Справа № 709/1160/2011
У Х В А Л А

Іменем України

19 вересня 2012 року м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. та Леска В.В.,

при секретарі Ердик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області на рішення Рахівського районного суду від 30 травня 2012 р. за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Рахівська державна нотаріальна контора, про визнання права державної власності, визнання недійсним правочину та зобовязання учинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області (надалі ФДМУ) на підставі ст.ст. 215, 227, 230, 387 ЦК звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у якому після уточнення позовних вимог (а.с.18) просило:

-визнати право власності за державою Україна в особі ФДМУ на обєкт соціально-побутового призначення (їдальня) в смт. Ясіня Рахівського району, вул. Миру, № 48, та витребувати це майно з чужого незаконного володіння;

-визнати недійсним нотаріально посвідчений договір дарування № 2888 від 13.12.05 р.;

-зобовязати відповідачів усунути перешкоди в користуванні їдальнею шляхом звільнення і передачі такої позивачу.

На обґрунтування зазначало, що під час приватизації Ясінянського лісокомбінату спірна столова не ввійшла до його статутного фонду, а тому управління нею здійснює ФДМУ. Проте, згодом стало відомо, що за оспореним договором дарування власником їдальні є ОСОБА_2

Рішенням Рахівського районного суду від 30.05.12 р. у позові відмовлено.

Апелянт просить скасувати це рішення та ухвалити нове про повне задоволення позову. Доводить про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує на незаконність заволодіння спірним майном організацією орендарів Ясінянського лісокомбінату та незаконність відчуження цього майна на користь третіх осіб.

У письмовому запереченні ОСОБА_3 як представник відповідачки ОСОБА_2 не визнав скарги та просить залишити рішення без змін як законне та обґрунтоване.

ФДМУ просить розглянути справу за відсутності їхнього представника.

Суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, з таких мотивів.

За правилами ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист своїх прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 326 ч.2, ч.3 ЦК від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади; управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Згідно з положеннями ст. 7 ч.1, ч.3 Закону України "Про приватизацію державного майна" встановлено, що державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні. На державні органи приватизації покладено здійснення повноважень власника державного майна у процесі приватизації.

Наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.99 № 908/68 затверджено Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі. Відповідно до п. 1.3 цього Положення управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі полягає у виборі та забезпеченні уповноваженим органом (державні органи приватизації) способу та умов подальшого використання майна у межах чинного законодавства.

За приписами ст. 387 ЦК, на яку посилається позивач, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто, власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з віндикаційним позовом (вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння). Предметом такого позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. При цьому позивач має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази. У випадку, коли власник (титульний володілець) не може надати такі документи у зв'язку з їх втратою або його права власності оспорюється відповідачем, у позові також закладається вимога про визнання права власності.

Відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином, оскільки питання їдальні як державного майна, що не ввійшло до статутного фонду (капіталу) акціонерного товариства на базі Ясінянського лісокомбінату не оспорюється, то ФДМУ, який вважає себе заінтересованою особою, має право звернення до суду. Разом з тим, заявлені ним вимоги задоволенню не підлягають.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 215 ч.1, 230 ч.1 ЦК України, на які також посилається позивач, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Недійсність договору дарування № 2888 від 13.12.05 р. позивач повязує з відсутністю у дарувальника в момент вчинення правочину права на відчуження спірного майна через належність такого до державної власності, що по суті узгоджується з вимогами ст. 203 ч.1 ЦК України (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також, зокрема, інтересам держави).

Проте, як видно з договору дарування (а.с.11), сторонами такого є ОСОБА_1 (дарувальник) і ОСОБА_2 (обдарована), через що посилання позивача на ст. 227 ЦК (правові наслідки укладення юридичною особою правочину, якого вона не мала права вчиняти) є безпідставним і недоречним. До того ж, предметом указаного договору є комплекс будівель автоколони (а не їдальня), що належав ОСОБА_1 на праві приватної власності за чинним дотепер договором купівлі-продажу, посвідченого Рахівською державною нотаріальною конторою 14.10.05 р. за реєстром № 2336, який не є предметом судового спору.

Тобто, наявність у ОСОБА_1 (дарувальника) на момент укладення договору дарування права приватної власності на спірне майно спростовує твердження позивача з приводу недійсності цього правочину на підставі ст. 215 ч.1 (ст. 203 ч.1 ЦК), а посилання позивача на ст. 230 ЦК (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману) є цілковитим припущенням, без якого-небудь фактичного та правового обґрунтування. Фактів обману судом не встановлено.

Отже, обставин, із якими позивач повязує недійсність договору дарування, немає.

Окрім того, позаяк відповідачка ОСОБА_2 є власником майна згідно з договором дарування, тобто володіє таким на відповідній правовій підставі, то обраний позивачем спосіб захисту (витребування майна з чужого незаконного володіння) є неправильним.

Тобто, всупереч вимогам ст.ст. 10 ч.3, 60 ч.1 ЦПК України позивач не довів ті обставини, на які він послався як на підставу своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до питань незаконності заволодіння спірним майном організацією орендарів Ясінянського лісокомбінату, реєстрації такого за акціонерним товариством «Ясінянський лісокомбінат» і відчуженню цього майна на корись третіх осіб шляхом купівлі-продажу не заслуговують на увагу, оскільки виходять за межі спірних правовідносин і свідчать лише про упущення з боку ФДМУ в управлінні державним майном.

Решта доводів (щодо недійсності договору дарування) на спростовують висновків суду як аналогічні доводам позовної заяви, а звідси - суперечні фактичним обставинам справи та вказаним нормам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області відхилити.

2. Рішення Рахівського районного суду від 30 травня 2012 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: