РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-5278/11

Провадження № 2/2027/809/2012

19.01.2012 Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого Скотаря А.Ю., при секретарі Ладига-Кошова Г.О., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ТОВ «ВІП-Єксперт», третя особа: Управління ДАІ ГУМВС України в Харківській області про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що з 29.08.1992 знаходиться в шлюбі з ОСОБА_5 (1-й відповідач), під час якого придбано автомобіль «Volkswagen Touareg», 2005 р.в., який був оформлений на імя чоловіка.

22.06.2010 чоловік видав без її згоди довіреність ОСОБА_6 (2-й відповідач), якого уповноважив, окрім іншого, представляти свої інтереси у всіх питаннях, повязаних з експлуатацією, відчуженням, переобладнанням автомобіля, зняттям його з обліку, а також надав право останньому керувати автомобілем, слідкувати за його технічним станом, укладати від його імені цивільно-правові договори щодо розпорядження та користування автомобілем, отримати належні від продажу гроші та інше.

Зі слів чоловіка ОСОБА_6 виявив бажання купити зазначений автомобіль і зобовязався протягом року сплатити його вартість, проте так і не розрахувався.

Дізнавшись, що 2-й відповідач намагається продати зазначений автомобіль, 1-й відповідач 27.05.2011 скасував раніше видану довіреність, про що ОСОБА_6 було повідомлено в телефонному режимі, однак останній запевнив, що найближчим часом розрахується за автомобіль.

В липні 2011 року позивачка дізналась, що 31.05.2011 ОСОБА_6 отримав звіт про вартість автомобіля і уклав договір з ТОВ «ВІП-Єксперт» (4-й відповідач) та ОСОБА_2 (3-й відповідач) за яким комітент в особі ОСОБА_6 здав, а комісіонер (4-й відповідач) прийняв на комісію спірний автомобіль, який продано ОСОБА_2

Таким чином, ОСОБА_6 продав автомобіль, що знаходився в спільній сумісній власності позивачки і 1-го відповідача, всупереч вимогам ст. 65 СК України.

Позивачка просить визнати договір купівлі-продажу автомобіля недійсним, анулювати реєстрацію транспортного засобу на імя ОСОБА_2, визнати право спільної власності на автомобіль за ОСОБА_4 і ОСОБА_5 і застосувати двосторонню реституцію до спірних правовідносин.

В суді представник позивача на задоволенні позовної заяви наполіг і дав пояснення відповідно до обставин, викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_5 до суду не зявився, надіслав заяву про слухання справи за його відсутності в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 надав письмові заперечення проти позову і пояснив, що спірний автомобіль він придбав у ОСОБА_5 за 35000 доларів США, про що свідчить розписка останнього, проте ОСОБА_5 через брак коштів не забажав зняти автомобіль з обліку в органах ДАІ і видав генеральну довіреність з правом керування і розпорядження автомобілем. В наступному, діючи в рамках виданої довіреності і не маючи інформації, що вона скасована, він через комісійну установу продав спірний автомобіль.

Відповідач ОСОБА_2 також заперечував проти задоволення позову пославшись на той факт, що придбав автомобіль на комісійних засадах. Під час укладення договору купівлі-продажу були дотримані всі вимоги законодавства і він не знав і не міг знати про відсутність у відчужувача права на укладення договору.

Представник ТОВ «ВІП-Єксперт» до суду не зявився. Про дату і час слухання справи товариство сповіщалось належним чином, що дає змогу розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи Управління ОСОБА_7 України в Харківській області надіслав письмові заперечення на позовну заяву в частині, що стосується їх інтересів, просив розглядати справу за його відсутності.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 29.08.1992 (а.с. 12).

Сторонами не заперечується, отже не підлягає доказуванню той факт, що знаходячись в шлюбі подружжям ОСОБА_5 придбаний автомобіль НОМЕР_1, ідентифікатор WVGZZZ7LZD014235, рік випуску 2005, колір чорний, двигун № -, шасі (кузов, рама, коляска) № WVGZZZ7LZD014235, тип ТЗ легковий універсал-в, власна маса -, повна маса 2850, маса без навантаження -, обєм двигуна V=2461, який зареєстрований 03.09.2005 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу КХС № 546320 на імя ОСОБА_5

22.06.2010 ОСОБА_5 видана довіреність строком на три роки до 22.06.2013 на імя ОСОБА_6, якою останньому надано право представляти інтереси ОСОБА_5 у всіх питаннях, повязаних з експлуатацією, відчуженням, переобладнанням автомобіля, зняттям його з обліку; керувати автомобілем, слідкувати за його технічним станом; укладати від імені довірителя цивільно-правові договори щодо розпорядження та користування автомобілем, отримати належні від продажу гроші та інше (а.с. 18, 68).

Разом з тим, ОСОБА_5, видаючи довіреність на імя ОСОБА_6, отримав від останнього 35000 доларів США за автомобіль НОМЕР_1, про що свідчить відповідна розписка (а.с. 70).

26.05.2011 ОСОБА_6 отримав у ТОВ «РЕГІОН-Експерт» звіт щодо ринкової вартості автомобіля та 31.05.2011 від імені ОСОБА_5 (комітент) уклав договір № 33/11/483451 з «ТОВ «ВІП-Єксперт» (комісіонер) і ОСОБА_2 (покупець) за яким комісіонер продав покупцеві зданий комітентом на комісію транспортний засіб «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 за 145555,20 грн., які отримані комітентом від покупця до підписання договору. На виконання договору комісіонером покупцю видана довідка-рахунок (а.с. 15-20).

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Стаття 70 СК України передбачає, що частки майна подружжя, що є обєктом права спільної сумісної власності, є рівними.

Таким чином, слід визнати, що автомобіль НОМЕР_3 був обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5, в звязку з чим кожному з подружжя фактично належить по 1/2 частки спірного автомобіля.

Згідно ст. 65 СК України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частина 3 ст. 65 СК України передбачає, що для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) держаної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути письмовою.

З позовної заяви вбачається, що бажання продати автомобіль виникло у подружжя ОСОБА_5, а ні у ОСОБА_5 окремо, на що вказує зміст другого абзацу третьої сторінки позовної заяви: «чоловік пояснив, що його знайомий ОСОБА_6 виявив бажання купити в нас автомобіль марки «Volkswagen Touareg», але в нього на той час не було коштів. Тому чоловік погодився видати вищевказану довіреність на імя ОСОБА_6 за умов того, що останній протягом року виплатить нам вартість автомобіля і з ним буде укладено відповідний договір купівлі-продажу. Але ж ОСОБА_6 так і не розрахувався з нами за отриманий автомобіль».

Розписка, про яку йдеться вище, свідчить, що ОСОБА_5 фактично уклав договір купівлі-продажу спірного автомобіля з ОСОБА_6 і розпорядився ним, отримавши в якості оплати 35000 доларів США, проте письмової згоди на укладення такого договору позивачка не давала.

Посилання позивачки на той факт, що ОСОБА_6 не мав повноважень продавати автомобіль ОСОБА_2, так як довіреність на його імя була скасована, не є слушним з двох підстав: по перше, доказів того, що ОСОБА_6 був сповіщений про припинення довіреності чи мав знати про це не надано, тоді як ч. 3 ст. 249 ЦК України передбачає, що права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася; по друге, автомобіль на час його реалізації ОСОБА_2 фактично не являвся власністю подружжя ОСОБА_5, так як ОСОБА_5, хай і в порушення порядку розпорядження спільною сумісною власністю, відчужив його ОСОБА_6

З цих підстав не можне стверджувати про незаконність реєстрації автомобіля на ОСОБА_2 в органах ДАІ, так як на момент зняття з обліку транспортного засобу в підрозділі ВРЕР, відомостей про заборону на проведення реєстраційних операцій до Управління ОСОБА_7 України в Харківській області не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, суд вважає, що фактично укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 договір купівлі-продажу спірного автомобілю від 22.06.2010 (дата видачі довіреності та отримання коштів ОСОБА_5 за розпискою) можна визнати частково недійсним в частині продажу 1/2 частки автомобіля, яка належить ОСОБА_4, але таких вимог позивачкою не заявлено.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участі у справі.

Щодо вимог позивачки про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля «Volkswagen Touareg», ідентифікатор WVGZZZ7LZD014235, рік випуску 2005, колір чорний, двигун № -, шасі (кузов, рама, коляска) № WVGZZZ7LZD014235, тип ТЗ легковий універсал-в, власна маса -, повна маса 2850, маса без навантаження -, обєм двигуна V=2461, укладеного 31.05.2011 ОСОБА_6 з ТОВ «ВІП-Єксперт» і ОСОБА_2, а також довідки-рахунку серії КІМ № 483451 від тієї ж дати, виданої ТОВ «ВІП-Єксперт», застосування двосторонньої реституції та анулювання реєстрації права власності на спірний автомобіль за ОСОБА_2, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, через наступне.

Згідно положень п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, а вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 не є стороною договору, який вона просить визнати недійсним і застосувати двосторонню реституцію, а вимог щодо витребування майна від нового власника з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України позивачем не заявлено.

Аналізуючи норми закону, що регулюють спірні правовідносини, зважаючи на надані докази, суд приходить до висновку про можливість задовольнити позов ОСОБА_4 частково.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 60, 65, 70 СК України, ст.ст. 249, 215-216 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частку автомобіля марки «Volkswagen Touareg», ідентифікатор WVGZZZ7LZD014235, рік випуску 2005, колір чорний, двигун № -, шасі (кузов, рама, коляска) № WVGZZZ7LZD014235, тип ТЗ легковий універсал-в, власна маса -, повна маса 2850, маса без навантаження -, обєм двигуна V=2461, як частку в праві спільної сумісної власності подружжя.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.Ю. Скотар