Справа № 2-2291/12
РІШЕННЯ

Іменем України

02.10.2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.

за участю секретаря Тичковської Н.І.,

прокурора Карман В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та піклування Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державноїадміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та піклування Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим. що 22 червня 2002 року він зареєстрував з відповідачем шлюб у Центратьному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї за актовим записом № 1077. Від цього шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_3. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 16 квітня 2010 року їх шлюб з відповідачем було розірвано. 07 грудня 2010 року відділом рацс Києво-Святошинського РУЮ Київської області було зареєстровано розірвання цього шлюбу за актовим записом 539. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з відповідачем, позивач став проживати окремо, проте мав бажання виховувати сина та спілкуватися з ним.

Певний час він вільно бачився і спілкувався з сином, проте з листопада 20 її рою. відповідач почала чинити позивачу перешкоди у зустрічах з його дитиною, і він змушений був звернутися до органу опіки і піклування за захистом моїх прав як батька. Розпорядження Києво- Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 256 від 13 березня 2012 року було визначено наступні способи його участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином: чотири рази на місяць у вихідні дні - перші й треті субота та неділя місяця з 10 до 17 години. Незважаючи на вказане рішення, відповідач продовжує перешкоджати позивач) виховувати сина та бачитися з ним, налаштовує його проти нього, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом з метою захисту своїх прав як батька.

З огляду на наведене та посилаючись на норми закону, позивач просив суд: зобов'язати відповідача усунути та не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; встановити порядок його спілкування з малолітнім сином ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 рою. народження: чотири рази на місяць у вихідні дні - перші й треті субота та неділя місяця з 10 до 17 години, а також для спільного відпочинку та оздоровлення в період літніх канікул - логічно з 01 по 30 серпня протягом 4 тижнів.

Не погоджуючись з вказаним позовом, у травні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обгрунтувала тим, що 22 червня 2002 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів м. Києва. Від цього шлюбу вони мають сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Але сімейне життя з відповідачем не склалось, тому 07 грудня 2010 року - шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу та п теперішній час їх син проживає з нею, знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач же не проживає з ними з 2009 року. З цього часу він не цікавиться життям сина, не займається його вихованням, здоров'ям, фізичним та духовним розвитком, у зв'язку з чим вона наприкінці 2011 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина. Також відповідач не надає дозволу на виїзд сина до Російської Федерації на оздоровлення. До того ж, відповідач не надає згоди на реєстрацію сина на реєстрацію у квартирі, яка зареєстрована на праві власності за ним.

На підставі викладеного ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинської райдержадміністрації із заявою про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх Комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській райдержадміністрації вирішила вважати за доцільне позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та порушити перед Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області щодо притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за невиконання батьківських обов'язків.

З огляду на наведене та посилаючись на норми закону, позивач просила суд: позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 в судове засідання з'явився, свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у своєму позові, у задоволенні позову ОСОБА_2 просив відмовити.

ОСОБА_2 в судове засідання з'явилась, свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у своєму позові, у задоволенні позову ОСОБА_1 просила відмовити.

Третя особа орган опіки та піклування Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області звернулась до суду з листом про слухання справи без участі його представника, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підтримав.

Третя особа Комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання свого представника направила, яка позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не підтримала, а позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 підтримала, вважала за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1

Прокурор в судовому засіданні висловила думка про відсутність доказів, які б давали підстави задовольнити позови, тому просила суд залишити позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без задоволення.

Заслухавши пояснення сторін та інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, наявні письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а позов ОСОБА_2 повинен бути залишеним без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 01 березня 2003 року.

Зазначений шлюб було розірвано, про що 07 грудня 2010 року відділом рацс Києво- Святошинського РУЮ Київської області було вчинено відповідний актовий запис № 539, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 від 10 грудня 2010 року.

Після розірвання шлюбу син сторін залишився проживати з ОСОБА_2

З листопада 2010 року відповідач почалачинити позивачу перешкоди у зустрічах з його сином, у зв'язку з чим останній звертався до правоохоронних органів, що підтверджується постановами про відмову у порушенні кримінальної справи від 27 листопада 2010 року та 12 березня 2012 року.

Згідно з рішенням № 8 від 31 січня 2012 року Комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (протокол № 2) було вирішено вважати за доцільне позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та порушити перед Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області щодо притягнення його до адміністративної відповідальності заневиконання батьківських обов'язків.

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації №116 від 13 лютого 2012 року, прийнятим на підставі рішення № 8 від 31 січня 2012 року Комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (протокол № 2), було вирішено вважати за доцільне позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До того ж, у відповідності до рішення № 18 від 22 лютого 2012 року Комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (протокол № 3) було рекомендовано сторонам дійти згоди щодо визначення участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 визначено, що батько, тобто ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 має право щоденно приймати участь у вихованні дитини та спілкуватися з малолітньою дитиною ОСОБА_3, а відповідач не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адмінітсрації Київської області № 256 від 13 березня 2012 року, прийнятим на підставі рішення 18 від 22 лютого 2012 року Комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (протокол № 3), було визначено наступні способи участі ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім місяць у вихідні дні - перші й треті субота та неділя місяця з 10 до 17 годин.

За місцями роботи та проживання позивач характери підтверджується відповідною характеристикою від ТОВ «Термінал-Брок-Сервіс» від 10 лютого 2012 року, довідкою № 2943 від 15 лютого 2012 року Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України у Київській області, характеристикою № 1/09-340 від 15 лютого 2; 1 заміської ради Києво-Святошинського районуКиївської області ОСОБА_4

На обліку у лікаря-нарколога позивач не перебуває, що вбачається з довідки Вишнівськоїміської лікарні від 3 1 січня 2012 року.

РішеннямАпеляційного суду Київської області від 2012 року було стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_1

1/4 частини від заробітку.

Позивач надає відповідачу фінансову допомогу на утримання сина, що підтверджується фіскальними чеками від 05 березня 2012 року, 07березня 2012 року, 28 березня 2012 року, 28 квітня 2012 року.

ОСОБА_3 навчається у З-Б класі Вишнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, що підтверджується довідкою № 444 від 11 листопада 2011 року. Відповідно до характеристики виданої директором Вишнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4 ОСОБА_3 батько участіу вихованні сина не бере, до школи не приходив, навчанням сина не цікавиться.

Акт депутата від 09 листопада 2011 року, актобстеження матеріально-побутових умов проживання громадян м. Вишневого від 26 травня 2011 року, характеристика на ОСОБА_1 від ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд не може прийняти до уваги, так як вони неналежним чином посвідчені, оскільки підпис депутата міської ради посвідчується підписом секретаря міської ради та гербовою печаткою, а підпис фізичної особи - нотаріусом, а також складені не уповноваженими на це особами, оскільки інформацію про те чи бере участь у вихованні та утриманні дитини її батько, моженадавати орган опіки та піклування до компетенції якого відноситься це питання.

Для вирішення спору суд приходить до висновку про необхідність проаналізувати наступні правові норми.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року

ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаютьсяпитаннями соціального забезпечення , судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка пору шу є право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5)примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення

правовідношення: 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самовряду вання. їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Зважаючи на ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.

У частині 8 даної статті вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 10 цієї ж статті встановлено, що кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 18 цього ж Кодексу способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до ст.ст. 150, 151 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Виходячи з вимог ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Статтею 157 вказаного Кодексу передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У відповідності до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Пунктами 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від ЗО березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обгрунтовувати в рішенні кожну з них.

Згідно з п. 18 цієї ж Постанови Пленуму відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь / справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, аналізуючи вище перелічені правові норми в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до висновку, що з боку відповідача має місце перешкоджання позивач) у вихованні його сина та у спілкуванні з ним, а отже, і ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування.

Суд вбачає, що причиною прийняття рішення Комісією з питань захисту' прав дитини при Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 8 від 31 січня 2012 року (протокол № 2), яким було вирішено вважати за доцільне позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1, суд вважає те. що. як вбачається зі змісту цього рішення, батько ОСОБА_1 начебто проживає за адресою: АДРЕСА_2, в дійсності його справжнє місце проживання - АДРЕСА_1, »орган опіки та піклування повідомляв його за адресою, де він насправді не проживає, а це, в чергу, позбавило ОСОБА_1 можливості приїхати на засідання органу опіки та піклування, захистити свої права батька та довести відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав.

Позивач ОСОБА_1 як батько малолітнього ОСОБА_3 має право на участь у його вихованні та на спілкування з ним, а тому, враховуючи сукупність вказаних вище обставин, а також того, що, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, суд вважає, що його позов підлягає задоволенню.

З огляду на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 права малолітнього ОСОБА_1 на підтримання зі своїм батьком регулярних особистих стосунків і прямих контактів та того, що ОСОБА_2 не довела суду належними доказами наявність обставин, передбачених ст. 164 СК України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні її позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене. відповідно до ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, що набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст.ст. 51. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 7. II, 150, 151, 153, 157, 159, 164 СК України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» п.п. 5, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» керуючись ст. 3, 4, 10, 11, 15, 59,60, 209. 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про усунення перешкод вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - задовольнити у повному обсязі.

Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, усунути та не чинити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити порядок спілкування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 чотири рази на місяць вихідні дні - перші й треті субота та неділя місяця з 10 до 17 години, а також для спільного відпочинку - та оздоровлення в період літніх канікул - щорічно з 30 серпня протягом 4 тижнів.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Кнєво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів, починаючи з дня наступного після його проголошення.

Суддя А.Я. Волчко