Справа №2-317/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2012 р. селище Вигода

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Монташевич С.М.,

секретаря - Менделяк А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Вигода справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 10 лютого 2012 року звернувся в суд з цивільним позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В позовній заяві позивач вказав, що 01 січня 2010 року між ним та відповідачем письмово укладено договір позики на суму 20500,00 грн. із зазначенням терміну виконання договору до 01 лютого 2010 року.

01 березня 2010 року між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 4200,00 грн. Загальна сума грошових коштів, позичених у нього відповідачем станом на 01.03.2010 року складала 24700,00 грн., які останній зобов»язався повернути через місяць, про що свідчить написана ним розписка.

22 вересня 2010 року ОСОБА_3, мати відповідача, повернула позивачу 12000,00 грн. в рахунок погашення боргу сина за договором позики, свідченням чого є її розписка.

21 грудня 2011 року ОСОБА_2 запевнив позивача, що залишок боргу у сумі 13000 грн. поверне до 01 лютого 2012 року, про що написав розписку.

Відповідач не виконав зобов'язання за договором позики, тому ОСОБА_1 просить стягнути в його користь заборгованість за невиконання договорів позики в розмірі 13000,00 грн., витрати з надання правової допомоги в сумі 300,00 грн. та судові витрати по справі в розмірі 215,00 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на вищевикладені обставини, додатково вказав, що у суму боргу входить тільки залишок несплачених коштів за договорами позики від 01.01.2010 року та від 01.03.2010 року. Всі розписки писав боржник у його зошиті, який він веде, фіксуючи кошти, які він позичає, та які йому повертають. Гроші ОСОБА_2 він передавав декілька раз на протязі року, а потім останній писав розписку про всю суму позичених грошей. Свідків при передачі грошей не було, проте після написання розписок він підійшов до сусідів, щоб розписались під розпискою для більшої гарантії повернення грошей, оскільки він не є обізнаний в тому, як оформляється договір позики. Перед написанням розписки на суму 13000,00 гривень відповідач ще позичав у нього додатково кошти, проте не віддав, тому потім написав розписку на всю суму боргу.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи тим, що він позичав значну меншу суму коштів у позивача. У грудні 2012 року він написав розписку, що віддасть гроші, бо злякався, а також хотів, щоб позивач не надоїдав його дружині та тещі з тестем. Насправді він вважає, що сума, яка вказана в розписці, - це проценти, які дорахував ОСОБА_1 В сумі він повернув ОСОБА_1 всі позичені у нього кошти, передаючи їх через свою матір ОСОБА_3 На даний час він готовий повернути ще 1000,00 гривень позивачу.

Суд, заслухавши сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно письмового договору позики від 01.01.2010 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 20500, 00 грн. з терміном повернення до 01.02.2010 року. На 01 березня 2010 року загальна сума позичених коштів становила 24700,00 грн. ОСОБА_3 частково повертала кошти в рахунок погашення боргу ОСОБА_2, і станом на 22.09.2010 року вона повернула 12000,00 грн., про що свідчить її розписка (а.с. 33).

Згідно розписки від 21 грудня 2011 року ОСОБА_2 зобовязався повернути 13000,00 грн. до 01 лютого 2012 року (а.с.34).

Договори позики відповідають вимогам ст.ст. 1046, 1047 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 545 ЦК України відсутня розписка, яка б підтверджувала виконання відповідачем перед позивачем зобов'язання по договору позики на суму 13000,00 гривень.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що 2 року тому до них додому прийшов позивач і повідомив, що її син ОСОБА_4 винен йому 24000,00 гривні. Вони погодили між собою, що повернуть 12000,00 гривень основного боргу, а решта суми це відсотки. Вони повернули 12000,00 грн., проте позивач знову вимагав у них повернення решти суми, приводив міліцію. Тому ОСОБА_2 написав йому розписку на 13000,00 гривень, які фактично не брав.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6М суду пояснили, що зі слів ОСОБА_1 їм було відомо про те, що останній позичав гроші ОСОБА_2, проте вони присутні при цьому не були, про яку суму йшлося не знають.

Відповідно до положень ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, про що ОСОБА_2 власноручно написав розписку і зобов»язався повернути 13 тисяч гривень. На підтвердження укладення договору позики та його умов представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому визначеної грошової суми, а, отже, пояснення відповідача та свідка ОСОБА_3 щодо меншої суми позичених грошей та відсутності заборгованості по договору позики не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовані вищевказаними доказами. Оскільки відповідач добровільно не виконав умов договору позики та не повернув позичені гроші, то позов підлягає до задоволення.

Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050, 1051 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13000,00 (тринадцять тисяч) гривень заборгованості за договорами позики, 214,60 грн. (двісті чотирнадцять гривень 60 копійок) сплаченого судового збору та 300,00 (триста) гривень понесених витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: