Номер провадження № 22-ц/1590/7590/12
Головуючий у першій інстанції Мазун
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2012
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів
Кварталової А.М., Гірняк Л.А.,

при секретарі судового засідання
Кушнір М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1,
яка діє в інтересах малолітнього сина
ОСОБА_2, ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м.Одеси
від 01.06.2012 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (законний
представник ОСОБА_1), треті особи -П'ята
Одеська державна нотаріальна контора,
державний нотаріус П'ятої Одеської
державної нотаріальної контори
Суслова Олександра Михайлівна про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, -

встановила:

До Малиновського районного суду
м.Одеси звернувся ОСОБА_2 з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності в
порядку спадкування за законом, в

якому вказував, що він є спадкоємцем
після смерті його батька - ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1. 22 квітня 2010 року
позивач звернувся до П'ятої Одеської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті його батька та надав відповідні
документи, що підтверджують право на
спадкування за законом першої черги.
Крім нього спадкоємцем першої черги є
також відповідач у справі, який є сином
покійного ОСОБА_5, але від іншої матері
та який також подав відповідну заяву.
Нотаріусом було повідомлено про
спадкову масу, яку становить наступне
майно, а саме - 12 частина квартири
АДРЕСА_1, а також земельна ділянка,
розташована на території Затоківської
селищної ради м.Білгород-Дністровський
Одеської області, Садове товариство
«Кинаповець», ділянка НОМЕР_1, які
належали померлому. Документи про
належність зазначеного майна були
надані відповідачем нотаріусу, з яких
були зроблені та нотаріально
засвідчені копії, що містяться в
матеріалах спадкової справи. Після
закінчення шестимісячного строку
позивач звернувся до нотаріальної
контори з метою отримати свідоцтво про
право на спадщину, однак отримав
відмову у зв'язку з тим, що для видачі
свідоцтва до матеріалів спадкової
справи не надано оригіналів документів
про право власності спадкодавця на
майно, що попередньо надавалися
відповідачем. Оскільки, відповідач
відмовився надати позивачу оригінали
правовстановлюючих документів,
позивач не може отримати свідоцтво про
право на спадщину.

Посилаючись на вищевикладене, позивач
просив визнати за ним право власності
на 14 частину квартири АДРЕСА_1 та на 12
частину земельної ділянки,
розташованої на території
Затоківської селищної ради
м.Білгород-Дністровський Одеської
області, Садове товариство
«Кинаповець», ділянка НОМЕР_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 1-3).

В процесі розгляду справи до участі в
її розгляді ухвалою Малиновського
районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2011
року в якості законного представника
ОСОБА_2 була притягнута ОСОБА_1 (а.с.37).

До матеріалів справи були приєднані
заперечення, в яких законний
представник та її представник -
адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги не
визнали, посилаючись на неможливість
неповнолітньої особи бути
відповідачем по справі та те, що
іноземні громадяни, оскільки позивач є
громадянином Королівства Нідерланди,
не можуть бути власниками земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення (а.с. 32-33).

Рішенням Малиновського районного суду
м.Одеси від 01 червня 2012 року позовні
вимоги ОСОБА_3 було задоволено. Визнано
за ОСОБА_3 право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1 та на ? частину
земельної ділянки, розташованої на
території Затоківської селищної ради
м. Білгород -Дністровський Одеської
області, Садове товариство
«Кинаповець», ділянка НОМЕР_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.
148-151).

14.06.2012 року ОСОБА_1, яка діє в інтересах
малолітнього сина ОСОБА_2, подала
апеляційну скаргу на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 01 червня 2012 року. В обґрунтування
скарги посилалася на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, на незаконність
та необґрунтованість рішення, а саме на
те, що позов було пред'явлено до
малолітньої особи -ОСОБА_2, який не міг
самостійно реалізовувати свої права та
обов'язки та представляти свої
інтереси в суді. Крім того, апелянт
зазначає, що 13.10.2011 року ухвалою суду
апелянта було залучено до участі у
справі у якості законного представника
малолітньої особи -ОСОБА_2. Але ані
позивач, ані його представник такого
клопотання щодо заміни первісного
відповідача належним відповідачем не
заявляли. Крім того, апелянт
посилається на те, що відповідно до
вимог ч.2 ст.29 ЦПК України суд може
залучити до участі у справі законного
представника лише неповнолітніх осіб
віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти
років, а залучення до справи у якості
відповідачів малолітніх осіб віком до
чотирнадцяті років та у якості
законного представника дітей даної
категорії нормами процесуального
законодавства не передбачено. Крім
того, апелянт посилається на те, що
постанова державного нотаріуса П'ятої
Одеської державної нотаріальної
контори Суслової О.М. від 14.03.2012 року не
є належним доказом по справі. Апелянт
також посилався на те, що судом були
проігноровані її клопотання про
відкладення судового засідання у
зв'язку з неявкою адвоката із поважних
причин, а також клопотання про
ознайомлення з матеріалами справи, та
взагалі справа розглядалася з
порушенням вимог ст.ст.192, 193, 195. Апелянт
також посилається на те, що твердження
позивача щодо знаходження оригіналів
правовстановлюючих документів не
відповідають дійсності, так як жодних
правовстановлюючих документів, ані
суду, ані нотаріусу вона не надавала
(а.с. 164-165).

03.08.2012 року малолітній ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 01 червня 2012 року, просив розглядати
свою апеляційну скаргу разом зі
скаргою ОСОБА_1. В обґрунтування скарги
посилався на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на незаконність
та необґрунтованість рішення. А саме
посилався на те, що він був незаконно
усунутий від участі у справі і
позбавлений можливості реалізувати
свої процесуальні права та обов'язки та
захищати свої інтереси в суді.
Посилаючись на ст.ст.30, 31 ЦК України
зазначив, що він не мав можливості
приймати участі у справі у якості
відповідача, самостійно реалізовувати
свої права та обов'язки, в зв'язку з чим
судом 13.10.2011 року до участі у справі в
якості його законного представника
було залучено його мати -ОСОБА_1, але
апелянт вважає, що його мати не може
представляти його інтереси в зв'язку з
тим, що її права та інтереси суперечать
правам та інтересам апелянта. Апелянт
вважає, що його інтереси повинен був
представляти Орган опіки та піклування
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради, який у
встановленому законом порядку не
залучався до участі у справі (а.с.188-191,
202-203).

Ухвалою від 16.08.2012 року вказані
апеляційні скарги було прийнято до
спільного розгляду (а.с. 210-211).

До матеріалів справи було приєднано
заперечення, а також додаткові
заперечення (а.с. 224-226, 229-231) у яких
представник апелянта підкреслював, що
у апеляційній скарзі не зазначено
жодного порушення норм матеріального
права. Також звернув увагу на те, що
відповідачем у справі під час спору
щодо права на спадкування є особа, яка є
спадкоємцем, а не особа яка її
представляє. Апелянтом не
відрізняється визначення
цивільно-процесуальної правоздатності
від цивільно-процессуальної
дієздатності. Відповідно статті 28 ЦПК
України здатність мати цивільні
процесуальні права та обов'язки
сторони, третьої особи, заявника,
заінтересованої особи (цивільна
процесуальна правоздатність) мають усі
фізичні і юридичні особи. Реалізуються
(здійснюються) цивільні-процесуальні
права та обов'язки (ст.29 ЦПК України) або
особисто або через законного
представника для неповнолітніх (ч.2 ст.29
суд може залучити до участі в таких
справах законного представника
неповнолітньої особи або особи,
цивільна дієздатність якої обмежена).
При цьому, відповідно до ч.1 ст.39 ЦПК
України права, свободи та інтереси
малолітніх осіб віком до чотирнадцяти
років, а також недієздатних фізичних
осіб захищають у суді відповідно їхні
батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші
особи, визначені законом. Таким чином,
для неповнолітніх осіб суд може
залучити до законного представника (ч.2
ст.29 ЦПК), в свою чергу ж для малолітніх
осіб відповідно до імперативної норми
ч.1 ст.39 ЦПК залучити законного
представника це обов'язок суду. З
огляду на зазначене, за умови права (в
тому числі й процесуального відповідно
до ЦПК), яке належить малолітньому
відповідачу, а не її законному
представнику (матері), твердження,
зазначене в скарзі, про необхідність
залучення представника в якості
відповідача, на думку представника
позивача є хибним та не передбаченим
законодавством. Вважає, що у справі, що
розглядається було правильно (ст.39 ЦПК)
залучено законного представника
суб'єкта цивільно-процесуального права
(ст.28 ЦПК) - спадкоємця. При цьому,
апелянтом було проігноровані стаття
27-1 ЦПК України згідно з якою малолітні
особи є повноправними учасниками
цивільного процесу й наділяються в
ньому як загальними правами та
обов'язками, так і спеціальними
правами. Заперечував проти твердження
апелянта про те, що останній не
ознайомлення з постановою нотаріусу
про відмову у видачі свідоцтва про
право на спадщину, а також того, що по
справі це не є належним доказом.
Звернув увагу, на те, що законний
представник відповідача, апелянт,
приховуючи документи намагається
ввести суд в оману. Так у
передостанньому судовому засіданні
районного суду законний представник
повідомила, що правоустановчі
документи знаходяться в неї та
зобов'язалась надати їх до наступного
засідання (це підтверджує звукозапис
судового засідання). У наступному
засіданні вона повідомила, що давно
віддала ці документи стороннім особам
в рахунок боргу. При цьому, в матеріалах
нотаріальної справи містяться
нотаріально посвідчені копії обох
правовстановчих документів, які
надавались нею, що підтверджено
нотаріусом.

Також звернув увагу на те, що
твердження ОСОБА_2 про те, що у якості
відповідача повинна була виступати
його мати так як, в силу ст. 31 ЦК він має
право вчиняти лише дрібні побутові
правочини не відповідає закону.
Відповідно до ст.25 ЦК здатність
набувати цивільні права та обов'язки
(цивільну правоздатність) мають усі
фізичні особи. У зв'язку з цим права та
обов'язки набуває саме син-спадкоємець,
а не його законний представник-мати.
Окрім того, відповідач, зазначаючи про
те, що відповідно до ч.2 ст.29 суд може
залучати лише законних представників
неповнолітніх осіб, а не малолітніх, не
враховує стаття 39 ЦПК України. Надав
детальний аналіз поданого позову
законним представником позову до
Малиновського районного суду м. Одеси
про зміну черговості, його
безпідставності та необґрунтованості.

В судове засідання призначене на 6.11.2012
року адвокатом ОСОБА_6 було подано
клопотання про відкладення справи в
зв'язку зі знаходженням його у ВССУ,
при цьому в якості додатку було надано
ухвалу (а.с. 237, 238). Також адвокатом
ОСОБА_6 було подана заява в порядку ст. 27
ЦПК України (а.с. 239) про залучення до
матеріалів справи довідок про
реєстрацію малолітнього відповідача
та його матері (а.с. 240-241). Клопотання про
відкладення слухання справи було
відхилено, судовою колегію було
прийнято рішення про розгляд
апеляційної скарги, оскільки як
вбачається з ухвали суду явка сторони
при розгляді касаційної скарги не була
обов'язковою, слухання справи
неодноразово відкладалось, в тому
числі і за клопотанням апелянта.
Оскільки, сторона відповідача про час
та місце проведення судового засідання
повідомлена належним чином (а.с. 235), а у
відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК
України, неявка сторони, яка сповіщена
про день і час розгляду справи не
перешкоджає розглядові справи. Судова
колегія також враховує, що про
знаходження в провадженні
апеляційного суду Одеської області, що
16.08.12 р. повідомлялись органи опіки та
піклування (а.с. 213-214), а також
прокуратура Одеської області (а.с. 215-216),
яким пропонувалось вирішити питання
про вступ до справи для представництва
малолітньої особи, проте та обставина,
що представник прокуратури та органу
опіки не вступили до участі в розгляді
справи свідчить про відсутність
порушень прав малолітньої особи під
час здійснення цивільного судочинства
по справі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, пояснення
представника позивача, судова колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
повинна бути відхилена, а рішення суду
першої інстанції залишено без змін
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з
врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає за необхідним
зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що спір
існує між учасниками спадкових
відносин -спадкоємцями першої черги.
При цьому, відповідач по справі є
малолітня особа, чиї інтереси в силу
вказівки закону зобов'язана
представляти його мати -ОСОБА_1, яка
батьківських прав не позбавлялась. Як
вбачається з матеріалів справи, саме
її діями були створені технічні
передумови для виникнення спору,
зокрема, не надавши оригінал
правоустановчих документів до
нотаріальної контори (а.с. 58-86), що
об'єктивно підтверджується
матеріалами спадкової справи, а також
відповідями та поясненнями нотаріуса
(а.с.109, 110, 120). Проте такі дії, свідчать
про використання нею свого власного
життєвого досвіду та своєї волі, яку за
концепцію законодавця, замінює волю
малолітньої особи в певних відносинах.

Судом першої інстанції було вірно
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась
спадщина у складі: ? частини квартири
АДРЕСА_1, а також земельної ділянки,
розташованої на території
Затоківської селищної ради міста
Білгород-Дністровський Одеської
області, СТ „Кинаповець", ділянка
НОМЕР_1 (а.с. 74-76, 79).

Сторони по справі є рідними дітьми
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, що
підтверджується копіями свідоцтв про
їх народження, в яких вказано, що їх
батьком є ОСОБА_5 (а.с. 63, 64).

Позивач та ОСОБА_1, яка діє в інтересах
свого малолітнього сина - ОСОБА_2
звернулись до П'ятої Одеської
державної

нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, як спадкоємці
(а.с.60, 61).

Позивачу було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом

у зв'язку з відсутністю у нього
оригіналів документів на спадкове
майно, які

знаходяться у відповідача по справі -
ОСОБА_2, про що

свідчить постанова державного
нотаріуса П'ятої Одеської державної
нотаріальної

контори Суслової О.М. від 14.03.2012 р. (а.с.
82).

У зв'язку з відмовою відповідача надати
оригінали документів для прийняття

спадщини іншим спадкоємцем, позивач
позбавлений можливості отримати
свідоцтво

право на спадщину за законом після
смерті батька.

Сторони по справі мають однаковий
ступінь споріднення з померлим, є
рідними

дітьми, тож мають рівні права на
отримання спадщини. Кожній стороні
належить 1/2

частина спадкового майна.

Згідно з ст. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до

спадкоємців на загальних підставах, із
збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.3 ст.22 Земельного
кодексу України землі

сільськогосподарського призначення
передаються у власність та надаються у

користування громадянам - для ведення
особистого селянського господарства,

садівництва, городництва, сінокосіння
та випасання худоби, ведення товарного

сільськогосподарського виробництва.
Частиною четвертою статті 81 Земельного

кодексу України допускається
можливість отримання іноземцями та
особами без

громадянства земель (земельних
ділянок) сільськогосподарського
призначення у

спадщину, але з умовою їх наступного
відчуження протягом року.

Щодо посилань в апеляційних
скаргах на те, що суд не прийняв до
уваги твердження відповідача про
неможливість заявлення позову до
малолітньої особи, якою є ОСОБА_2,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції вірно дійшов висновку про те,
що відповідно до ч.1 ст.39 ЦПК України
права, свободи та інтереси
малолітніх осіб віком до
чотирнадцяти років, а також
недієздатних фізичних осіб захищають у
суді відповідно їхні батьки,
усиновлювачі, опікуни чи інші особи,
визначені законом. Виходячи зі
встановленої законодавством прямої
концепції представництва, яке
поділяється в залежності від підстав
виникнення на добровільне (договірне)
та обов'язкове (законне), всі дії як
вчиняються представником вчиняються
від імені особи, яка представляється.
Тому судом першої інстанції правомірно
було залучено ОСОБА_1 до участі у справі
в якості законного представника ОСОБА_2
(а.с.37).

Щодо посилань в апеляційних скаргах на
відсутність клопотань зі сторони
позивача щодо витребування доказів, з
матеріалів справи вбачається, що
ухвалою суду від 13.10.2011 року за
клопотанням представника позивача
судом було витребувана копія
спадкової справи (а.с.38).

Щодо посилань на те, що суд не надав її
можливості ознайомитися з матеріалами
справи, не дав можливості надати
додаткові пояснення та заявити
клопотання, з матеріалів справи
вбачається, що 03.10.2011 року апелянтом
були подані заперечення на позовну
заяву, у судових засіданнях 13.10.2011 року,
29.11.2011 року, 01.02.2012 року, 15.03.2012 року
апелянт був присутній, 22.11.2011 року
позивачем були надані додаткові
пояснення на заперечення апелянта
(а.с.42-46). Крім того, у справі було
оголошено перерву вже після судових
дебатів та апелянт подала заяву про
ознайомлення з матеріалами справи, а
25.04.2012 року заяву про відкладення
слухання (а.с.123), у справі було
оголошено перерву

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції обгрунтовано виходив
з того, що з письмових пояснень П'ятої
Одеської державної нотаріальної
контори та відповідної постанови про
відмову у видачі свідоцтва про право на
спадщину вбачається, що позивач був
позбавлений такого права за
відсутності в нього оригіналів
відповідних документів на спадкове
майно, які були попередньо надані
нотаріусу законним представником
відповідача, яка в свою чергу
повідомила суд про неможливість їх
повторного надання у судове засідання
у зв'язку з тим, що оригінали
правовстановлюючих документів
залишися у нотаріальній конторі.
Вказане не відповідає дійсності і
спростовується відповіддю державного
нотаріуса П'ятої Одеської державної
нотаріальної контори Суслової О.М., з
якої вбачається, що оригінали цих
документів були повернуті ОСОБА_1 після
того, як були отримані та завірені їх
фотокопії (а.с. 120-121).

Як вбачається з листа приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 від
01.03.2012р. на ім'я представника позивача
для видачі дубліката договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_9 24
травня 2006 року, реєстр №1833 до нотаріуса
повинні звернутися одночасно обидва
власники квартири: ОСОБА_1 (або її
представник при наявності довіреності)
та спадкоємці ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 (або його представник при
наявності довіреності) (а.с. 109).

Посилаючись на вищевикладене, суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку про те, що позивач не має іншої
можливості захистити своє право ніж за
зверненням до суду з відповідним
позовом про визнання права власності в
порядку спадкування за законом.

Судова колегія вважає, що додані до
матеріалів стороною апелянта довідки
про реєстрацію (а.с. 240-241), справжність
однією з яких оспорив представник
позивача, оскільки за його твердженням
довідка АО «Краян» в матеріалах справи
є інші довідки,

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують вірно надану оцінку
позовним вимогам заявленим в суді
першої інстанції. При цьому, судова
колегія зауважує, що всі доводи
апеляційних скарг мають штучний
характер, в будь-якому випадку не
впливають на вірність вирішення судом
першої інстанції спору, а згідно з ч. 2
ст. 308 ЦПК України не може бути
скасовано правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань. Таким чином,
оскільки, доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження та не
спростовують вірних висновків суду
першої інстанції, які зроблені на
підставі належних та допустимих
доказів, тобто суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
апеляційний суд відповідно до ст. 308
ЦПК України відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 209, 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, яка діє в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_2,
ОСОБА_2 на рішення Малиновського
районного суду м.Одеси від 01.06.2012 року -
відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м.Одеси від 01.06.2012 року -залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.І. Дрішлюк

А.М. Кварталова

Л.А. Гірняк