Дата документу 19.01.2012
Справа № 2-246/2011 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2012 року смт. Фрунзівка

Фрунзівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Тростенюка В.А.

при секретарі Грабовій І.Г.

за участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 21 серпня 2008 року вона домовилась з відповідачем про придбання за договором купівлі-продажу належного останньому житлового будинку, що знаходиться за адресою: пров. Кучурганський, 3, смт. Фрунзівка Одеської області. На підтвердження досягнутих домовленостей в присутності свідків вона передала відповідачу грошові кошти в якості авансу в сумі 4000 доларів США, що станом на 21 серпня 2008 року становило 20000 гривень.

Про отримання грошових коштів відповідач ОСОБА_3 в присутності свідків, а також голови Фрунзівської селищної ради написав на імя позивачки розписку.

Згідно досягнутих домовленостей, нотаріально посвідчити договір вони сподівались після підготовки з боку ОСОБА_3 всіх необхідних документів, в тому числі отримання ним ОСОБА_4 з реєстру прав власності на нерухоме майно та згоди колишньої дружини на відчуження майна.

Позивачка вселилась у вказаний будинок, розташований по пров. Кучурганському, 3 в смт. Фрунзівка Одеської області та відкрито і безперервно користується ним до теперішнього часу.

Сподіваючись на подальше позитивне вирішення питання про перехід права власності на вказаний будинок до неї, позивачка з метою поліпшення житлових умов провела газифікацію будинку, на що було витрачено грошові кошти в сумі 11 076, 28 грн.

В період з серпня 2008 року по теперішній час позивачка неодноразово зверталася до відповідача з приводу укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, але щоразу чула відповідь, що документи ще не готові і потрібно почекати.

Восени 2011 року ОСОБА_5 повідомив їй, що документи виготовлені і можна звертатися до нотаріальної контори, однак наполягав на тому, щоб позивачка оплатила витрати на нотаріальне оформлення. Крім того, посилаючись на той факт, що протягом минулих років вартість житла збільшилась, вимагав збільшення суми за договором купівлі-продажу. На дану пропозицію вона не погодилась, так як вважає, що сума договору узгоджена з самого початку, також наголошує на тому, що укладення договору купівлі продажу зволікалось з вини ОСОБА_5

У звязку з викладеним у сторін виникла суперечка, яку шляхом переговорів уникнути не вдалось, внаслідок чого нею були висунуті вимоги до відповідача щодо повернення завдатку в сумі 20000 грн., а також витрат на газифікацію будинку. На ці вимоги відповідач не погодився, що спонукало ОСОБА_1 звернутися до суду.

Враховуючи викладене, позивачка просить стягнути на її користь з ОСОБА_5 суму завдатку в розмірі 20000 грн., додаткову суму за порушення зобовязання в розмірі 20000 грн. та 11076, 28 грн., витрачених на проведення газифікації будинку, а також сплачених нею 510 грн. судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу.

Позивачка в судовому засіданні змінила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на її користь суму авансу в розмірі 4000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16 січня 2012 року становить 31 959 гривень. Крім того, вона просить стягнути 11076, 28 грн., витрачених на проведення газифікації будинку, а також сплачених нею 510 грн. судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідач та його представник позов не визнали, посилаючись на те, що відповідач дійсно отримав від позивачки 4000 доларів США, однак не погодилися з тим, що договір не було укладено з вини відповідача. Пояснив, що необхідні документи виготовлені, відповідач готовий укласти договір, проте не згоден з сумою, яку бажає сплатити позивачка, оскільки раніше він із позивачкою домовлялися про більшу суму в порівнянні з тією, яку хоче сплатити позивачка на теперішній час. Наполягає на тому, що попередньо узгоджена ціна за будинок повинна бути сплачена в повному обсязі, тобто була усна домовленість вартості будинку в сумі 14500 доларів США, 4000 доларів США він отримав від позивача, решта суми складає 10500 доларів США.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено і це не оспорюється сторонами по справі, що будинок № 3 по пров. Кучурганському в смт. Фрунзівка Одеської області належить відповідачу ОСОБА_5

Судом встановлено, що 21 серпня 2008 року позивачка домовилась з відповідачем про придбання за договором купівлі-продажу належного останньому житлового будинку. На підтвердження досягнутих домовленостей в присутності свідків вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 4000 доларів США, що станом на 21 серпня 2008 року становило 20000 гривень.

Про отримання грошових коштів відповідач ОСОБА_3 в присутності свідків, а також голови Фрунзівської селищної ради написав на її імя розписку.

Згідно досягнутих домовленостей нотаріально посвідчити договір вони сподівались після підготовки з боку ОСОБА_3 всіх необхідних документів, в тому числі отримання ним ОСОБА_4 з реєстру прав власності на нерухоме майно та згоди колишньої дружини на відчуження майна.

Однак договір купівлі-продажу сторони не уклали, так як у них виникли суперечки щодо вартості будинку.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір купівлі-продажу будинку у відповідності до вимог ст.657 ЦК України має бути укладений у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно зі ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобовязання може мати місце лише у випадках наявності зобовязання, тобто договору між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови.

Як випливає зі змісту зазначеної статті, не може вважатися завдатком грошова сума, яка хоча б і названа завдатком і передана однією стороною іншій, якщо вони домовилися про купівлю-продаж житлового будинку (квартири) і склали про це письмову угоду, оскільки договір купівлі-продажу вважається укладеним лише при дотриманні вимог ст. 657 ЦК України, тобто договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) повинен бути нотаріально засвідченим. Оскільки, договір купівлі-продажу між сторонами не був укладений, суд прийшов до висновку, що в даному випадку мав місце не завдаток, а аванс.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін, тому дія цієї статті на зазначені правовідносини не поширюється.

Дане положення також підтверджене ухвалами Верховного Суду України від 26 лютого 2004 року та від 13 жовтня 2005 року, а також від 21 червня 2006 року. Згідно даних ухвал залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін.

Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. З урахуванням наведеного цілком можливо дійти висновку про те, що критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов'язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом.

Викладені тези в їх сукупності є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку як одного із засобів забезпечення виконання зобов'язань від авансу, як одної з форм розрахунків є: забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами, того чи іншого цивільно-правового зобов'язання; обов'язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком; винне ухилення одної зі сторін від виконання укладеного з дотриманням встановленої законом форми договору, котрий забезпечений завдатком.

В судовому засіданні було встановлено, що сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, згідно з ч.2 ст.570 ЦК України, сплачені в рахунок виконання договору платежі вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавалися.

Факт прийняття ОСОБА_5 від ОСОБА_1 4000 доларів США (за курсом НБУ на той час 20000 грн.) підтверджений розпискою та не заперечується сторонами.

В цій частині позов підлягає задоволенню, з відповідача слід стягнути на користь позивачки суму авансу у розмірі 4000 доларів США. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 16 січня 2012 року дана сума еквівалентна 31 959, 20 грн.

Стосовно вимог позивачки в частині відшкодування коштів, витрачених на проведення газифікації будинку, суд прийшов до наступного.

Абзац 2 частини 1 ст. 216 ЦК України передбачає, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 після вселення в будинок зазнала матеріальних витрат на проведення газифікації, що підтверджено договором про надання послуг з газопостачання, укладений з Ширяївським управлінням з експлуатації газового господарства за № 2590 від 01 вересня 2009 року та квитанціями за оплату проведення газопроводу та купівлю необхідних матеріалів. Загальна сума витрат становить 11076, 28 грн.

Положення частин 1, 2 ст. 1212 ЦК України встановлюють, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи є безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За таких обставин суд дійшов висновку, що матеріальні витрати, які зазнала ОСОБА_1 в звязку з проведенням газифікації будинку, є безпідставно набутими відповідачем, який на даний час є власником квартири, поліпшенням, яке ОСОБА_5 повинен відшкодувати позивачці у розмірі 11076,28 гривень.

Також суд вирішує стягнути з відповідача суму витрат на отримання правової допомоги в розмірі 500 грн.

ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 510 грн. У порядку ст. 88 ЦПК України в даній частині суд задовольняє вимоги позивачки частково, зважаючи на те, що згідно Закону України Про судовий збірN 3674-VI від 8 липня 2011 року один відсоток від задоволеної суми позову становить 319, 59 грн.

На підставі викладеного. керуючись ст.ст. 216, 570, 571, 626, 657, 1212 ЦК України, ст.ст. 11, 86, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму авансу в розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.01.2012 року складає 31 959 (тридцять одна тисяча девятсот пятдесят девять) грн. 20 коп.; суму витрат на проведення газифікації 11076 (одинадцять тисяч сімдесят шість) грн. 28 коп.; судовий збір в розмірі 319 (триста девятнадцять) грн. 59 коп. та витрати на отримання правової допомоги у сумі 500 (пятсот) грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Фрунзівський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: