Справа № 22-ц-975/2012 Головуючий у I інстанції Білокур В. І.
Категорія цивільна Доповідач - Шарапова О. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2012 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

В січня 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_7 у відшкодування майнової шкоди 20 438.71 грн., у відшкодування моральної шкоди 2000 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 07 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили, за ним та відповідачкою визнано право власності на 1/2 частину автомобіля CITROEN XSARA 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, за кожним; зобовязано ОСОБА_7 не чинити йому перешкод у користуванні зазначеним автомобілем та передати транспортний засіб йому у користування. Відповідачка добровільно рішення суду не виконує, а тому він звернувся з заявою до відділу ДВС Прилуцького МРУЮ для примусового виконання рішення і постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження щодо зобовязання відповідачки надати йому в користування вказаний транспортний засіб. У звязку з невиконанням ОСОБА_7 судового рішення, він 18 листопада 2010 року уклав договір найму легкового автомобіля ВАЗ 21083, реєстраційний номер 01050ММ, 1993 року випуску з ОСОБА_8 Т,Д. Згідно з в пунктом 3.1 даного договору він мав сплачувати за користування транспортним засобом 1800 грн. щомісяця. У звязку з відсутністю грошових коштів він своєчасно оплату не проводив і рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 29 листопада 2011 року з нього на користь ОСОБА_8 стягнуто плату за користування автомобілем в сумі 20 438.71 грн., та судові витрати. 20 грудня 2011 року він добровільно сплатив дану суму ОСОБА_8, що підтверджується розпискою. Понесені витрати по найму транспортного засобу знаходяться у причинно-наслідковому звязку з діями відповідачки щодо невиконання судового рішення. Він є директором та засновником підприємства, але не міг використовувати транспортний засіб , що призвело до змін в організації життя та спричинило моральні страждання, які він оцінює в 2000 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 24 лютого 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 07 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_7 зобовязано передати йому транспортний засіб у користування і відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, які набрали законної сили, обовязкові для виконання. Апелянт вказує на те, що суд неправильно застосував до даних правовідносин приписи ст. 358 ЦК України за наявності судового рішення про зобовязання надати йому транспортний засіб. Апелянт зазначає, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 29 листопада 2011 року, яке набрало законної сили, визнано дійсним договір найму транспортного засобу, укладений між ним та ОСОБА_8; з нього на користь ОСОБА_8 стягнуто плату за користування автомобілем в сумі 20 438.71 грн.; 20 грудня 2011 року він добровільно сплатив дану суму ОСОБА_8, що підтверджується розпискою, а тому з урахуванням положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини укладання договору найму транспортного засобу та оплати за користування транспортним засобом. Апелянт вказує на те, що понесені витрати по найму транспортного засобу перебувають в причинно-наслідковому звязку з діями відповідача, яка добровільно не виконала судове рішення. Апелянт зазначає, що ним доведене і спричинення йому моральних страждань.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що судовим рішенням за сторонами було визнане право спільної часткової власності на транспортний засіб, але не було вирішене питання про порядок здійснення права спільної часткової власності і позивачем не надано доказів щодо черговості користування спірним автомобілем.

З висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 07 жовтня 2010 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 16 листопада 2011 року, за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 визнано право власності на 1/2 частину автомобіля CITROEN XSARA 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, за кожним ; зобовязано ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні зазначеним автомобілем та передати вказаний транспортний засіб ОСОБА_5 у користування.

Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції від 23 червня 2011 року відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1405, виданого 15 червня 2011 року Прилуцьким міськрайонним судом, про зобовязання ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні автомобілем CITROEN XSARA 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та передати вказаний транспортний засіб ОСОБА_5 у користування.

ОСОБА_7 добровільно судове рішення не виконала ( а.с. 37, 38).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 невиконавши судове рішення, порушила право ОСОБА_5 користуватися власністю, чим заподіяла останньому моральні страждання, а тому , з урахуванням тривалості та характеру моральних страждань, з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 слід стягнути у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 29 листопада 2011 року, яке набрало законної сили, визнано дійсним договір найму автомобіля ВАЗ 21083 реєстраційний номер 01050ММ, 1993 року випуску, укладений 18 листопада 2010 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_8; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 плату за користування автомобілем в сумі 20 438.71 грн., та судові витрати. 20 грудня 2011 року ОСОБА_5 сплатив дану суму ОСОБА_8, що підтверджується розпискою.

Проте, апеляційний суд приходить до висновку, що між ненаданням відповідачкою автомобіля CITROEN XSARA 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, у користування ОСОБА_5 та витратами, які останній поніс по найму іншого транспортного засобу, відсутній причинний звязок, а тому позовні вимоги в цій частині не грунтуються на законі і задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково та керуючись ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 слід стягнути у відшкодування судових витрат 160 грн. 95 коп.( І інст. - 107 грн. 30 коп.;ІІ інст. 53 грн. 65 коп.)

Керуючись ст. 386 ЦК України, ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 24 лютого 2012 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати та частково задовольнити ці позовні вимоги.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

В іншій частині рішення суду змінити щодо мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 у відшкодування судових витрат 160 грн. 95 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: