Справа № 2-2626/11
Провадження № 2/0538/197/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2012 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А. М.,

при секретарі Григор А.Г.,

за участю позивачки ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, представника відповідачки в особі ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частини витрат, понесених на оплату комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення частини витрат, понесених на оплату комунальних послуг. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що їй, ОСОБА_1, та відповідачці ОСОБА_2, на праві спільної часткової власності належить по Ѕ частці квартири № 3,4 в будинку № 103 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі. Оплату комунальних послуг у повному обсязі по належній їм квартирі здійснює вона, оскільки відповідачка не виконує зобовязання, повязані з оплатою квартплати та комунальних послуг. Так, нею за період з липня 2008 року по липень 2011 року з особистих коштів була проведена оплата комунальних послуг та виплачена заборгованість по квартирі на загальну суму 10 989, 16 гривень. Відповідачка компенсувати їй Ѕ частину даних витрат у добровільному порядку відмовляється, у звязку з чим вона вимушена звертатись до суду. Просила суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на її користь Ѕ частину витрат, понесених на оплату комунальних послуг по квартирі № 3,4 в будинку № 103 по проспекту Перемоги в місту Маріуполі у розмірі 5 494, 58 гривень, а також витрат за надання їй правової допомоги у розмірі 300 гривень, по сплаті судового збору в сумі 54,94 гривень та витрат, сплачених на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривень.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того додала, що після смерті матері у 2007 році вона укладала договори з комунальними службами як квартиронаймач за домовленістю з сестрою. У подальшому вони з відповідачкою домовились, що ОСОБА_2 поставить памятник матері, а вона оплатить заборгованість по комунальним послугам по даній квартирі, за наявності яких була неможлива приватизація квартири. В квартирі ніхто не проживає, проте нарахування здійснюються на дві особи. Але відповідачка свого зобовязання не виконала, у звязку з чим вона вимушена звертатись до суду.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала повністю та пояснила, що на момент смерті матері, заборгованість по квартплаті становила 6000 гривень. 2000 гривень вони погасили спільно, а 4000 гривень були реструктуризовані. У подальшому позивачка зайняла у неї 4000 гривень, та коли не змогла віддати, вони домовились, що з цих грошей вона буде оплачувати комунальні послуги по спірній квартирі. Домовленість була усною, оскільки у них були добрі відносини. А пізніше у 2010 році позивачка заселила до даної квартири квартирантів, які платили за проживання, а вона з цих коштів оплачувала комунальні послуги. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_3, діюча на підставі угоди про надання правової допомоги, позовні вимоги не визнала. Крім того, просила суд застосувати строк позовної давності, оскільки частина платежів проводилась у період до 2008 року, тому має бути виключена з позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 серпня 2008 року, виданого Управлінням міського майна Маріупольської міської ради, квартира № 3,4 в будинку № 103 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці кожній.

Зокрема, з матеріалів справи та пояснення позивачки ОСОБА_1 вбачається, що вона сплачувала квартирну платню та комунальні послуги по спірній квартирі на загальну суму 10 989 гривень 16 копійок, на підтвердження чого надала платіжні доручення.

Відповідно до ст. ст. 66, 67, 68, 162 Житлового кодексу України, п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів № 45 від 24 січня 2006 року, наймач (власник) квартири зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у справі спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном.

Також чинним законодавством передбачені правові наслідки ухилення співвласника від участі у спільних витратах. Так відповідно до положень ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарне зобовязання, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з інших солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за виключенням частки, яка приходить на нього.

В обґрунтування заперечень щодо позовних вимог відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначала, що заборгованість по квартирній платні в сумі 2000 гривень вони погасили з позивачкою спільно. Зокрема, вона позичала позивачці ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4000 гривень. Та коли остання не змогла повернути дані гроші, між ними мала місце домовленість про те, що зазначена сума піде на оплату комунальних послуг по спірній квартирі, які буде здійснювати позивачка. Домовленість була укладена в усній формі, оскільки на той час між ними панували добрі родинні відносини. Зокрема, відповідачка зазначала, що у подальшому у 2010 році позивачка ОСОБА_1 заселила до даної квартири квартирантів, проти чого вона не заперечувала, з оплати за проживання яких, ОСОБА_1 оплачувала квартирну плату та комунальні послуги по квартирі.

Водночас, позивачкою ОСОБА_1 зазначені факти у судовому засіданні не спростовувались, що свідчить про наявність договірних відносин між сторонами, та про факт прийняття участі відповідачкою ОСОБА_2 в оплаті квартирної плати та комунальних послуг по спірній квартирі, співвласником якої вона є.

Таким чином, у судовому засіданні позивачкою ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених позовних вимог не було доведено факту здійснення оплати комунальних послуг по спірній квартирі саме за власні особисті кошти, та факт ухилення відповідачки від виконання обовязку по оплаті комунальних послуг, як співвласника даної квартири, що унеможливлює задоволення її зворотної вимоги (регресного позову).

За таких підстав суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, у звязку з чим вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частини витрат, понесених на оплату комунальних послуг, необхідно відмовити.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на її користь судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, дані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частини витрат, понесених на оплату комунальних послуг відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевським районний суд міста Маріуполя.

Суддя __________________________