Справа № 22-ц-799/2012
Провадження № 22-ц/2590/799/2012
Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Маслюк Н.В.
Доповідач - Шитченко Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2012 року

м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою помічника прокурора м. Чернігова на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2012 року по справі за позовом заступника прокурора м. Чернігова в інтересах ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства „Чернігівський завод „Металіст про визнання права власності, встановлення факту отримання квартири, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі помічник прокурора м. Чернігова просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2012 року, яким відмовлено в задоволенні його позову, заявленого в інтересах ОСОБА_6, про визнання права власності, встановлення факту отримання квартири, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване судове рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт вказує, що померлий ОСОБА_7 фактично набув право власності на спірну квартиру, оскільки виконавчим комітетом Чернігівської міської ради було дотримано визначену законодавством процедуру стосовно виділення йому житла та видано ордер на вселення у квартиру зі зняттям з квартирної черги, а отже право власності позивача, яка є його дружиною, є порушеним. Апеляційна скарга містить також посилання на те, що спірна квартира не відноситься до службового житлового фонду та виділена ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у постійне користування, тому реєстрація права власності за відповідачем є безпідставною.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог заступника прокурора м. Чернігова в інтересах ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що набуття ПАТ „Чернігівський завод „Металіст права власності на спірну квартиру відбулося на підставі правочину, який на час розгляду справи є правомірним, незаконність набуття такого права з боку відповідача судом не встановлювалась, а ордер, наданий позивачем, є лише підставою для вселення в жиле приміщення і автоматично не підтверджує право власності ОСОБА_6 або її померлого чоловіка на спірну квартиру.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Встановлено, що 12 березня 1993 року між ОСОБА_8 та Чернігівським орендним підприємством завод «Металіст», правонаступником якого є відповідач, було укладено договір купівлі продажу, відповідно до умов якого Чернігівське орендне підприємство завод «Металіст», як покупець, придбало однокімнатну квартиру № 10, що знаходиться у м.Чернігові по вулиці Стахановців, 20 (а.с. 89-92).

З витягу із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 67 від 06 квітня 1993 року вбачається, що орендному підприємству заводу «Металіст» надано дозвіл на повторне заселення наведеної вище звільненої однокімнатної квартири (а.с. 88).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 96 від 17 травня 1993 року затверджено спільне рішення адміністрації і профспілкового комітету заводу «Металіст» про виділення спірної квартири та видано ордер ОСОБА_7, сімєю з двох осіб (він, дружина), зі зняттям з квартирного обліку (а.с. 7-9).

07 квітня 2001 року ОСОБА_7 помер (а.с. 11). На даний час спірною квартирою користується позивач і це її право стороною відповідача не оспорюється.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, оскільки право власності за відповідачем зареєстровано відповідно до укладеного договору купівлі-продажу, воно вважається набутим правомірно, в ході розгляду даної справи правомірність його набуття не оспорюється і будь-яких порушень щодо цього з боку заводу у визначеному законом порядку не встановлено. Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що право власності у Чернігівського орендного підприємства заводу «Металіст» виникло з моменту його реєстрації 25 грудня 1995 року, тобто вже після розподілу квартири на спільному засіданні адміністрації і профкому, оскільки таке тлумачення норм цивільного законодавства є довільним і суперечить нормам про те, що право володіння користування і розпорядження виникає з моменту укладення правочину.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд знаходить, що судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, оскільки позивачем всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не було доведено факту правомірності набуття померлим чоловіком ОСОБА_6 права власності на спірну квартиру і не визначено правових підстав для цього щодо позивача.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що факт набуття права власності на квартиру підтверджується рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради про виділення житла ОСОБА_7 та наданим ордером, не ґрунтується на нормах житлового законодавства, оскільки за положеннями ст. 58 Житлового кодексу України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

В розумінні цієї правової норми ордер не являється правовстановлюючим документом індивідуального характеру, і є підставою лише для вселення громадян у надане житлове приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або фонду житлово-будівельного кооперативу. Ордер породжує два види правовідносин: з одного боку, це адміністративно-правові відносини між виконавчим органом ради і житлово-експлуатаційною організацією, куди він здається, а з другого це цивільно-правові відносини між громадянином та зазначеною житлово-експлуатаційною організацією, яка зобовязана укласти з ним договір найму житлового приміщення. Однак, вказаний документ не посвідчує право власності особи на надане житлове приміщення.

Крім цього, померлим ОСОБА_7 та позивачем право щодо приватизації жила використано не було, а отже ОСОБА_6 наділена лише законним правом щодо користування спірною квартирою.

Сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст.ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу помічника прокурора м. Чернігова відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: