Справа № 2-4483/12
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2012 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, про визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності на обєкт нерухомості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 26.06.2012 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсною з 28.07.2008 року та скасувати державну реєстрацію права власності на гаражний бокс №26 блок 6 поверх 1 по вул. Огородній,13 в ГБК Волгоградськийта зобовязати Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна внести змін и до єдиного електронного реєстру права власності на нерухоме майно.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів звязку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; чіткий виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням фактів та посиланням на докази, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання на те, до кого предявлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення на докази, що підтверджують ці обставини. Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви встановлено, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, тобто ті юридичні факти, на основі яких вона обґрунтовує свої вимоги про визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на гаражний бокс відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, та на підставі яких, на її думку, необхідно вирішувати дані вимоги, і які визначають той засіб захисту права, який вона просить суд застосувати, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Позивачка, звертаючись до суду з вимогою визнати недійсною з 28.07.2008 року та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на гаражний бокс №26 блок 6 поверх 1 по вул. Огородній,13 в ГБК Волгоградський, посилається лише на норми ст. 393 ЦК України, що передбачає визнання незаконним та скасування правового акту державної влади, або органу місцевого самоврядування, за позовом власника відповідного майна, в разі невідповідності такого акту закону та порушення ним прав власника даного майна.

Проте, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачка не є власником відповідного майна, а й відповідно реєстрація права власності не є правовим актом державної влади або органу місцевого самоврядування.

Таким чином, в поданій позовній заяві не окреслений предмет позову, який би характеризував те, на що спрямований позов, не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує своє право такої вимоги до відповідача відповідно до норм матеріального права, а саме, які права позивачки порушені, якими саме діями відповідача та на підставі якої норми встановлений певний цивільний обовязок відповідача перед позивачкою, тобто який характер мають правовідносини, що виникли між сторонами з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та передбачений такий шлях поновлення і яких порушених прав позивачки, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачкою не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачці необхідно визначити зміст вимог та порядок звернення до суду, виклавши обставини в обґрунтування предявлених позовних вимог, зазначивши: які її права, свободи чи інтереси були порушені та ким саме, яким чином передбачене їх поновлення, за яких правових підстав, що визначають той засіб захисту права, який вона просить застосувати, а також надати докази в підтвердження обґрунтування заявленої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у статтях 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись статями 119, 121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна про визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності на обєкт нерухомості залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачкою ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: