АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/3884/2012 Номер провадження 22-ц/1690/3884/2012Головуючий у 1-й інстанції Сорока К.М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді : Чумак О.В.

Суддів: Дряниці Ю.М., Кривчун Т.О., при секретарі: Філоненко О.В.

з участю:

апелянта ОСОБА_2,

позивачки ОСОБА_3

представника позивачки-адвоката - Курилко О.І.,

відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 липня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, що діють в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2012 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом зобов»язання відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зняти малолітню дочку ОСОБА_7 з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 та зареєструвати її за місцем реєстрації матері АДРЕСА_2. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилалась на те, що з січня 2011 року відповідачка разом з малолітньою дочкою за вказаною адресою не проживають. Проте вона вимушена сплачувати всі комунальні платежі з розрахунку на три особи, що ставить її в скрутне матеріальне становище та створює перешкоди у користуванні належною їй часткою.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 липня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1. Зобов»язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зняти з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 неповнолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєструвати її за місцем реєстрації матері ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 липня 2012 року скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не повно з»ясовані всі обставини, що мають значення для справи, оскільки суд, зобов»язавши відповідачів зареєструвати неповнолітню за місцем реєстрації ОСОБА_5, яка є її дочкою не врахував тієї обставини, що квартира АДРЕСА_2 належить їй на праві власності і вона згоду на реєстрацію дитини не давала. Крім того, онука має право бути зареєстрована за місцем проживання свого батька. Оскільки вона не була залучена до участі в справі, вона не мала можливості викласти свої заперечення, хоча при розгляді вказаної справи попушувались її права та покладались на неї певні обов»язкі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши межі апеляційного оскарження та заслухавши пояснення апелянта та сторін, колегія суддів приходить до необхідності задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення з підстав, визначених п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.11.2006 року, виданого відділом приватизації житла ДП ВО «Знамя» належить квартира АДРЕСА_1.

22.04.2009 року відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб та стали проживати за вказаною вище адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_7, яка 24.03.2010 року була зареєстрована за місцем проживання батька, а саме: в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується випискою з домової книги від 22.03.2011 року № 380 (а.с. 14).

20.01.2011 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвали шлюб, після чого ОСОБА_5 разом з малолітньою дочкою переїхали до матері відповідачки - ОСОБА_2, яка проживає за адресою АДРЕСА_2 і де зареєстрована ОСОБА_5.

Місцевий суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, виходив з того, що малолітня ОСОБА_7 разом з відповідачкою ОСОБА_5 з січня 211 року не проживає в спірній квартирі, проте реєстрація малолітньої створює їй перешкоди у розпорядженні належною їй часткою. Крім того, проживання дитини разом з відповідачем ОСОБА_8, який хворіє на активну форму туберкульозу, є небезпечним для неї. При цьому суд першої інстанції вважав, що порушене право позивачки може бути захищене шляхом зобов»язання відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зняти малолітню ОСОБА_7 з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1 та зареєструвати її за місцем реєстрації матері ОСОБА_5

Таким чином, у справі, що розглядається, суд виходив з того, що передбачений ст.. 391 ЦК України спосіб захисту порушеного права може бути реалізований через ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» шляхом зняття особи з реєстраційного обліку.

Однак з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст.. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини пов»язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов»язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що позивачка звертаючись до суду з позовом, вимогу щодо визнання малолітньої ОСОБА_7 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у визначеному законом порядку не пред»являла, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 невірно обраний спосіб захисту порушеного права. Розглядаючи позов ОСОБА_3 в межах заявлених нею вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги позивачки про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобов»язання відповідачів зняти ОСОБА_7 з реєстрації не ґрунтуються на вимогах закону, тому в їх задоволенні слід відмовити..

При цьому колегія суддів враховує, що покладаючи на відповідачку ОСОБА_5 обов»язок зареєструвати дочку за місцем своєї реєстрації (АДРЕСА_2), місцевий суд помилково не залучив до участі в справі власника вказаної вище квартири, вирішивши при цьому питання стосовно її прав та обов»язків.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.3,4, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 липня 2012 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Чумак О.В.

Судді: Дряниця Ю.В.

Кривчун Т.О.

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Чумак О.В.