Справа № 0503/6585/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2012 .

м. Артемівськ

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого

судді ТВЕРСЬКОГО С.М.,

при секретарі ЗУБЕНКО Т.А.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2.

представника відповідача ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селянське фермерського господарства Артеміда про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1. звернувся з позовом до Селянського фермерського господарства Артемідапро визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та про визнання недійсною реєстрацію договору оренди землі.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що в 2007 році між ним, як власником земельної ділянки, та відповідачем укладено договір оренди землі. Він вважає, що спірний договір не містить істотних умов , передбачених ст.15 Закону України Про оренду земліта взагалі сам договір не відповідає типовій формі договору оренди землі, затвердженої постановою КМУ від 3 березня 2004 року №220.

На думку позивача при укладанні спірного договору відповідачем не було додержано вимог ст.638 ЦК України, згідно якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Позивач вважає, що спірний договір не містить умов, що визнано істотними відповідно до положень ст.15 Закону України Про оренду землі, зокрема, відсутній пункт про умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Крім того, позивач вказував, що акт визначення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості), акт прийому-передачі обєкта оренди ( земельної ділянки) та Кадастровий план за договором оренди землі, укладеного у 2007 році, оформлені неналежним чином, а саме:

- в акті визначення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) відсутні дата, номер земельної ділянки за державним актом на право власності на земельну ділянку та прізвище з ініціалами орендодавця і орендаря, містяться ознаки фальсифікації документу, а саме акт підписаний невстановленою особою;

- в акті прийому передачі обєкта оренди ( земельної ділянки) за договором оренди відсутні дата (коли пройшла процедура передачі земельної ділянки), опис стану земельної ділянки, цільове призначення земельної ділянки та прізвище з ініціалами орендодавця та орендаря, а також містяться ознаки фальсифікації документу- акт підписаний невстановленою особою.

Крім того, позивач вказує, що він особисто не писав і не підписував заяву щодо реєстрації договору оренди землі в державних органах.

Тому вважає, що потрібно визнати недійсною державну реєстрацію спірного договору оренди.

Також позивач посилався на те, що у договорі вказана хибна юридична адреса відповідача ( вул. Міліцейська, 4 буд.3 в с. Покровське Артемівського району Донецької області, за якою фактично знаходиться пустир.

В серпні 2011 року позивач зі своїм представником,згідно листа, який був надісланий керівництвом СФГ Артеміданапередодні, прибули за вказаною адресою для отримання орендної плати за користування земельною ділянкою, але їм було відмовлено в отриманні орендної плати,з приводу чого було подано скаргу на імя голови Артемівської райдержадміністрації.

Далі позивач вказував, що пунктом ґ. ст.96 Земельного кодексу України передбачено підвищувати плодовитість ґрунтів й зберігати інші корисні властивості землі. Однак жодного разу він не бачив відомостей щодо оздоблення ґрунту, тому в нього виникають сумніви щодо сумлінного оздоблення його земельної ділянки.

При цьому позивач посилаючись на ч.1, 3 ст.215 ЦК України, де йдеться про те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, яків становленні ч.1-5 ст.203 ЦК України, вказував, що оскільки між ним та відповідачем не додержано істотних умов укладання договору оренди землі, передбачених діючим законодавством, його слід визнати недійсним.

Просив визнати недійсним договір земельної ділянки, укладений між ним та відповідачем, який зареєстрований у Артемівському відділі Державного комітету України по земельних ресурсах ДП Центр державного земельного кадастру16 серпня 2007 року за № 08, а також визнати недійсною реєстрацію договору оренди землі, укладеного між ним та відповідачем, стягнути з відповідача судові витрати, повязані з розглядом справи.

У своїх доповнення до позовної заяви від 16.03.2012 року, позивач посилаючись на ті ж обставини, звернув увагу суду на п.8 спірного договору оренди земельної ділянки, який вказує на те, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, розмір якої складає 2%, а згідно Указу Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток ( паїв)розмір орендної плати повинен складати не менше 3%. Відповідач умисно не додержався вимог вказаного Указу для того, щоб заощадити власні кошти за його рахунок. Підписати додаткову угоду до договору оренди землі відповідач запропонував йому тільки після того, коли він мав намір звернутися до суду з позовом про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, тому підписати цю угоду він відмовився.

У доповненнях до позову також йдеться про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та визнання недійсною його реєстрацію.

У судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_2 повністю підтримала вказані позовні вимоги і просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти позову, просив залишити його без задоволення, вказуючи, що доводи позивача не ґрунтуються на законі, не доведені та є такими, що не відповідають фактичним обставинам.

Заслухавши доводи та заперечення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України Про оренду землі, тощо.

Частиною 1 статті 14 Закону України Про оренду земліпередбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України Про оренду землі договір оренди землі підлягає державній реєстрації і на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України та ст. 18 Закону України Про оренду землі є укладеним з моменту такої реєстрації.

Судом установлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що в 2007 року між позивачем, який є власником земельної ділянки загальною площею 8,0560 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДН №9131402, виданого за Розпорядженням голови Артемівської райдержадміністрації від 22 грудня 2004 року №991, яка розташована на території Покровської сільської ради Артемівського району Донецької області та відповідачем в особі директора С(Ф)Г АртемідаОСОБА_4 укладено письмовий договір оренди вказаної земельної ділянки.

Цей договір оренди землі, підписаний позивачем та директором С(Ф)Г Артемідаі в 2007 року зареєстрований у Артемівському районному відділі Донецької регіональної філії ДП Центр державного земельного кадаструпри Держкомземі України по земельних ресурсах Державне підприємство Центр державного земельного кадаструза №:01:031:0012, завірений печаткою вказаного відділу, підписаний уповноваженою особою, яка провела державну реєстрацію.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України Про оренду землі, яка була чинною на момент укладання договору та його державної реєстрації істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Невід'ємною частиною договору оренди землі на підставі ч. 4 ст. 15 Закону є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 2 статті 15 цього Закону передбачено, що відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 18 Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Судом установлено, що всі істотні умови знайшли своє відображення у спірному договорі, а такої як умова передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, на відсутність якої у спірному договорі посилається позивач як на підставу визнання договору недійсним, ст.15 Закону України Про оренду земліне містила, оскільки статтю 15 доповнено абзацом дванадцятим, яка містить цю умову, згідно із Законом N 509-VI від 16.09.2008 року, тобто така умова внесена до закону вже після підписання спірного договору та його державної реєстрації.

У якості додатків до спірного договору оренди землі між позивачем та відповідачем надані акти про прийом-передачу земельної ділянки в оренду та акт визначення меж (перенесення на місцевість) земельної ділянки, яка надається в оренду, а також кадастровий план ( схема) меж земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки, яка передається в оренду, що повністю узгоджується зі ст.15 Закону України Про оренду землі.

Закон України "Про оренду землі" передбачає для набуття договору оренди земельної ділянки чинності кілька етапів, а саме: узгодження умов договору; укладання, державна реєстрація.

За таких умов, передача майна як юридичний факт, при передачі земельної ділянки проходить в момент державної реєстрації договору. Крім того, передача земельної ділянки, виходячи зі змісту договору, покладається на орендодавця, оскільки він є власником земельної ділянки.

Отже, укладанню договору оренди земельної ділянки передував складний механізм, повязаний з вчиненням певних дій сторонами цього договору і він не обмежується лише підписанням договору оренди. Зокрема, позивач сам надав Державний акт на земельну ділянку, оскільки є його власником, тобто він не міг не знати про його укладання та державну реєстрацію.

Все це свідчить про те, що позивач не міг не усвідомлювати того, що з ним укладено договір оренди земельної ділянки, яка належить йому на праві власності і на яку він отримав Державний акт саме на тих умовах, які зазначені у договорі.

Таким чином, спірний договір оренди укладений у письмовій формі, підписаний сторонами, пройшов державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було спрямоване на укладення договору оренди на умовах, вказаних в ньому.

Доводи позивача щодо недоліків оформлення акту визначення меж земельної ділянки, акту прийому передачі земельної ділянки, кадастрового плану не можуть бути підставою для визнання договору оренди землі недійсним з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Згідно з п. 5 зазначеного Порядку для державної реєстрації договорів оренди юридична або фізична особа (заявник) подає до відповідного державного органу земельних ресурсів: заяву про державну реєстрацію договору оренди; договір оренди; план (схему) земельної ділянки, яка надається в оренду; копію державного акта на право власності на землю, що перебуває у власності фізичних або юридичних осіб. Крім зазначених документів до заяви додаються: акт перенесення меж земельної ділянки, яка надається в оренду, на місцевість у разі не визначення їх у натурі; проект відведення земельної ділянки у разі надання її в оренду зі зміною цільового призначення.

Оскільки до договору оренди земельної ділянки було додано копію державного акту на право власності на землю позивача, яка містять план-схему належної позивачу земельної ділянки, та всі інші перелічені документи, не можна вважати обґрунтованою позицію позивача про те, що сторонами не були погоджені істотні умови договору.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що фактична передача орендарю земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності, відбулася та позивачем було прийнято виконання договору, одержана орендна плата у визначеному договором розмірі протягом 2007 - 2011 років.

Судом встановлено, що дійсно оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію у Артемівському відділі Донецької регіональної філії ДП Центр державного земельного кадаструпри Держкомземі України, про що у державному реєстрі земель 16 серпня 2007 року вчинено запис № 08.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У звязку з цим необхідно правильно визначати момент вчинення правочину.

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із ст. ст. 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Згідно зі ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 14 Закону № 161-ХІV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Беручи до уваги положення ч. 1 ст. 215 ЦК України та виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України та ст. ст. 18, 20 Закону України Про оренду землі, посилання позивача про наявність підстав визнання правочину недійсним є необґрунтованими і не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про оренду земліпередача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Судом встановлено, що акт приймання-передачі земельної ділянки підписаний особисто орендодавцем, тобто позивачем, проти чого останній не заперечував.

Посилання позивача на те, що він не підписував акт визначення меж земельної ділянки в натурі, а також заяву щодо реєстрації спірного договору в державних органах не заслуговують на увагу і не можуть бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки позивач особисто підписав договір оренди землі 10 серпня 2007 року, а з вимогою про визнання договору недійсним та визнання недійсною державну його реєстрацію звернувся в суд тільки у 2012 році.

Судом установлено, що позивач добровільно підписав договір оренди землі, усвідомлював, що на підставі цього договору відповідач користується землею за цільовим призначенням і сплачує орендну плату, а позивач отримує її з 2007 року .

Відповідно до статті 21 Закону України Про оренду землі орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Розмір та умови оплати, вказані в договорі, не можуть суперечити діючому на час укладення договору законодавству. Договір між сторонами укладено 02 серпня 2007 року - у період дії Указу Президента України від 2 лютого 2002 року № 92/2002 Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), яким був встановлений мінімальний розмір орендної плати у 1,5%, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки.

Дійсно Указом Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) встановлено розмір орендної плати не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки і є обовязковим з дня набрання Указом чинності. Однак в тексті Указу відсутнє посилання про те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін.

Таким чином, положення вказаного нормативно-правового акта на спірні правовідносини не поширюється.

Також у судовому засіданні розглядалася усне клопотання представника позивача про призначення судової подчерковедчеської експертизи з приводу того, що позивач не підписував договір оренди та в акті визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) містять ознаки фальсифікації документу, а саме акт підписаний не встановленою особою, але у даному клопотанні судом було відмовлено, так як воно було заявлено усно, а не письмово з вказівкою питань, які необхідно було поставити перед експертом. Також, суд врахував той факт, що позивач з 2007 року ( з моменту укладення договору оренди) не яких претензій та вимог до даного договору не предявляв.

Враховуючи вищевикладене, позивач у судовому засіданні не довів, що укладений договір оренди не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а тому, суд, розглядаючи справу, дійшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсності договору оренди земельної ділянки та визнання недійсності його державної реєстрації.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 10,11,209,212,214-215 ЦПК України, ст..203,210,215, 638,640 ЦК України, Законом України Про оренду землі, суд-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Селянське фермерського господарства Артеміда про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним - відмовити.

Це рішення набирає законної сили, якщо його не буде оскаржено в строк, передбачений для оскарження останнього.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення винесено суддею одноособово в нарад чий кімнаті.

Головуючий суддя С. М.Тверський