Справа № 2-521/11 Головуючий у 1
інстанції:Гончарук О.Н. Провадження №
22-ц/0390/520/2012 Категорія:6 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А А

суддів - Завидовської-Марчук О.Г.,
Осіпука В.В.,

при секретарі Галицькій І.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Камінь-Каширської
міської ради Волинської області про
повернення самовільно-зайнятої
земельної ділянки та приведення її у
попередній стан, знесення самочинного
будівництва, передачу земельної
ділянки у власність за апеляційною
скаргою позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
рішення Камінь-Каширського районного
суду Волинської області від 02 лютого 2012
року,

В С Т А Н О В И Л А :

20 грудня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з вищевказаним
позовом, вимагаючи зобов'язати ОСОБА_3
звільнити самовільно зайняту ним
земельну ділянку площею 0,0154 га за
адресою: АДРЕСА_1, привести дану
земельну ділянку у попередній стан,
знести зведені на ній паркан та хлів;
знести самочинно збудований ним
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2;
зобов'язати Камінь-Каширську міську
раду Волинської області передати у
спільну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2
земельну ділянку площею 0,352 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Камінь-Каширського районного
суду Волинської області від 01 лютого 2012
року закрито провадження у даній
справі в частині позовних вимог про
звільнення ОСОБА_3 самовільно зайнятої
земельної ділянки площею 0,0154 га та
приведення її у попередній стан,
знесення зведених на даній земельній
ділянці паркану та хліва.

Іншою ухвалою Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
01 лютого 2012 року залишено без
розгляду вищевказану позовну заяву в
частині позовних вимог про
зобов'язання Камінь-Каширської міської
ради передати у приватну власність
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,352 га, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням цього ж суду від 02 лютого 2012
року відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про знесення
самочинно збудованого ОСОБА_3
житлового будинку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2.

Не погоджуючись із вищевказаним
рішенням суду, позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, у якій
просять його скасувати у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, порушенням судом
норм матеріального та процесуального
права та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В ході апеляційного розгляду даної
справи позивач ОСОБА_1, яка також
одночасно являється представником
позивача ОСОБА_2, підтримала апеляційну
скаргу із зазначених у ній підстав.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, хоча були належним чином та
своєчасно повідомлені про дату, час та
місце апеляційного розгляду даної
справи за зареєстрованою адресою
їхнього місця проживання та
місцезнаходження у відповідності з
вимогами ст.74 ЦПК України, що
підтверджується відповідними
поштовими повідомленнями. І оскільки
про причини своєї неявки зазначені
особи суд не повідомляли, про
відкладення розгляду справи не
клопотали, то у відповідності з
вимогами ст.305 ЦПК України колегією
суддів було визнано за можливе
апеляційний розгляд даної справи
проводити за їхньої відсутності.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, а також доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення позивача
ОСОБА_1, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову про
знесення ОСОБА_3 самочинно збудованого
житлового будинку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, суд першої інстанції
виходив із того, що даний будинок
збудований ОСОБА_3 на наданій йому у
встановленому законом порядку для цієї
мети у власність земельній ділянці, а
отже не являється самочинним
будівництвом в розумінні ч.1 ст.376 ЦК
України.

Зазначені висновки суду ґрунтуються на
дійсних обставинах справи та нормах
чинного законодавства, а тому з ними
погоджується й колегія суддів.

Так, відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Згідно з ч.4 ст.376 ЦК України якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Звертаючись до суду з даним позовом,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в обґрунтування своїх
вимог покликалися на ту обставину, що
вищевказаний житловий будинок
споруджений ОСОБА_3 на незаконно
переданій йому у власність земельній
ділянці площею 0,06 га, яка насправді
належить позивачам, а отже є самочинним
будівництвом і у зв'язку з цим підлягає
знесенню.

Судом першої інстанції встановлено, і
це підтверджується матеріалами справи,
що спірний житловий будинок АДРЕСА_2
побудований ОСОБА_3 на земельній
ділянці площею 0,06 га, призначеній для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, яка належить
останньому на підставі державного акта
на право власності на земельну ділянку,
виданого 25 травня 2009 року на підставі
рішення Камінь-Каширської міської ради
Волинської області № 237 від 18 червня 1998
року (а.с.14-15).

Вищевказане рішення міської ради та
державний акт на право власності на
земельну ділянку не визнавалися судом
незаконними і на даний час є чинними, а
тому доводи позивачів про автоматичну
нікчемність згаданого рішення міської
ради в силу того, що воно прийняте з
порушенням норм чинного на той час
земельного законодавства, не
приймаються колегією суддів до уваги,
оскільки такі твердження позивачів не
ґрунтуються на дійсних обставинах
справи та суперечать положенням ч.10
ст.59 Закону України № 280/97-ВР від 21
травня 1997 року «Про місцеве
самоврядування в Україні», згідно з
якою акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними лише в судовому порядку.

Крім того, у позивачів взагалі відсутні
передбачені Земельним кодексом
України правовстановлюючі документи
на земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1, яка фактично перебуває у
їхньому користуванні і межує із
вищевказаною земельною ділянкою
відповідача ОСОБА_3, із зазначенням у
них площі та конфігурації такої
земельної ділянки.

Таким чином, оскільки спірний житловий
будинок збудований ОСОБА_3 на наданій
йому у встановленому законом порядку
для цієї мети у власність земельній
ділянці, то він не являється самочинним
будівництвом в розумінні ч.1 ст.376 ЦК
України і не підлягає знесенню з
підстав, наведених позивачами.

З огляду на вказане, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, повно
та всебічно з'ясувавши обставини
справи, дослідивши надані сторонами
докази, вірно визначив характер
існуючих між сторонами спірних
правовідносин та з додержанням вимог
ст.ст. 213, 214 ЦПК України дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність в даному випадку
передбачених законом підстав для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції.

Таким чином, виходячи із визначених ст.
303 ЦПК України меж розгляду справи
апеляційним судом, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
зазначені в ньому висновки
відповідають дійсним обставинам
справи, а отже підстави для його
скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного
суду Волинської області від 02 лютого 2012
року у даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді