстав для
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ч.1,
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів
, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу
Дочірньої компанії
«Укргазвидобування»Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України»в особі філії ДК
«Укргазвидобування»НАК «Нафтогаз
України»Управління з переробки газу та
газового конденсату –відхилити.

Рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 15 лютого 2012
року –залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення і може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
з дня набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : ___________ О.Ю.
Кузнєцова

Судді: ___________ С.Ю. ОСОБА_12 Хіль