АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0411/33/12
Справа № 2-411/33/12 Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/491/1795/12 інстанції ОСОБА_1
Категорія 34 (3) Доповідач Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Барильської А.П., Грищенко Н.М.,

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування спадкоємцями матеріальних збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування спадкоємцями матеріальних збитків та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_6, спадкоємцями якого є відповідачі, подарував їй домоволодіння № 9 по вулиці Комунарна в м. Кривому Розі та згідно договору купівлі-продажу від 12 квітня 2003 року продав їй земельну ділянку на якому воно розташоване. Раніше вищезазначене домоволодіння належало ОСОБА_7 та ОСОБА_8, спадкоємцями яких були ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_6. Після смерті батьків ОСОБА_6, приховавши від своїх братів свої дійсні наміри, оформив право власності на домоволодіння та на земельну ділянку тільки на себе, а згодом подарував домоволодіння і продав земельну ділянку їй. Рішенням Довгинцівського районного суду від 19 грудня 2003 року, за позовом братів зазначені правочини визнані недійсними, однак не було визначено як бути їй з її витратами на будинок та земельну ділянку. Оскільки у ОСОБА_6 були відсутні кошти щоб повернути їй він запропонував їй та її сімї проживати у його будинку № 2 по вулиці Вакуленчука в м. Кривому Розі. 23 травня 2005 року ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом про її виселення з їх будинку, однак під час розгляду справи ОСОБА_11 помер, позовні вимоги продовжила підтримувати ОСОБА_4 та її позов був задоволений рішенням Довгинцівського районного суду від 28 березня 2007 року. У2008 року вона звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 Петрівнипро стягнення боргу за рішенням суду, яким правочини були визнані недійсними, однак їй було відмовлено з підстав того, що зазначені правочини укладалися не ОСОБА_4, а ОСОБА_6. Вважає, що оскільки відповідачі прийняли спадщину після померлого ОСОБА_6 то на підставі ст. 1231 ЦК України до них переходить обовязок по відшкодуванню збитків, в розмірі вартості майна, що ними отримано у спадщину. Тому, просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в однакових частинах 9718 грн., що дорівнює вартості 1/2 частини домоволодіння № 2 по вулиці Вакуленчука в м. Кривому Розі, яку отримали відповідачі в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, стягнути з відповідачів на її користь в рівних частинах 7671 грн., що дорівнює вартості 1/3 домоволодіння № 9 по вулиці Комунарна в м. Кривому Розі та 23490 грн., що дорівнює вартості 1/3 частини земельної ділянки на якій розташоване домоволодіння, стягнути з відповідачів на її користь в рівних частинах по 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.

У липні 2011 року ОСОБА_2 змінила свої позовні вимоги та просила збільшити розмір матеріальних збитків, які завдані їй відповідачами та додатково стягнути з відповідачів в однакових частинах на її користь 6112,56 грн, що дорівнює вартості 1/2 частини домоволодіння № 2 по вулиці Вакуленчука в м. Кривому Розі (з урахуванням індексу інфляції з лютого 2007 року по квітень 2011 року 4825,07 грн., що дорівнює індексу інфляції від суми 7671 грн. та 14775,21 грн., що дорівнює індексу інфляції від розміру вартості земельної ділянки при домоволодіння № 9 по вулиці Комунарна в м. Кривому Розі, яка дорівнює 23490 грн. А загалом стягнути з відповідачів на її користь 25712 грн. розміру інфляції за період з лютого 2007 року по квітень 2011 року. Інші позовні вимоги залишила без змін.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2012 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про стягнення на її користь з відповідачів в однакових частинах матеріальних збитків в розмірі 66591 грн., з урахуванням індексу інфляції в розмірі 25712 грн. та судових витрат: судового збору в сумі 408,79 грн. і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що разом становить 67120,63 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд неправомірно відмовив у задоволенні її позовних вимог, дійшов помилкового висновку щодо пропуску нею строку для звернення до суду з даним позовом та безпідставно відхилив її клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи нотаріуса четвертої Криворізької державної нотаріальної контори та дослідження спадкової справи після померлого ОСОБА_6. Крім того, вважає таким, що не відповідає дійсності висновок суду про визнання та підтримання її представником позовних вимог лише в частині моральної шкоди та судових витрат, оскільки нею та її представником позовні вимоги були підтримані в повному обсязі, за виключенням вимог про відшкодування моральної шкоди.

У запереченнях ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 12 квітня 2003 року подарував ОСОБА_2 домоволодіння № 9 по вулиці Комунарна в м. Кривому Розі та згідно договору купівлі-продажу від 12 квітня 2003 року продав їй земельну ділянку на якому воно розташоване. Ці обставини встановлені рішенням Довгинцівського районного суду від 19 грудня 2003 року, яке набрало чинності. За позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10 рішенням Довгинцівського районного суду від 19 грудня2003 року вищезазначені правочини визнані недійсними.

19 лютого 2007 року ОСОБА_6 помер ( л.с. 43 ).

01 липня 2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 отримали свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_6, зокрема, на спірне майно.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку що позивачем пропущено строк для звернення до суду за захистом порушеного права, визначений ст. 1281 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду щодо підстав відмови у позові в частині відшкодування збитків з урахуванням індексу інфляції за договором дарування домоволодіння, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Тобто, договір дарування є безоплатним договором та не може встановлювати обов'язок для обдарованого вчинити певні дії на користь дарувальника. Безоплатність договору дарування його основна риса, тому вимоги щодо вчинення будь-яких дій майнового чи немайнового характеру можуть свідчити про неможливість кваліфікації цього договору саме як договору дарування.

Однак, позивач, стверджуючи, що за цим договором нею було сплачено дарувальнику певну грошову суму, всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надала судове рішення, яке б набрало законної сили, про визнання цього договору дарування удаваним правочином відповідно до положень ст. 235 ЦК України.

Тому саме із цих підстав позов позивача в частині відшкодування збитків з урахуванням індексу інфляції за договором дарування не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо підстав відмови позивачу у позові в частині відшкодування збитків з урахуванням індексу інфляції за договором купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Згідно частин 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини ,він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців ,які прийняли спадщину , протягом одного року від настання строку вимоги.

Як убачається із копії рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 жовтня 2009 року ОСОБА_2 за життя ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до нього та до його дружини ОСОБА_4 про відшкодування коштів за договором дарування домоволодіння та купівлі-продажу земельної ділянки, стягнення моральної шкоди.

У зв'язку зі смертю 19 лютого 2007 року ОСОБА_6 провадження по справі було зупинено відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 ЦПК України. Тобто про день смерті дарувальника домоволодіння та продавця земельної ділянки ОСОБА_6 і про відкриття спадщини ОСОБА_2 стало відомо в 2007 році.

Цей факт позивачем не спростовується.

Із позовом до спадкоємців ОСОБА_6 позивач звернулася лише 29 січня 2010 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 про те, що нею не пропущено встановлений ст. 1281 ЦК України строк, оскільки нею, як кредитором спадкодавця, грошові вимоги було пред'явлено до ОСОБА_4 під час розгляду її позову у Довгинцівському районному суді м. Кривого Рогу після смерті спадкодавця, а не 29 січня 2010 року, як зазначено в рішенні суду, так як ці доводи спростовуються рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 жовтня 2009 року, яким відмовлено ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договорами дарування домоволодіння та купівлі-продажу земельної ділянки, стягнення моральної шкоди із тих підстав, що відповідачу вказане майно не належало, воно не було спільною власністю подружжя, ОСОБА_4 не була стороною за цими договорами.

Вимога позивача про відшкодування майнової або моральної шкоди, яка була завдана спадкодавцем до ОСОБА_4 не висувалася.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи позивача про безпідставність відмови їй судом у залученні до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача державного нота- ріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори, про що нею 14 грудня 2012 року було надано суду заяву про забезпечення доказів, не заслуговують на увагу, оскільки оскаржуване рішення ухвалено судом 11 квіня 2012 року.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Крім того, колегія суддів вважає, що позивач виходить лише із формальних міркувань щодо порушення її прав відмовою суду у залученні нотаріуса до участі у справі в якості третьої особи. Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 у стягненні з ОСОБА_4, ОСОБА_5 відшкодування матеріальних збитків з урахуванням індексу інфляції за договором дарування нерухомого майна необхідно змінити в частині підстав відмови у позові, а в частині відмови у позові про відшкодування матеріальних збитків з урахуванням індексу інфляції за договором купівлі-продажу земельної ділянки - залишити без змін.

Рішення суду в частині відмови у позові про відшкодування моральної шкоди не оскаржено.

КеСправа № 2-411/33/12 Головуючий в суді першої

Провадження № 22-ц/491/1795/12 інстанції ОСОБА_1

Категорія 34 (3) Доповідач Савіна Г.О.

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Барильської А.П., Грищенко Н.М.,

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування спадкоємцями матеріальних збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування спадкоємцями матеріальних збитків та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_6, спадкоємцями якого є відповідачі, подарував їй домоволодіння № 9 по вулиці Комунарна в м. Кривому Розі та згідно договору купівлі-продажу від 12 квітня 2003 року продав їй земельну ділянку на якому воно розташоване. Раніше вищезазначене домоволодіння належало ОСОБА_7 та ОСОБА_8, спадкоємцями яких були ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_6. Після смерті батьків ОСОБА_6, приховавши від своїх братів свої дійсні наміри, оформив право власності на домоволодіння та на земельну ділянку тільки на себе, а згодом подарував домоволодіння і продав земельну ділянку їй. Рішенням Довгинцівського районного суду від 19 грудня 2003 року, за позовом братів зазначені правочини визнані недійсними, однак не було визначено як бути їй з її витратами на будинок та земельну ділянку. Оскільки у ОСОБА_6 були відсутні кошти щоб повернути їй він запропонував їй та її сімї проживати у його будинку № 2 по вулиці Вакуленчука в м. Кривому Розі. 23 травня 2005 року ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом про її виселення з їх будинку, однак під час розгляду справи ОСОБА_11 помер, позовні вимоги продовжила підтримувати ОСОБА_4 та її позов був задоволений рішенням Довгинцівського районного суду від 28 березня 2007 року. У2008 року вона звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 Петрівнипро стягнення боргу за рішенням суду, яким правочини були визнані недійсними, однак їй було відмовлено з підстав того, що зазначені правочини укладалися не ОСОБА_4, а ОСОБА_6. Вважає, що оскільки відповідачі прийняли спадщину після померлого ОСОБА_6 то на підставі ст. 1231 ЦК України до них переходить обовязок по відшкодуванню збитків, в розмірі вартості майна, що ними отримано у спадщину. Тому, просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в однакових частинах 9718 грн., що дорівнює вартості 1/2 частини домоволодіння № 2 по вулиці Вакуленчука в м. Кривому Розі, яку отримали відповідачі в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, стягнути з відповідачів на її користь в рівних частинах 7671 грн., що дорівнює вартості 1/3 домоволодіння № 9 по вулиці Комунарна в м. Кривому Розі та 23490 грн., що дорівнює вартості 1/3 частини земельної ділянки на якій розташоване домоволодіння, стягнути з відповідачів на її користь в рівних частинах по 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.

У липні 2011 року ОСОБА_2 змінила свої позовні вимоги та просила збільшити розмір матеріальних збитків, які завдані їй відповідачами та додатково стягнути з відповідачів в однакових частинах на її користь 6112,56 грн, що дорівнює вартості 1/2 частини домоволодіння № 2 по вулиці Вакуленчука в м. Кривому Розі (з урахуванням індексу інфляції з лютого 2007 року по квітень 2011 року 4825,07 грн., що дорівнює індексу інфляції від суми 7671 грн. та 14775,21 грн., що дорівнює індексу інфляції від розміру вартості земельної ділянки при домоволодіння № 9 по вулиці Комунарна в м. Кривому Розі, яка дорівнює 23490 грн. А загалом стягнути з відповідачів на її користь 25712 грн. розміру інфляції за період з лютого 2007 року по квітень 2011 року. Інші позовні вимоги залишила без змін.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2012 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про стягнення на її користь з відповідачів в однакових частинах матеріальних збитків в розмірі 66591 грн., з урахуванням індексу інфляції в розмірі 25712 грн. та судових витрат: судового збору в сумі 408,79 грн. і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що разом становить 67120,63 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд неправомірно відмовив у задоволенні її позовних вимог, дійшов помилкового висновку щодо пропуску нею строку для звернення до суду з даним позовом та безпідставно відхилив її клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи нотаріуса четвертої Криворізької державної нотаріальної контори та дослідження спадкової справи після померлого ОСОБА_6. Крім того, вважає таким, що не відповідає дійсності висновок суду про визнання та підтримання її представником позовних вимог лише в частині моральної шкоди та судових витрат, оскільки нею та її представником позовні вимоги були підтримані в повному обсязі, за виключенням вимог про відшкодування моральної шкоди.

У запереченнях ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 12 квітня 2003 року подарував ОСОБА_2 домоволодіння № 9 по вулиці Комунарна в м. Кривому Розі та згідно договору купівлі-продажу від 12 квітня 2003 року продав їй земельну ділянку на якому воно розташоване. Ці обставини встановлені рішенням Довгинцівського районного суду від 19 грудня 2003 року, яке набрало чинності. За позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10 рішенням Довгинцівського районного суду від 19 грудня2003 року вищезазначені правочини визнані недійсними.

19 лютого 2007 року ОСОБА_6 помер ( л.с. 43 ).

01 липня 2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 отримали свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_6, зокрема, на спірне майно.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку що позивачем пропущено строк для звернення до суду за захистом порушеного права, визначений ст. 1281 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду щодо підстав відмови у позові в частині відшкодування збитків з урахуванням індексу інфляції за договором дарування домоволодіння, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Тобто, договір дарування є безоплатним договором та не може встановлювати обов'язок для обдарованого вчинити певні дії на користь дарувальника. Безоплатність договору дарування його основна риса, тому вимоги щодо вчинення будь-яких дій майнового чи немайнового характеру можуть свідчити про неможливість кваліфікації цього договору саме як договору дарування.

Однак, позивач, стверджуючи, що за цим договором нею було сплачено дарувальнику певну грошову суму, всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надала судове рішення, яке б набрало законної сили, про визнання цього договору дарування удаваним правочином відповідно до положень ст. 235 ЦК України.

Тому саме із цих підстав позов позивача в частині відшкодування збитків з урахуванням індексу інфляції за договором дарування не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо підстав відмови позивачу у позові в частині відшкодування збитків з урахуванням індексу інфляції за договором купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Згідно частин 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини ,він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців ,які прийняли спадщину , протягом одного року від настання строку вимоги.

Як убачається із копії рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 жовтня 2009 року ОСОБА_2 за життя ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до нього та до його дружини ОСОБА_4 про відшкодування коштів за договором дарування домоволодіння та купівлі-продажу земельної ділянки, стягнення моральної шкоди.

У зв'язку зі смертю 19 лютого 2007 року ОСОБА_6 провадження по справі було зупинено відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 ЦПК України. Тобто про день смерті дарувальника домоволодіння та продавця земельної ділянки ОСОБА_6 і про відкриття спадщини ОСОБА_2 стало відомо в 2007 році.

Цей факт позивачем не спростовується.

Із позовом до спадкоємців ОСОБА_6 позивач звернулася лише 29 січня 2010 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 про те, що нею не пропущено встановлений ст. 1281 ЦК України строк, оскільки нею, як кредитором спадкодавця, грошові вимоги було пред'явлено до ОСОБА_4 під час розгляду її позову у Довгинцівському районному суді м. Кривого Рогу після смерті спадкодавця, а не 29 січня 2010 року, як зазначено в рішенні суду, так як ці доводи спростовуються рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 жовтня 2009 року, яким відмовлено ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договорами дарування домоволодіння та купівлі-продажу земельної ділянки, стягнення моральної шкоди із тих підстав, що відповідачу вказане майно не належало, воно не було спільною власністю подружжя, ОСОБА_4 не була стороною за цими договорами.

Вимога позивача про відшкодування майнової або моральної шкоди, яка була завдана спадкодавцем до ОСОБА_4 не висувалася.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи позивача про безпідставність відмови їй судом у залученні до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача державного нота- ріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори, про що нею 14 грудня 2012 року було надано суду заяву про забезпечення доказів, не заслуговують на увагу, оскільки оскаржуване рішення ухвалено судом 11 квіня 2012 року.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Крім того, колегія суддів вважає, що позивач виходить лише із формальних міркувань щодо порушення її прав відмовою суду у залученні нотаріуса до участі у справі в якості третьої особи. Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 у стягненні з ОСОБА_4, ОСОБА_5 відшкодування матеріальних збитків з урахуванням індексу інфляції за договором дарування нерухомого майна необхідно змінити в частині підстав відмови у позові, а в частині відмови у позові про відшкодування матеріальних збитків з урахуванням індексу інфляції за договором купівлі-продажу земельної ділянки - залишити без змін.

Рішення суду в частині відмови у позові про відшкодування моральної шкоди не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2012 року змінити в частині підстав відмови ОСОБА_2 у стягненні з ОСОБА_4, ОСОБА_5 відшкодування матеріальних збитків з урахуванням індексу інфляції за договором дарування нерухомого майна.

Рішення суду в частині відмови у позові про відшкодування матеріальних збитків з урахуванням індексу інфляції за договором купівлі-продажу земельної ділянки залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :

руючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2012 року змінити в частині підстав відмови ОСОБА_2 у стягненні з ОСОБА_4, ОСОБА_5 відшкодування матеріальних збитків з урахуванням індексу інфляції за договором дарування нерухомого майна.

Рішення суду в частині відмови у позові про відшкодування матеріальних збитків з урахуванням індексу інфляції за договором купівлі-продажу земельної ділянки залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді :