07.03.2012 Справа № 2-1146/12
Справа № 2-1146/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2012 року Оболонський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Князік І.Д., Задорожному А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення та встановлення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому посилається на те, що вона є співвласником 1/5 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Іншими співвласниками є її мати ОСОБА_2 (2/5 часток), брат ОСОБА_3 (1/5 частка) та тітка ОСОБА_5 (1/5 частка). В спірній квартирі вона проживала до 2009 року та після того як вийшла заміж тимчасово переїхала до свого чоловіка, який мешкав зі своїми батьками. Особисті речі залишила у спірній квартирі. В червні 2010 року у неї народився син. Оскільки батьки її чоловіка є людьми похилого віку та за своїм станом здоровя не можуть спільно проживати з нею та дитиною, позивач вимушена повернутися до спірної квартири.

Проте, потрапити до квартири не вдалось, оскільки замки на дверях були замінені, а родичі заперечують проти її проживання у квартирі. Вказує, що у спірній квартирі також проживає її вітчим ОСОБА_4, згоду на вселення якого вона не давала.

Враховуючи наведене позивач просила вселити її у спірну квартиру; визначити порядок користування квартирою, виділивши їй з сином в окреме користування кімнату площею 12 кв.м, відповідачам кімнати площею 16 кв.м та 18 кв.м, місця загального користування залишити у спільному користуванні; виселити з квартири ОСОБА_4

В ході розгляду справи позивачка подала заяву про залишення без розгляду позовних вимог про виселення ОСОБА_4 Ухвалою суду від 05 березня 2012 року позовну заяву позивача в частині позовних вимог про виселення ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Інші позовні вимоги позивач та її представник підтримали.

Також позивач та її представник зазначили, що в позові неправильно вказано жилу площу кімнат у спірній квартирі, оскільки у них не було технічної характеристики квартири. Тому усно уточнили, що просять встановити такий порядок користування квартирою: виділити позивачу з сином в окреме користування кімнату площею 12,1 кв.м, відповідачам кімнати площею 14,1 кв.м та 17, 2 кв.м, місця загального користування залишити у спільному користуванні.

Додатково позивач пояснила, що весною 2011 року мати та її чоловік змінили замки у вхідних дверях, ключі їй не дали та вказали, що якщо їй потрібно забрати свої речі, то їй необхідно заздалегідь зателефонувати, домовитися про зустріч і вони тоді впустять її в квартиру. У листопаді 2010 року зверталась до міліції, оскільки її чоловік за попередньою домовленістю повинен був забрати речі з спірної квартири, проте не зміг цього зробити, оскільки двері ніхто не відчинив. Також позивач вказала, що до одруження проживала у кімнаті 17,2 кв.м разом зі своїм братом.

Відповідач ОСОБА_4, який одночасно є представником відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на наступне.

З 1987 року, з часу одруження з ОСОБА_2, він проживає у спірній квартирі разом зі своєю дружиною, інвалідом 2 групи, від шлюбу з якою вони мають сина ОСОБА_3, інваліда 2 групи з дитинства, який має хворобу нирок. На час одруження у дружини була дочка 6 років від першого шлюбу ОСОБА_6 (позивач по справі), до якої він відносився, як до своєї дитини. В подальшому позивач взяла собі його прізвище та по батькові. В 2009 році позивач вийшла заміж за чоловіка, старшого за неї на багато років та переїхала проживати до нього. Коли чоловік позивача заходив у гості, він без дозволу оглядав їх особисті речі, та деякі забирав з собою. Тому, коли вони поїхали відпочивати, закрили свою кімнату на ключ. Після повернення з відпустки, позивач сама їм віддала комплект ключів від квартири. Весною 2011 року вони змінили замки у вхідних дверях, ключі позивачу від квартири не давали.

Відповідач ОСОБА_4 вказав, що у разі задоволення позову, позивач разом зі своїм сином та чоловіком вселиться в квартиру, що зробить неможливим проживання у ній двох інвалідів (його дружини та сина). Відповідач ОСОБА_2 перенесла інсульт, у неї паралізована ліва частина тіла, тому вона потребує постійного стороннього догляду та відповідних умов проживання.

Також відповідач ОСОБА_4 зазначив, що вони неодноразово пропонували виплатити позивачу грошову компенсацію за належну їй частку, проте укласти будь-яку угоду з позивачем так і не вдалося.

Відповідач ОСОБА_2, мати позивача, проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що між нею та дочкою склалися вкрай неприязні стосунки, дочка зовсім не цікавиться її справами, станом здоровя та нічим їй не допомагає.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, встановив на ступне.

Спірна квартира АДРЕСА_1 має три кімнати житловою площею 43,4 кв.м, а саме: кімнати площею 14.1, 12.1 та 17.2 кв.м, загальна жила площа квартири становить 66.1 кв.м. В квартирі зареєстровані ОСОБА_2 (мати), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_1 (дочка) та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (онук). В квартирі також без реєстрації проживає відповідач ОСОБА_4, який являється чоловіком ОСОБА_2

У 1997 році позивач ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_2, по батькові на Ігорівна, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 31). Після одруження позивач змінила прізвище на ОСОБА_8.

Згідно відповіді Київського міського БТІ (а.с. 44) спірна квартира на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 2/5 часток, за ОСОБА_3 2/5 часток і за ОСОБА_1 1/5 частка. Право власності за ОСОБА_5 не зареєстровано. З договору дарування від 09 грудня 2010 року вбачається, що ОСОБА_5 подарувала належну їй на праві власності 1/5 частину спірної квартири ОСОБА_3

Частина жилої площі в квартирі, яка відповідає частці позивача, становить 8,68 кв.м (43,4:5).

Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідачі не заперечують, що ними змінені замки у вхідних дверях і ключі позивачу не надано, вимоги позивача про вселення до спірної квартири, як її співвласника, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позовні вимоги щодо визначення порядку користування квартирою шляхом надання в користування позивачу та її малолітньому сину кімнати площею 12,1 кв.м, а відповідачам кімнат площею 14,1 та 17,2 кв.м з залишенням у спільному користуванні місць загального користування, задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. N 20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Проте, надання позивачу у користування кімнати площею 12,1 кв.м порушить права інших співвласників, оскільки по відношенню до відповідачів матиме місце відступ від розміру жилої площі, що припадає на їхні частки в зазначеній квартирі в сторону зменшення, тоді як позивач отримає у користування на 3,42 кв.м жилої площі більше від жилої площі в квартирі, яка відповідає частці позивача, що призведе до порушення права інших співвласників щодо володіння та користування квартирою.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 проти встановлення такого порядку користування квартирою між співвласниками заперечують. Крім того, такий порядок користування спірною квартирою, як пояснювала сама позивачка, раніше також між співвласниками не встановлювався.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення порядку користування квартирою задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 356, 358, 386, 391 ЦК України, 155 ЖК УРСР, ст.ст. 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2.

В задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою № 80 в будинку № 2 по вулиці Лайоша Гавро в м. Києві відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко