Справа № 1003/143/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Гапоненко А. П. ,

при секретарі Миронова Н. В.,

за участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 3 м. Біла Церква, справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою , -

В С Т А Н О В И В :

26 квітня 2011 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 03.04.2010 року в місті Біла Церква, на перехресті вул. Київська та вул. Сухоярська, трапилась ДТП під час якої відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем ГАЗ-2410, д.н.з. АО 2183 та рухаючись по вул. Сухоярській, при виїзді на головну дорогу не надав дорогу транспортному засобу, який рухався по ній, що призвело до зіткнення з належним їй автомобілем НОМЕР_1, яким керував її чоловік ОСОБА_5 внаслідок чого заподіяно технічні пошкодження автомобілям. Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 05.07.2010 року (справа №3-3687 за 2010 р.) дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача водія гр. ОСОБА_4, а саме, він порушив пункти 2,36; 10,1; 16,11 ПДР, в результаті чого вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП України. Згідно висновку авто товарознавчого дослідження матеріальна шкода нанесена власнику автомобіля НОМЕР_1 становить 56 928,86 грн. За складання експертного висновку сплачено 996,00 грн. На підставі страхового полісу відповідача позивач отримала страховку в сумі 25 541,83 грн. Решту суми відповідач сплачувати добровільно відмовився. Тому позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, яким просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки з врахуванням страхової виплати, а саме: 56 928,86 грн. - 25 541,83 грн. = 31 387,03 грн. + 996,00 грн. = 32 383,03 грн. Крім цього позивач зазначила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у неї виникли психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції і переживання, викликали необхідність відпочинку, вплинули на реалізацію її намірів та ділових стосунків, із-за поведінки відповідача вона нервувала, тому вона оцінила моральну шкоду в розмірі 5000 грн., які також просила стягнути з відповідача на її користь та судові витрати за сплату державного мита в сумі 324,00 грн., і 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього стягнути 37 835,53 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві.

Відповідач та його представник позов не визнали та пояснили суду, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини третьої особи ОСОБА_5, який керуючи автомобілем позивача перевищив швидкість руху, чим також порушив вимоги ПДР, що знаходиться у причинному звязку з настанням наслідків. Враховуючи, що позивачу відшкодовані матеріальні збитки страховою компанією відповідача ОСОБА_4, позивач не надала доказів витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, а також доказів завданої їй моральної шкоди, просять суд в задоволені позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 повністю підтримав позовні вимоги позивача просить суд їх задовольнити посилаючись на те, що дана ДТП виникла саме з вини відповідача ОСОБА_4

Заслухавши сторони, вивчивши та дослідивши надані сторонами докази, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.04.2010 року, в місті Біла Церква, Київської області, на перехресті вул. Київська та вул. Сухоярська відбулась дорожньо-транспортна пригода під час якої відповідач ОСОБА_4, керуючи належним йому автомобілем ГАЗ-2410, транзитний номерний знак АО 2183 та рухаючись по вул. Сухоярській, при виїзді на головну дорогу вул. Київська не надав дорогу транспортному засобу - автомобілю НОМЕР_1, який належить позивачу під керуванням ОСОБА_5, який рухався по ній, що призвело до зіткнення автомобілів та їх технічного пошкодження. Відповідно до адміністративного матеріалу № 3-3687/2010 та постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 05.07.2010 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача водія гр. ОСОБА_4, який порушив пункти 2,3-б; 10,1; 16,11 ПДР, в результаті чого вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП України. До адміністративної відповідальності водій ОСОБА_4 не був притягнутий у звязку з закінченням строків притягнення до відповідальності на підставі ст. 38 КУпАП, тому провадження у адміністративній справі було закрито, що повністю підтверджується оглянутим у судовому засіданні зазначеним адміністративним матеріалом та копією постанови ( а.с. 7).

Згідно ст.1166 ЦК України, шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка заподіяла шкоду, якщо та не доведе, що шкоду заподіяно не з її вини.

У відповідності до ст. 1187 Цивільного Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.1 п. 1 ст. 1188 шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

При цьому суд враховує, що в матеріалах справи маються докази вини третьої особи водія ОСОБА_5 у виникненні ДТП та настанні наслідків.

Згідно висновку судової автотехнічної трасологічної експертизи № 176 від 08.11.2011 року, яка була призначена та проведена за клопотанням сторони відповідача, швидкість руху автомобіля НОМЕР_2 була не меншою 82…84 км/год і в умовах місця пригоди водій ОСОБА_5 перевищував максимально дозволену на даній ділянці дороги швидкість руху 60 км/год. Водій зазначеного автомобіля ОСОБА_5 у зазначеній дорожній ситуації, що склалась, з технічної точки зору, виконуючи технічні вимоги п.п. 12.4, 12.3 ПДР України, тобто рухаючись із швидкістю руху, яка б не перевищувала максимально допустимої в населеному пункті 60 км/год та застосувавши екстрене гальмування, в момент коли він сприйняв дорожню обстановку як небезпечну, мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «ГАЗ 2410» транзитний н.з. АО 2183, для чого у водія не було перешкод технічного характеру, що могло запобігти зіткненню транспортних засобів. Дії водія ОСОБА_5 з технічної точки зору не відповідали технічним вимогам п.12.4 ПДР України та знаходяться в причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди ( а.с. 74-83).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 3 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при наявності вини обох володільців джерела підвищеної небезпеки - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного.

Судовим розглядом справи встановлено, що ДТП сталася з вини обох водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Таким чином, при вирішення питання про відшкодування шкоди, завданої з обопільної вини, слід застосовувати саме вказану норму.

Дії водіїв автомобілів при даному ДТП не відповідали вимогам вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху України, та, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв'язку з виникненням події даної ДТП.

При зазначених обставинах суд вважає, що вина відповідача ОСОБА_4 у виникненні ДТП більше ніж вина третьої особи ОСОБА_5, оскільки він допустив суттєве порушення - при виїзді з другорядної дороги, не упевнився у безпеці маневру та не уступив дорогу транспортному засобу, що наближався до перехрестя нерівнозначних доріг по головній дорозі. Водій ОСОБА_5 порушив п. 12.3, 12.4 Правил, а саме перевищив швидкість руху та не вжив заходів для зменшення швидкості до повної зупинки транспорту.

З урахуванням вказаних обставин справи, суд вважає, що вина відповідача ОСОБА_4 у процентному співвідношенні складе 60%, а водія ОСОБА_5 - 40%.

Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 363 від 12.04.2010 року матеріальна шкода нанесена власнику автомобіля НОМЕР_1 становить 56 928,86 грн. За складання експертного висновку сплачено 996,00 грн., згідно рахунку-фактури № 9938085/363 від 12.04.2010 року та квитанції від 12.04.2010 року ( а.с. 12-28).

При цьому суд не враховує доводи відповідача щодо непогодження ним з сумою завданої матеріальної шкоди у звязку з невідповідністю зазначеного експертного висновку та фактичним витратам на ремонт автомобіля, оскільки під час проведення експертизи відповідач ОСОБА_4 був присутній, з висновками погодився і їх не оскаржував, а автомобіль позивача на час розгляду справи повністю не відремонтований, як ствердила позивач.

Факт страхового відшкодування позивачу коштів в сумі 25 541,83 грн. підтвердила позивач та не оспорюється стороною відповідача.

Таким чином з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню завдані матеріальні збитки з врахуванням вини відповідача, яка становить: 56928,86 60% = 34157,32 25541,83 = 8615,49 грн. + (996-60%) 597,60 = 9213,09 грн.

Що ж стосується вимог позивача стосовно відшкодування заподіяної моральної шкоди, то згідно ст. 1167 ЦК України, моральна /немайнова/ шкода, заподіяна громадянину, також підлягає відшкодуванню. При цьому розмір моральної шкоди визначається судом з врахуванням характеру та ступеню діяння, особи, яка заподіяла шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Таким чином, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд враховує, що позивач не надала доказів спричинення їй моральної шкоди на суму 5000 грн., але враховує, що при зазначених обставинах справи позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, тривалістю нервових переживань з приводу ДТП, яку суд оцінює в суму 1000 грн., тому суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково з врахуванням ступеню вини відповідача та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди позивачу в сумі 600 грн.

Підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 98 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України та ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальних збитків в сумі 9213 ( девять тисяч двісті тринадцять ) грн.. 09 коп. та моральної шкоди в сумі 600 ( шістсот) грн., а також судові витрати за сплату державного мита і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 218 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_6