РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2012 року

Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого судді Леньо
С.І.

при секретарі Станько
Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні житлом, вселення,
встановлення порядку користування
квартирою ;

зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про встановлення порядку
користування квартирою, -

в с т а н
о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, з подальшими доповненнями, в
якому просить зобов»язати
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2 не чинити
перешкод в користуванні квартирою № 8
по вул. К.Левицького, 70 у м. Львові та
вселити його у вказане житлове
приміщення, а також встановити порядок
користування даною квартирою,
виділивши в користування позивачу
кімнату 8-6 площею 18,1 кв.м., відповідачам
– кімнати 2-4 площею 13 кв.м., 8-5 площею 25,8
кв.м.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що квартира АДРЕСА_1
належить сторонам на праві спільної
часткової власності : позивачу 2/5
частки, відповідачу ОСОБА_4 –2/5 частки,
відповідачу ОСОБА_2 –1/5 частки.
Відповідачі поміняли замки вхідних
дверей та одноособово користуються
квартирою, не допускаючи позивача в
житлове приміщення та не надаючи йому
ключів, з приводу чого він неодноразово
звертався до правоохоронних органів, а
зараз до суду. Враховуючи вимоги
закону, як співвласник квартири,
просить зобов’язати відповідачів не
чинити йому перешкод в користуванні
житлом та вселити в дане приміщення.
Крім цього, з метою вирішення між
сторонами питання користування
квартирою, просить виділити в
користування кожної із сторін
зазначені вище житлові кімнати.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 пред’явили
зустрічний позов, в якому просять
визнати право на проживання за ОСОБА_4 в
кімнаті 8-5 площею 25,8 кв.м., за ОСОБА_2 –в
кімнаті 8-6 площею 18,1 кв.м., за ОСОБА_1 –в
кімнаті 2-4 площею 13 кв.м.

Зустрічний позов мотивують тим, що
квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на
праві спільної часткової власності :
відповідачу ОСОБА_4 –2/5 ідеальних
частки, відповідачу ОСОБА_2 –1/5 частки,
позивачу ОСОБА_1 –2/5 частки.
Відповідачі не оспорюють право
власності позивача на частку в
квартирі, тому не заперечують проти
його вселення, однак зважаючи, що в
сім»їЗамислових склався порядок
користування кімнатами в квартирі,
згідно якого ОСОБА_4 займає кімнату 8-5, а
ОСОБА_2 проживає в кімнаті 8-6, позивач не
проживає в квартирі з 1988 року, знятий з
реєстрації в 2002 році, забезпечений
іншим житлом, то просять встановити
запропонований ними порядок
користування квартирою. Також
зазначають, що відповідачі не чинили і
не чинять ОСОБА_1 перешкод в
користуванні майном.

В судовому засіданні позивач по
первісному позову ОСОБА_1 підтримав
позов та надав пояснення аналогічні
наведеним в заяві, проти зустрічного
позову заперечив. Додатково пояснив, що
без його згоди відповідачі провели
перепланування квартири, зокрема
кімнат, площа яких змінилася. Вхід в
приміщення з коридору в кімнату 2-4, з
якої є вхід в кімнату 8-5, при тому двері
демонтовані, а між кімнатами є лише
арка. Вказав, що до 1988 року він проживав
в квартирі з батьками та відповідачами,
особисто займав кімнату 8-6, яку зараз
просить виділити в його користування.
Проти виділення йому кімнати 2-4 площею
13 кв.м. заперечує, оскільки площа
кімнати є набагато меншою від належної
йому житлової площі в квартирі. При
цьому, відповідач ОСОБА_4 переважно
перебуває за кордоном та не
користується спірним житлом.

Відповідач по первісному позову ОСОБА_2
та представник відповідачів ОСОБА_3 у
судовому засіданні первісний позов
визнали частково, зустрічний позов
підтримали, з викладених в ньому
підстав. Надали аналогічні пояснення
про те, що відповідачі не чинили
позивачу, який є рідним братом ОСОБА_4,
жодних перешкод в користуванні житлом,
і на даний час не заперечують надати
йому ключі від вхідних дверей для того
щоб він міг вселитися. Разом з тим,
заперечують проти встановлення
порядку користування квартирою
запропонованого позивачем, оскільки
ОСОБА_2 з дитинства проживає в кімнаті
8-6 площею 18,1 кв.м., такий порядок
користування склався в їх сім»ї, тому
дана кімната не може бути виділена
позивачу. Також вказують, що будь-яких
перепланувань квартири відповідачі не
проводили, вхід в квартиру з коридору в
кімнату 2-4, а з цієї кімнати вхід в
кімнати 8-5 та 8-6, як зазначено в
технічному паспорті. Між кімнатами 2-4
та 8-5 дійсно відсутні двері, а
встановлена арка. В разі виділення
позивачу приміщення 2-4 площею 13 кв.м.
ОСОБА_2 зобов’язується встановити між
кімнатами двері.

Заслухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши представлені по
справі докази, суд дійшов висновку, що
первісний позов підлягає до
задоволення частково, а в задоволенні
зустрічного позову слід відмовити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
в порядку спадкування на підставі
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 06.03.2007 року належить
сторонам на праві спільної часткової
власності, а саме позивачу ОСОБА_1 –2/5
частки, відповідачу ОСОБА_4 –2/5 частки,
відповідачу ОСОБА_4 –1/5 частки. Право
власності осіб в установленому порядку
зареєстроване в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО».
Квартира складається з трьох житлових
кімнат, житловою площею 56,9 кв.м.,
загальна площа квартири становить 73,6
кв.м. (а.с.5-8,28,29).

У відповідності до ст. ст. 316, 317, 321 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Враховуючи наведене, квартира АДРЕСА_1
є спільною частковою власністю сторін,
право власності має здійснюватися за
їхньою згодою. Вказані обставини не
оспорюються відповідачами та
підтверджуються зібраними у справі
доказами.

В судовому засіданні встановлено
наявність перешкод у користуванні
позивачем спільною власністю
–квартирою, у зв’язку з заміною замка,
про що свідчать заяви та пояснення
позивача, адресовані правоохоронним
органам з приводу неможливості доступу
до житлового приміщення (а.с.9-12).

При цьому, суд не приймає до уваги
посилання відповідачів на те, що вони
не чинять позивачу перешкод у
користуванні квартирою, оскільки
ОСОБА_1 неодноразово звертався до
правоохоронних органів з приводу вище
наведених обставин, а також пред’явив
позов до суду з метою захисту своїх
прав, відтак між сторонами існує спір
щодо користування житлом. Крім цього, у
позивача відсутні ключі від нового
замка встановленого відповідачами,
чого вони не заперечують та вказують,
що ключів йому не надавали.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позивач ОСОБА_1, який є
співвласником квартири по вул. К.
Левицького, 70/8 у м. Львові, вправі
вимагати у відповідачів усунення
перешкод в користуванні квартирою та
вселитись у спірне житлове приміщення,
тому в цій частині його позовні вимоги
є підставними та підлягають до
задоволення.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
встановлення порядку користування
квартирою та зустрічного позову, суд
відмовляє в задоволенні таких,
виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України
сторони вправі домовитися про порядок
володіння та користування майном, що є
їхньою спільною частковою власністю.
Однак, спільної згоди щодо виділення
кожному з них в користування певної
житлової кімнати, сторони не досягли.

Як встановлено в ході розгляду
справи, житлова площа квартири
становить 56,9 кв.м., така складається з
трьох кімнат: 2-4 площею 13 кв.м., 8-6 площею
18,1 кв.м., 8-5 площею 25,8 кв.м. Однак,
запропоновані сторонами варіанти
встановлення порядку користування
квартирою та виділення кожному з них
певних житлових кімнат за площею не
співмірні з ідеальними долями у праві
власності на квартиру та не
відповідають їх частці у праві
спільної часткової власності. Крім
цього, враховуючи, що згідно технічного
паспорту, плану квартири (а.с.8), вхід в
житлове приміщення є в коридор 8-1, з
якого наявний вхід в житлову кімнату 2-4
площею 13 кв.м., а вже з неї до кімнат 8-5
площею 25,8 кв.м. та 8-6 площею 18,1 кв.м.,
кожному із сторін неможливо виділити в
користування ізольовану кімнату, що
порушуватиме їх права та інтереси.
Також в засіданні з’ясовано, що
будь-яких домовленостей з приводу
володіння та користування житлом між
сторонами не досягнуто, порядок
користування кімнатами між ними не
встановлений. Доказів протилежного
сторонами не представлено, зокрема, що
стосується і перепланування квартири
проведеного відповідно до вимог
закону.

Згідно із ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Всупереч вимог закону сторонами не
надано жодних належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що
запропоновані ними варіанти
встановлення порядку користування
квартирою технічно можливі та
відповідають їх ідеальним часткам. На
роз’яснення суду, з метою з»ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань, про
можливість призначення судової
експертизи з питання визначення
варіантів для встановлення порядку
користування жилим приміщенням
відповідно до ідеальних часток кожного
із співвласників, сторони згідно вимог
ст. 143 ЦПК України заяв про призначення
експертизи не подавали, натомість
просили вважати подані ними докази
вичерпними.

Враховуючи наведене, розглядаючи спір
в межах заявлених сторонами вимог та на
підставі поданих ними доказів, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
первісного позову ОСОБА_1 в частині
вимог про встановлення порядку
користування квартирою та зустрічного
позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 про встановлення
порядку користування квартирою слід
відмовити з наведених вище мотивів.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК
України, ст. ст. 11, 15, 16, 316, 317, 321, 356, 358, 391
ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд, -

в и р і ш
и в:

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Зобов’язати ОСОБА_4, ОСОБА_2 не чинити
перешкод ОСОБА_1 в користуванні
квартирою № 8 по вул. К.Левицького, 70 у м.
Львові.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 45,50 грн. судових
витрат.

В задоволенні решти вимог по
первісному позову - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
встановлення порядку користування
квартирою –відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:

Леньо С.І