Справа № 401/4879/12
(2/401/3083/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

20.12.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Щербини-Почтовик І.В.

при секретарі Штонді О.О.

за участі представника позивача та відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК»до ОСОБА_3 де третя особа управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради про звернення стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про звернення стягнення, зазначивши, що між сторонами 05 березня 2007 року було укладено кредитний договір № DNG0GА00002179, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 46640 доларів США, зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 06 березня 2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ «КБ»Приватбанк»і відповідач 05 березня 2007 року уклали договір іпотеки, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно: а саме квартиру загальною площею 45,10 кв.м., житловою площею 27.4 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, яка належить відповідачу.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує і станом з урахуванням уточнених позовних вимог на 08.02.2012 року має заборгованість в сумі 84745,54 доларів США, що дорівнюється 676 269,41 гривень, яка складається заборгованість за кредитом 39342,77 доларів США, що дорівнюється 313 955,30 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 11671,30 доларів США, що дорівнюється 93 136,97 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом 2949,43 доларів США, що дорівнюється 23 536,45 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 25058,00 доларів США, що дорівнюється 199 962,84 гривень, тому позивач звернувся до суду і просить звернути стягнення на предмет застави, а саме

- квартиру загальною площею 45,10 кв.м., житловою площею 27.4 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 шляхом продажу предмету іпотеки з правом укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк»всіх повноважень необхідних для здійснення продажу, виселити відповідача, який зареєстрований і проживає у квартирі, розташованій за адресою АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Дніпропетровська, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу 120 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач просила зменшити розмір пені, зазначивши, що її сім*я опинилася у скрутному матеріальному становищі, у звязку з чим останній платіж було здійснено більше року тому назад. Відповідач зазначив, що вона більше року веде перемови з банком, щодо реструктуризації заборгованості, однак перемови ні до чого не призвели.

Третя особа управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради подала заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 березня 2007 року було укладено кредитний договір № DNG0GА00002179, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 46640 доларів США, зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 06 березня 2017 року (а.с.14-18).

Відповідно до кредитного договору від 05 березня 2007 року відповідач зобовязаний сплачувати відсотки за користування кредитом у відповідності з умовами договору та Графіку погашення кредиту, відсотків та винагороди, що зазначені в Додатку №1 до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит на суму 42 400,00 доларів США.

В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у звязку з чим утворилася заборгованість в сумі 84 745,54 доларів США, що дорівнюється 676 269,41 гривень.

Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

В порядку ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Як встановлено судом, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ «КБ»Приватбанк»і відповідач 05 березня 2007 року уклали договір іпотеки № DNG0GА00002179, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно: а саме квартиру загальною площею 45,10 кв.м., житловою площею 27.4 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, яка належить відповідачу, на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 27-28) сторони за договором застави рухомого майна погодили, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу»заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Іпотека ? вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку»; відповідно до абз. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 зазначеної вище правової норми у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Таким чином, позивач діяв у спосіб, передбачений законом та кредитним договором, заборгованість за кредитним договором, не зважаючи також на вимогу кредитора з боку позичальника сплачена не була, порушенням з боку позичальника боргового зобовязання завдаються збитків іпотекодержателю та змінюється обсяг його прав, можливість звернення стягнення на майно сторони за цим позовом погодили під час укладення кредитного та іпотечних договорів.

Щодо заявленої вимоги про надання права позивачеві укласти від імені відповідача договору купівлі-продажу квартири, то, вирішуючи справу, варто зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Таким чином, є такою, що не підлягає задоволенню вимога про надання права продажу іпотекодержателем від імені відповідачів предмета іпотеки; разом з тим, з огляду на наведене вище правове обґрунтування та беручи до уваги вимоги закону щодо представництва інтересів у правовідношеннях, вбачаються підстави для ухвалення рішення про надання позивачеві права продажу предмета іпотеки - квартири, від свого імені.

Водночас, є такими що не підлягають задоволенню вимоги позову щодо надання права Позивачеві повноважень отримати витяг з Державного реєстру прав власності, а також повноважень з правом отримання дублікатів правовстановлюючих документів у відповідних установах та організаціях, підприємствах незалежно від форм власності та підпорядкування, з огляду на наступне.

Підстави та порядок отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та дублікату технічного паспорту на майно, а також дублікату посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу нерухомого майна, встановлений законом (зокрема, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверд. Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердж. Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 тощо), та за ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, тобто судовому захисту та поновленню підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя, відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Позовні вимоги банку в частині виселення боржника зі спірної квартири на цей час безпідставні, оскільки згідно п. 43 вказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто Позовні вимоги банку в частині виселення боржника зі спірного будинку на цей час стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Крім того, в частині 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку»зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому частинами 2 і 3 цієї ж статті встановлений певний порядок дій банку, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Проте матеріали справи не містять необхідних доказів якіби свідчили проте, що відповідач або інші особи, добровільно відмовляються звільнити житлове приміщення.

Що стосується зняття осіб з реєстраційного обліку, дана вимога не є такою, що підлягає розгляду та вирішенню при розгляді справи у порядку цивільного судочинства, та окрім того на виконання ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у тому числі, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою) є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Крім вказаного, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 50 000,00 гривень, оскільки сума останньої значно завищена.

Таким чином судом встановлено, ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті за кредитним договором від 05.03.2007 року в сумі 480 628,72 гривень, яка складається : 313 955.30 гривень заборгованість за кредитом, 93 136.97 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 23 536.45 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом, 50 000.00 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, та заборгованість підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DNGOGA00002179 від 05 березня 2007 року , укладеним між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»: а саме двокімнатну квартиру №122 загальною площею 45.10 кв.м., житловою площею 27.40 кв.м., у будинку 64 по вулиці Калинова м. Дніпропетровська яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2002 року - шляхом проведення публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219.00 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 169, 88, 209, 212-215, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК»до ОСОБА_3 де третя особа управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради про звернення стягнення задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № DNGOGA00002179 від 05 березня 2007 року

укладеним між ПриватБанк та ОСОБА_3 в сумі 480 628,72 гривень, яка складається : 313 955.30 гривень заборгованість за кредитом, 93 136.97 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 23 536.45 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом, 50 000.00 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором,-

- Звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DNGOGA00002179 від 05 березня 2007 року , укладеним між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»: а саме двокімнатну квартиру №122 загальною площею 45.10 кв.м., житловою площею 27.40 кв.м., у будинку 64 по вулиці Калинова м. Дніпропетровська яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2002 року - шляхом проведення публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК»судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 3 219.00 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено 20 грудня 2012 року, в повному обсязі буде складено 25 грудня 2012 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Щербина-Почтовик