№ 2-2354/11
18 квітня 2012 року Костянтинівський
міськрайонний суд Донецької області у
головуючого судді           Янюк Ю. Б.
представника відповідача та
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Костянтинівка справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -
16 грудня 2011 року ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням. Він
обґрунтовував свої вимоги тим, що йому
на праві приватної власності належить
жилий будинок №36 по вул.Дзержинського
в с.Іванопілля Костянтинівського
району Донецької області. Будучи
власником вказаного будинку, він
обмежений у своєму праві, тому що в домі
з 11 січня 2011 року зареєстрована дружина
його онука, відповідачка ОСОБА_3, яка в
домі ніколи не проживала і по
теперішній час не знялась з реєстрації.
ОСОБА_3 проживає та працює в
м.Севастопіль АР Крим, фактично в домі
не проживає, права власності на нього
чи права користування ним не має. У
зв'язку з наведеними обставинами він
змушений нести додаткові витрати по
утриманню дому. В добровільному
порядку відповідачка знятись з
реєстрації не бажає, у зв'язку з чим він
просить визнати ОСОБА_3 особою, що
втратила право користування
зазначеним жилим приміщенням.
В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги,
посилаючись на ті ж обставини, що й у
Відповідачка ОСОБА_3 в судове
засідання не явилась, подала заяву, в
якій позов не визнала та просила
розглянути справу за її відсутності за
участю її представника ОСОБА_2 У цій же
заяві, яка по суті є запереченнями
проти позову вказувала, що є дружиною
онука позивача, ОСОБА_4, який
зареєстрований у квартирі свого батька
ОСОБА_2, але працюють та проживають вони
у ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв’язку з тим, що
робота закінчилась, вона з чоловіком на
запрошення позивача в грудні 2010 року
приїхали жити до нього і за його згодою
вона була зареєстрована в домі №36 по
вул.Дзержинського в с.Іванопілля
Костянтинівського району Донецької
області. Однак, в домі вони не
проживали, оскільки позивач постійно
настроював їх проти свого сина, ОСОБА_2,
на цьому грунті між позивачем та його
сином виникали скандали. 15 травня 2011
року вона з чоловіком виїхали до
м.Севастопіль, де працюють та
проживають. Вважає, що не втратила
права користування жилим приміщенням у
вказаному домі, оскільки співвласником
цього дому була дружина позивача,
ОСОБА_5, яка померла 2 жовтня 2010 року.
Вона свого часу склала заповіт на ім’я
внучки, ОСОБА_6, яка має право на частку
в цьому будинку, і не дає своєї згоди на
зняття її з реєстрації в будинку.
Третя особа ОСОБА_6 в судове
засідання не явилась, подала заяву, в
якій просила у задоволенні позову
відмовити та розглянути справу за її
відсутності за участю її представника
ОСОБА_2 В цій заяві вона зазначала, що є
спадкоємцем за заповітом після смерті
дружини позивача, ОСОБА_5, яка померла 2
жовтня 2010 року. В порядку спадкування
їй належить частка в жилому домі №36 по
вул.Дзержинського в с.Іванопілля
Костянтинівського району Донецької
області, і як власниця цієї частки вона
визнає право користування
відповідачки жилим приміщенням в цьому
Представник відповідача та
третьої особи ОСОБА_2 позов не визнав,
посилаючись на обставини, викладені
особами, інтереси яких він представляє
в судовому засіданні. 12 березня 2012 року
ним поданий до суду зустрічний позов до
ОСОБА_1, який вимог стосовно житлових
правовідносин, що розглядаються судом,
не містить, і розцінюється судом, як
заперечення проти позову ОСОБА_1, у
задоволенні якого він просив
відмовити. Ним також була визнана в
судовому засіданні ті обставини, що
позивач ОСОБА_1 не перешкоджав
відповідачці ОСОБА_3 користуватись
житлом у своєму домі і що остання
наприкінці лютого 2011 року разом з
чоловіком виїхала до м.Севастопіль, де
працює та проживає по теперішній час.
Заслухавши позивача,
представника відповідача та третьої
особи, дослідивши докази у справі, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
Судом встановлено, що
позивачу ОСОБА_1 на праві приватної
власності належить жилий будинок №36 по
вул.Дзержинського в с.Іванопілля
Костянтинівського району Донецької
області (а.с.55-58).
У цьому будинку позивач
зареєстрований 4 лютого 1971 року (а.с.4), а
відповідачка ОСОБА_3, яка є дружиною
онука позивача, значиться
зареєстрованою 11 січня 2011 року (а.с.11).
Відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном. Відповідно до частини 3
ст.9 ЖК України ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
Відповідно до положень ст.156
ЖК України члени сім'ї власника
житлового будинку(квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку, якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням.
До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу
(дружина, їх діти, батьки). Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням.
Таке право вони втрачають лише в разі
вибуття на інше постійне місце
проживання і припинення внаслідок
цього сімейних стосунків з власником.
У свою чергу, відповідно до ст.
405 ЦК України член сім'ї власника житла
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.
Судом встановлено, що
відповідачка ОСОБА_3 була
зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 за згодою
позивача, будь-які угоди щодо порядку,
строків та умов користування домом між
Сторони визнають той факт, що
в лютому-березні 2011 року відповідачка
ОСОБА_3 виїхала добровільно на інше
постійне місце проживання –
м.Севастопіль АР Крим і перешкод у
користуванні житлом у вказаному домі
позивач їй не чинив. Та обставина, що
відповідачка у вказаний період часу
виїхала з будинку, не перешкоджала їй в
межах строків, встановлених ч.2ст.405 ЦК
України, повернутися до спірного
будинку, але вона цим правом не
скористалася незважаючи на
відсутність будь-яких перешкод з боку
Відповідно до частини 1 ст.61
ЦПК України обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
Статтею 41 Конституції України,
статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17.07.97 року відповідно до
Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7
та 11 до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК
Права власника житлового
будинку, квартири визначені ст.383 ЦК
України та ст.150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.
У зв'язку з наведеним порушене
право власності позивача ОСОБА_1
підлягає захисту і необхідно усунути
перешкоди в здійсненні цього права,
визнавши відповідачку ОСОБА_3 особою,
що втратила право користування
зазначеним жилим приміщенням.
Заперечення проти позову,
викладені третьою особою ОСОБА_6, не
можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки їй на праві спільної
часткової власності спірний будинок не
належить (а.с.37-38), а можливе виникнення
у неї такого права у майбутньому не
може вплинути на правовідносини, що
склалися між позивачем та
У відповідності до вимог ст.88
ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача підлягають стягненню
понесені позивачем при зверненні до
суду витрати по оплаті судового збору
у розмірі 94грн.10коп.
Керуючись ст.ст.88,212-215 ЦПК
України, ст.ст.383,386,391,405 ЦК України,
ст.ст.150, 156 ЖК України, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
ОСОБА_3 особою, що втратила право
користування жилим приміщенням в
жилому будинку №36 по вул.Дзержинського
в с.Іванопілля Костянтинівського
району Донецької області.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 витрати по сплаті судового
збору в розмірі 94 (дев’яносто чотири)
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Костянтинівський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення - протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя