Номер провадження № 22-ц/1590/6159/12
Головуючий у першій інстанції Бичковський
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Кварталової А.М., Гірняк Л.А.,

при секретарі судового засідання Тьосової Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні ділянкою, приведення ділянки у попередній стан та знесення обєктів нерухомого майна, стягнення моральної шкоди, -

встановила:

Позивачка звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом про усунення перешкод в користуванні своєю власністю, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,100 га за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, с.Мізікевича, житловий масив "Чорноморка-2", вулиця Ширяївська, 10/18, але відповідачі самовільно захопили цю земельну ділянку, встановили на ній огорожу та побудували гараж. Зазначивши, що факт самовільного захоплення її земельної ділянки підтверджено листом Головного управління Держкомзему у Одеській області, позивачка просила суд зобовязати відповідачів повернути їй земельну ділянку площею 0,100 га за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, с.Мізікевича, житловий масив "Чорноморка-2", вулиця Ширяївська, 10/18, кадастровий номер :02:005:1316, без відшкодування витрат відповідачів за час незаконного користування цією земельною ділянкою, відновити межові знаки, а також стягнути з відповідачів судові витрати по справі (а.с.3-6). У подальшому позивачка збільшила позовні вимоги та додатково просила суд зобовязати відповідачів за їх рахунок знести самовільно побудовані ними огорожу, гараж та інші споруди, привести ділянку у попередній стан та стягнути з відповідачів на її користь 50000 гривень моральної шкоди (а.с.37-39).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні ділянкою, приведення ділянки у попередній стан та знесення обєктів нерухомого майна, стягнення моральної шкоди.

20.04.2012 року ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року. В обґрунтування апелянт посилалася на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також усіх загальних принципів судочинства та Конституції України. Також посилалася на те, що усі доводи суду були скопійовані з доводів відповідача, які навіть не потрудилися їх обґрунтувати з посиланням на норми діючого законодавства.

19.06.2012 року апелянт подав клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. В обґрунтування поданого клопотання апелянт зазначила, що встановити факт заволодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки (кадастровий номер :02:005:1316), яка належить на праві власності ОСОБА_1 та яка розташована за адресою: вул. Ширяєвська, буд.№10/18, ж/м „Чорноморка-2, с.Мізікевича, Овідіопольського району, Одеської області, тобто довести заявлені нею позовні вимоги, неможливо без призначення експертизи. Сторона відповідача не заперечували проти призначення експертизи.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.06.2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні ділянкою, приведення ділянки у попередній стан та знесення обєктів нерухомого майна, стягнення моральної шкоди було призначено судову будівельно-технічну експертизу 25.10.2012 року на адресу апеляційного суду Одеської області надійшов висновок будівельно-технічної експертиза №7043 від 23.10.2012 року, відповідно до якого фактичне розташування спірної земельної ділянки на місцевості (кадастровий номер :02:005:1316), розташованого за адресою: вул. Ширяєвська, буд.№10/18, ж/м „Чорноморка-2, с.Мізікевича, Овідіопольського району, Одеської області відповідає каталогу координат та правовстановлюючим документам ОСОБА_1, на спірної земельної ділянки знаходиться гараж, фактичне розташування земельної ділянки (кадастровий номер :02:005:1316) не має жодного відношення до правовстановлюючих документів відповідачів ОСОБА_3 (т.2, а.с. 15-20).

В судовому засіданні представник позивача, позивач апеляційну скаргу підтримали. Позивачка зокрема, пояснила, що вона набула земельну ділянку у встановленому законом порядку отримала в дар від знайомого її та її чоловіка ОСОБА_4, проте фактично сама земельна ділянка була у неспільному користуванні її покійного чоловіка та ОСОБА_4 з 1997 року. Про факт захоплення вона була повідомлена сусідами. Оскільки, відповідачі посилались на те, що це вільні землі, а звернення до правоохоронних органів будь-якого ефекту не дали, крім того, що вона отримала рекомендацію звернутися до суду, то вона подала відповідний позов, в задоволенні якого було незаконно на її думку відмовлено.

Представник відповідачів просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги вважала рішення суду законним та обгрунтованим. Зокрема, посилався на те, що у користуванні відповідачів знаходиться зовсім інша земельна ділянка ніж спірна, яка розташована по вулиці Кодимській у житловому масиві "Чорноморка-2" с.Мізікевича Овідіопольського району Одеської області. Тобто назва вулиць в державному акті позивачки та яка знаходиться в фактичному користуванні не співпадає.

В звязку з отриманням апеляційним судом Одеської області 06.09.2012 року відводу судовому експерту (т.2, а.с. 10-11), оформлення якого відбулося 22.10.2012 року (а.с. 13-14) за мотивами незаконного передоручення проведення судової експертизи приватному експерту, який не працює в ОНДІСЕ, за клопотанням сторони позивача судовий експерт був викликаний в судове засідання, для дачі пояснень та перевірки законності та обґрунтованості його участі в проведенні судової експертизи.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_5, приведений до присяги у встановленому законом порядку висновок підтримав. Пояснив, що він не є приватним експертом, не працює в ТОВ „Інтер-Консалт-Плюс, а є працівником ОНДІСЕ за трудовим договором, копія якого була приєднана до матеріалів справи (т.2, а.с. 86-91). Пояснив, що така практика є характерною для всієї України, оскільки ОНДІСЕ перевантажений, а в його провадженні знаходиться вже більш 40 експертиз, проте тільки у відповідачів чомусь виникли сумніви щодо його обєктивності. Пояснив, що через перешкоджання відповідачів він був змушений проводити експертизу без внутрішнього огляду спірної земельної ділянки, проте по-перше з метою запобігання сумнівів його обєктивності ним за дозволом суду було притягнуто до встановлення координат ліцензованого фахівця, а по-друге отримані ним результати мають обєктивний характер, оскільки, базуються на фізичних показниках координатах, які визначаються на місцевості за допомогою топографічних точок, тобто будь-який експерт отримає аналогічні дані та зробить аналогічні отримані ним висновки під час проведення експертизи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, з зібраних по справі доказів, зокрема відповіді Таїровської селищної ради Овідіопольского району Одеської області, пояснень свідка інженера землевпорядника Таїровської селищної ради Овідіопольского району ОСОБА_6В, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які не є суміжними землекористувачами, прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_9 (а.с. 1, а.с. 144). При цьому, суд не прийняв до уваги акт державного інспектору з контролю за використанням та охороною земель в Одеської області від 08.06. 2011 року (а.с. 40-41), оскільки, назва селища, яка вказана в держаному акті позивачки та назва селища, в якому здійснювалось обстеження не співпадають, хоча співпадають назва вулиці та номер, а сам акт не містить будь-якого обгрунтування та посилань на проведені в ході обстеження інструментальні дослідження, а тому незрозуміло, як було зясовано місцезнаходження земельної ділянки в натурі. Крім того, акт підписаний тільки інспектором з контролю за використанням та охороною земель в Одеській області ОСОБА_10, а сторони з ним не були ознайомлені. Тому суд визнав цей доказ недопустимим, а висновки зроблені інспектором - необґрунтованими (т.1, а.с. 144). Так, само оцінюючи пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, суд першої інстанції вказав, що їх пояснення не спростували заперечення представника відповідачів та третьої особи. Проте, самим поясненням оцінки не було надано взагалі, так само вони не відображені в рішенні суду, зокрема, щодо перейменування вулиць, встановлення меж в натурі правопопереднику позивача ОСОБА_4, зокрема, методики проведення. Не надана оцінка відповіді ДП Центр державного земельного кадастру Одеська регіональна філіявід 07.06. 2012 року (т.1, а.с. 120), та відповіді Одеської обласної державної адміністрації (т. 1, а.с. 119). Разом з тим, в основу рішення суду були покладені пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_13 При цьому судом першої інстнціїї не було враховано, що при реєстрації права власності на земельну ділянку ліцензійною організацією було розроблено технічну документацію в складі якої містяться акти встановлення в натурі (на місцевості) меж земельною ділянки, які під час встановлення меж в натурі були підписані власниками суміжних земельних ділянок, які не були допитані під час судового засідання на чому наполягали представники позивача, а були допитані інші громадяни, що не є власниками суміжних земельних ділянок, а саме громадяни, які вказали, що на вказаній земельній ділянці знаходилось сміттєзвалище.

Така оцінка доказів, в тому числі відсутність її як такої, по справі призвела суд першої інстанції до висновку, що позивач не надав суду переконливих доказів, які б вказували на неправомірні дії відповідачів, а саме на те, що відповідачі самовільно захопили земельну ділянку, що належить позивачці. З такою оцінкою доказів по справі погодитися неможливо, а їх невірна оцінка призвела до невідповідності висновків суду обставинам справи, які до того ж були невірно встановлені. У сукупності це призвело до невірного застосування норм матеріального права, а тому згідно зі ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

При цьому, аналізуючи зібрані по справі докази у співставленні з заявленими позовними вимогами судова колегія приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково виходячи з наступного.

Позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, с.Мізікевича, житловий масив "Чорноморка-2", вулиця Ширяївська, 10/18, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ЯИ №123933 від 24 липня 2009 року (а.с.11). Вказаний державний акт не скасовувався, є чинним. Таким чином, позивачка свій статус власника підтвердила у встановленому порядку.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу „Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ст. 20 ЦК України).

Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном та на підставі ст. 387 ЦК України має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Спір виник між позивачем, який має правовстановлюючі документи, та відповідачами - особами, які таких документів на спірну земельну ділянку не мають. Третьою особою документів про відвід спірної земельної ділянки відповідачам також не було надано, а навпаки зазначено про її статус як землі запасу (т.1, а.с. 84-85). Вирішуючи спір судова колегія виходить з того, що основним питанням, яке підлягає вирішенню, через знищення межових знаків відповідачами, з приводу чого позивачка зверталась з відповідною заявою до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, є визначення в натурі місця знаходження земельної ділянки, яка визначена в державному акті позивачки та наступне співставлення її з земельною ділянкою, яка знаходиться в фактичному користуванні у відповідачів, та на якої здійснено самочинне будівництво (т.1, а.с. 24, 25, 119). При цьому, перевага повинна бути надана доказам, які мають обєктивний характер та враховують технічну складову спору.

Згідно з висновками експерта фактичне розташування спірної земельної ділянки на місцевості (кадастровий номер :02:005:1316), розташованого за адресою: вул. Ширяєвська, буд.№10/18, ж/м „Чорноморка-2, с.Мізікевича, Овідіопольського району, Одеської області відповідає каталогу координат та правовстановлюючим документам ОСОБА_1, на спірної земельної ділянки знаходиться гараж, фактичне розташування земельної ділянки (кадастровий номер :02:005:1316) не має жодного відношення до правовстановлюючих документів відповідачів ОСОБА_3 (т.2, а.с. 15-20). Таким чином, висновки експертизи підтвердили доводи позивача щодо факту самовільного захоплення земельної ділянки саме відповідачами. Цей доказ отриманий в процесі розгляду справи знаходиться в логічній узгодженості з іншими матеріалами справи. При цьому, під час підготовки висновку експерт спирався лише на фізичні данні - координати ділянки на місцевості, співставляючи їх з даними правовстановлюючих документів, що графічно було ним відображено у графічних схемах (т.2, а.с. 35-36).

Факт самовільного захоплення земельної ділянки також підтверджується актом державного інспектору з контролю за використанням та охороною земель в Одеській області від 08 червня 2011 року по результатах обстеження земельної ділянки під №10/18 по вулиці Ширяївській у с.Червоний хутір Овідіопольського району Одеської області встановлено, що ця земельна ділянка належить ОСОБА_1 згідно з державним актом ЯИ №123933 від 24 липня 2009 року, вона огороджена камяним парканом та на ній побудований будинок (а.с.40-41).

З приводу фактів самовільного захоплення позивачка неодноразово повідомляла правоохоронні органи (т.1 а.с., 9-10, т.1 а.с.15-16, т.1 а.с. 18-19, т.1 а.с. 20-21, т. 1 а.с. 22-23, т.1 а.с. 24, т.2 а.с. 25).

Оцінюючи лист Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на адресу позивача за вих.№ 408 від 01 вересня 2011 року в якому третя особа зробила висновок, що на основі аналізу метричних відомостей чергового кадастрового плану ж/м Чорноморка с. Мізікевича, в якому відображаються передані у власність громадянам земельні ділянки, було проведено виконавче (по фактичним межам) геодезичне знімання зайнятої відповідачами земельної ділянки з метою координування поворотних точок її зовнішніх меж, в результаті чого отримано каталог координат земельної ділянки в державній системі координат 1963 року. Метричні відомості про цю ділянку були занесені на черговий кадастровий план, в результаті чого виявилося, що належна позивачці земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:1316, що відображена на плані замкненим полігоном, не має перетину (накладення, пересічення) із замкненим полігоном земельної ділянки відповідачів. Тобто, у єдиній державній просторовій системі координат ділянка позивачки по вул. Ширяївській, 10/18 та обстежена земельна ділянка відповідачів, координати якої визначені по фактичним межам на місцевості, не мають спільних точок перетину (накладення, пересічення) та не є суміжними (сусідніми) згідно метричних даних. До відповіді на заяву було додано каталог координат поворотних точок зовнішніх меж земельної ділянки, яка зайнята відповідачами, у державній системі координат 1963 року для можливості порівняння його із каталогом координат належної позивачці земельної ділянки (т.1, а.с.105-106).

Наведений лист було отримано судом першої інстанції, протирічить висновкам будівельно-технічної експертиза №7043 від 23.10.2012 року, а тому оцінюється критично. При цьому, судова колегія вважає, що позиція третьої особи, яка була сформована її представниками не надає головної відповіді де саме знаходиться за їхньою версією земельна ділянка позивачки, оскільки, держава гарантує право власності на землю згідно зі ст. 155 ЗК України. Власно інвентаризація за весь час розгляду справи так і не була проведена третьою особою, що свідчить про формальний підхід до вирішення земельного спору та неприйняття всіх мір для вирішення виниклого конфлікту. При цьому, згідно з поясненням колишнього співробітника Овідіопольської районної адміністрації - керівника відділу містобудування та архітектури Овідіопольскої районної адміністрації ОСОБА_12, що під час реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_1, було здійснено виїзд на спірну земельну ділянку, вона не була засміченою та була огороджена забором з сітки. Вказаний свідок також вказав на факти перейменування вулиць. Так само свідок ОСОБА_11, колишнього керівника ПП „Геостар, як особа, яка розробляла технічну документацію та проводила виїзд на земельну ділянку з необхідною апаратурою для встановлення меж на місцевості підтвердила, що земельна ділянка, що належить ОСОБА_1 та земельна ділянка зайнята ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є однією і тією ж земельною ділянкою. Вказані пояснення свідків зафіксовані технічними засобами фіксації процесу в судовому засіданні від 04.04.2012 року.

При цьому, пояснення ОСОБА_13 ОСОБА_14, який підтвердив факт побудови на спірної земельної ділянки, в частині того, що він не знайомий з позивачкою, судова колегія оцінює критично, оскільки як вбачається з звукозапису його допиту між свідком та позивачем існував конфлікт, який був повязаний з діями самого свідка, а тому його пояснення не мають обєктивного характеру.

Щодо пояснень свідків інженера-землевпорядник Таїровської селищної ради Овідіопольського району ОСОБА_15, що в результаті обстежень на місцевості з'ясовано, що земельні ділянки ОСОБА_9 та ОСОБА_16 є різними, то судова колегія знов звертає увагу на те, що позиція державного органу, який представляє свідок полягала в ухиленні від визначення в натурі земельної ділянки позивачки, що призвело до того, що в межах двох перпендикулярних вулиць було загублено земельну ділянку площею 0,13 га.

Перевірити пояснення свідка ОСОБА_7, через пошкодження запису процесу в суді першої інстанції не представилось можливим, а тому його пояснення судова колегія оцінює через їх відображенні в тексті рішення суду першої інстанції, пороте констатує, що вказана особа не є суміжним землекористувачем відносно спірної земельної ділянки.

Відповідно доводи позивача в частині самовільного захоплення її земельної ділянки, та самовільного будівництва на неї відповідачами судова колегія вважає встановленими, а тому згідно вказаних норм матеріального права підлягають задоволенню позовні вимоги про усунення перешкод та зобовязання звільнення спірної земельної ділянки.

Щодо позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди, то частково задовольняючи позовні вимоги судова колегія виходить з положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, а також загальних засад цивільного законодавства, та зазначає, що, оскільки, факт захоплення земельної ділянки як неправомірної дії встановленої, то позивачка як власник в звязку зі порушенням її права противоправними діями - захоплення земельної ділянки та самовільного будівництва має право на таке відшкодування, розмір компенсації якої визначається колегією суддів в розмірі 2 000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Витрати позивача понесені в звязку зі зверненням до суду складають: по сплаті державного мита при зверненні до суду першої інстанції 17 грн. + 1700 (т.1, а.с. 1, 36), ІТЗ 37 грн. (т.1, а.с. 2). Розмір компенсації оплати правової допомоги в розмір 10 000 грн. (а.с. 79-80) колегією суддів зменшується до 2000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, п. 1, 3, 4 ч. 1. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року - задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 самовільно зайняту відповідачами земельну ділянку площею 0,100 га, яка розташована за адресою: вул. Ширяєвська, 10/18, ж/м Чорноморка-2, с. Мізікевича, Овідіопольського району, Одеської області, кадастровий номер: :02:005:1316, без відшкодування затрат, понесених відповідачами за час незаконного користування цією земельною ділянкою.

Зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_3 за свій рахунок знести самовільно побудовану ними огорожу та гараж, а також інші будівлі і споруди та привести земельну ділянку площею 0,100 га, яка розташована за адресою: вул. Ширяєвська, 10/18, ж/м Чорноморка-2, с. Мізікевича, Овідіопольського району, Одеської області у стан, що був до її самовільного захоплення.

Зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_3 відновити межові знаки, що існували до будівництва огорожі та гаражу.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати: витрати зі сплати державного мита в розмірі 1717 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 37 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., завдану внаслідок захоплення земельної ділянки та самовільного будівництва на ній.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

ОСОБА_17

ОСОБА_18