Справа № 2-342/2011 Провадження № 22-ц/0290/1295/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 27 Доповідач: Копаничук С. Г.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2012 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої : Копаничук С.Г.

Суддів: Сороки Л.А., Нікушина В.П.

при секретарі: Чернаті В.С.

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»до ОСОБА_4, за участю третьої особи: ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк»на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2011 року , -

В с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк»звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 181169, 73 грн., посилаючись на те, що 06.12.2007 року між банком та ОСОБА_5 був укладений договір овердрафт мікро кредита , згідно умов якого останньому було надано банком кредит строком до 05.12.2008 року з лімітом кредитування на платіжну картку 90 000 грн. і сплатою відсотків ,що змінюються відповідно до строків користування коштами і встановлені у додатку №1, та поверненням коштів відповідно до умов договору.

Позичальник неодноразово порушував умови кредитного договору, у зв'язку із чим виникла заборгованість станом на 25.10.2010 року, яка склала 181169,73 грн., з яких: 72949,18 грн. заборгованість за кредитом, 75323,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 32895,19 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором 06.12.2006 року між банком та відповідачкою був укладений договір поруки, згідно з яким остання поручилася за зобов'язаннями ОСОБА_5 перед банком. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 526, 527, 530, 543, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України позивач просить стягнути заборгованість по кредитному договору з поручителя.

В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 06.12. 2007 року у розмірі 224 579,88 грн.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21.10.2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28.11.2011 року апеляційна скарга позивача задоволена частково, рішення Калинівського районного суду від 21.10.2011 скасовано з ухваленням нового рішення про стягнення з поручителя ОСОБА_4 166347,39 грн. заборгованості в тому числі: за кредит - 71449,18 грн., по процентам за користування кредитом - 89898,21 грн., пені - 5000 грн., солідарно з боржником ОСОБА_5 за кредитним договором від 6 грудня 2007 року. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.03.2012 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 28.11.2011 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк»просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Зазначив, що суд помилково дійшов висновку, що набрання законної сили рішенням суду від 03.11.2009 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 позбавило банк можливості стягнення існуючої заборгованості з поручителя. Також суд помилково застосував ч.4 ст.559 ЦК України, яка не підлягає застосуванню та безпідставно не застосував ст.ст.553, 599, 626, 627, 638, 640 ЦК України. Крім того, суд не звернув увагу на п.11 договору поруки , який містить домовленість сторін про збільшення строку позовної давності та п.10 договору, який дає підстави дії договору до моменту виконання зобовязання у повному обсязі та існуючої заборгованості.

Заперечуючи проти скарги відповідач вважає рішення суду законним і обґрунтованим ,а доводи скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив ,що рішенням Калинівського районного суду від 03.11.2009 року ,яке набрало законної сили ,з ФОП ОСОБА_5 на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором №МККА-002ОММ від 06.12.2007 року в сумі 106 003,86 грн. ,з яких 84 799,38 грн. - заборгованість за кредитом,19377,15 грн. - заборгованість по відсотках,1857,33 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань .Судом був виданий виконавчий лист, який направлений до ДВС Калинівського РУЮ на виконання. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку ,що сума заборгованості, строк погашення якої сплив 05.12.2008 року, фактично стягнута з ОСОБА_5 і рішення суду виконується виконавчою службою .

Постановляючи рішення суду про відмову в стягненні заборгованості по даному кредитному договору з поручителя ОСОБА_4, суд виходив з того, що вказана сума боргу стягується солідарно і не може бути перенесена в повному обсязі на поручителя через два роки після рішення суду про стягнення боргу ,тобто позивач вдруге не може стягнути суму боргу по одному і тому ж кредитному договору з поручителя ,яка включає в себе вже стягнуту судом суму основного боргу і відсотки .

Разом з тим, повністю погоджуючись з висновком суду про відмову у задоволенні позову по суті ,з мотивами прийнятого рішення повністю погодитись не можна ,так як суд неповно встановив обставини справи та невірно витлумачив деякі норми матеріального права ,а тому мотиви відмови в задоволенні позову підлягають зміні апеляційним судом.

Так , з матеріалів справи вбачається, що згідно укладеного між сторонами договору від 06.12.2007 року №МККА-ОМ02 ОСОБА_5С банком було надано кредит строком до 05.12.2008 року з лімітом кредитування на платіжну картку 90 000 грн. зі сплатою відсотків за користування ,що змінюються відповідно до строків користування коштами та поверненням коштів відповідно до умов договору. В забезпечення виконання ОСОБА_5 кредитного договору від 06.12.2006 року, між банком та ОСОБА_4 цього ж дня був укладений договір поруки №МККА-002ОМ/1, згідно якого остання поручилась за виконання зобов'язання ОСОБА_5С .перед банком.

Рішенням Калинівського районного суду від 03.11.2009 року встановлено ,що ОСОБА_5 умов договору належним чином не виконував, внаслідок чого заборгованість по даному договору кредиту станом на 12.02.2009 року склала 106 003,86 грн. ,з яких 84 799,38 грн. - заборгованість за кредитом, 19377,15 грн. - заборгованість по відсотках, 1857,33 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, щодо якої суд прийняв рішення про стягнення її в повному обсязі з ОСОБА_5

При цьому будь-які позовні вимоги до поручителя за даним договором тоді банком не заявлялись і рішення щодо солідарної відповідальності поручителя судом не приймалось. Тому висновок суду по даній справі про те, що вказана сума боргу стягується солідарно не відповідає дійсності ,так як суперечить змісту наведеного рішення(а.с.77) Також не відповідає дійсності твердження суду про те, що заборгованість по кредиту стягнута з ОСОБА_5 в повному обсязі, оскільки дані про те, що заборгованість стягнута реально з боржника , в матеріалах справи відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо поручителя з цих мотивів суд не врахував положення ст.599 ЦК України про те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. А також положення ст.ст.543,554 ЦК відповідно до яких у разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники і кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Отже , за умови дії договору поруки до того часу поки зобов'язання по поверненню позичальником кредиту, відсотків ,тощо або рішення суду про стягнення з боржника коштів не буде виконано реально ,поручитель несе по ньому таку ж відповідальність, як і боржник ,а тому до нього окремо можуть заявлятись вимоги кредитором. Доводи скарги щодо цього є обґрунтованими ,а протилежні цим мотиви відмови з цих підстав у позові є неправильними .

Дані про реальне виконання рішення Калинівського районного суду від 03.11.2009 року про стягнення коштів з основного боржника - ОСОБА_5С в матеріалах справи відсутні. Тому банк мав право заявляти вимоги окремо до поручителя про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором.

Апеляційним судом встановлено ,що в порушення умов договору процентна ставка з простроченої заборгованості - 38% банком була змінена до 44 % ,в зв'язку з чим перший розрахунок (а.с.9-11) був приведений у відповідність і згідно уточненого розрахунку розміру заборгованості станом на 20.10.2011 року, остання складає 213 647,5грн.(з яких за кредитом - 71 449,18 грн. ,за відсотками - 89898,21 грн., з пені - 52 300,11 грн.)

Разом з тим, колегія суддів вважає, що в задоволенні позову до поручителя необхідно відмовити з підстав ч.4 ст.559 ЦК України, на яку послався суд ,проте застосування її належним чином не відмотивував.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як зазначено в п.10 договору поруки , він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором МККА-002ОМ.

Проте, не можна вважати ,що цим договором поруки встановлено її строк, оскільки таке зазначення строку не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якими строк визначається роками, місяцями, тижнями днями або годинами. . Тому доводи скарги щодо встановлення п.10 строку дії поруки не заслуговують на увагу.

За таких обставин вважається ,що строк в договорі поруки не встановлено і вона припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним зобов'язанням строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно умов договору, тобто , з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

З матеріалів справи вбачається ,що кредитор , в зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_5 зобов'язань за договором, вважав, що строк виконання основного зобов'язання настав достроково і скористався своїм правом на повернення кредиту достроково , про що звернувся з позовом до суду до позичальника ОСОБА_5 , який був задоволений 03.11.2009 року.

Тому, з часу застосування кредитором права на дострокове повернення кредиту з позичальника , повинен обчислюватись ним і 6 місячний строк на пред'явлення вимоги до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення йому вимоги про погашення боргу ,так і пред'явлення до нього позову.

З вимогою про погашення боргу до поручителя ОСОБА_4 банк звернувся 16.11.2010 року (а.с.17), а з позовом до суду - 19.11.2010 року ,тобто після спливу 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково ,а тому колегія суддів вважає ,що порука припинилась і у задоволенні позову до поручителя необхідно відмовити саме з цих підстав.

Доводи скарги про те, що в п.11 договору поруки сторони проявили свободу договору і встановили строк позовної давності в 5 років ,протягом якого можуть звернутися за захистом свого права , не заслуговують на увагу, оскільки строк про який йдеться ч.4 ст.559 ЦК України за своєю суттю не є строком позовної давності, який в силу ст.259 ЦК сторони договору можуть збільшити ,а являє собою строк з з витіком якого згідно закону порука припиняється.

В зв'язку з викладеним до мотивувальної частини рішення необхідно внести зміни щодо підстав відмови в позові , залишивши правильний по суті висновок суду про відмову в позові без змін.

Керуючись ст.ст.307,314,316 ЦПК України ,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2011 року в мотивувальній частині змінити, зазначивши інші підстави відмови в задоволенні позову.

Резолютивну частину рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2011 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: