Справа № 1013/5278/2012
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2012 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Пархоменко О.В.

при секретарі Харитоновій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2001 року, спільне життя у них не склалося і шлюб між ними був розірваний 25 квітня 2012 року, від даного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Вказує, що під час спільного сумісного проживання ними набуто за спільні кошти нерухоме майно : квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої становила 35 000 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2004 року та гараж, який був придбаний в 2006 році вартістю 1000,0 гривен, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Позивачка вказує, що проживаючи однією сім`єю, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти придбали : стінку 2004 р. 450 грн.; телевізор 2004 р. 1000,0 грн.; диван 24 р. 1200,0 грн.; DVD-плеєр 2005 р. 450 грн.; холодильник 2006 р. 2000 грн.; ноутбук 2008 р. 5 500 грн.; пральну машину 2008 р. 2 000,0 грн., це майно знаходиться по АДРЕСА_2 .

Вказує, що оскільки ніякого договору про набуте майно між ними не було, воно належить кожному з них у рівних частках, тобто по ? частині кожному.

В зв`язку із викладеними обставинами позивачка просила поділити майно, набуте нею за час шлюбу з ОСОБА_2 , виділивши їй : пральну машину 2008 р. 2000,0 грн., холодильник 2006 р. 2 000,0 грн., телевізор 2004 р. 1000,0 грн., DVD-плеєр 2005 р. 450 грн., на загальну суму 5 450,0 гривен, а йому: ноутбук- 2008 р. 5 500,0 грн., стінку 2004 р. 450 грн., диван 2004 р. -1 200,0 грн. на загальну суму 7 150,0 грн.; визнати за нею право власності на 14/100 частин квартири АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на ? частину гаража, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи свої позовні вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу частини квартири від 24.12.2004 року ними було придбано 28/100 частин квартири АДРЕСА_1 і ця кімната належить сторонам в рівних частинах по 14/100 квартири кожному; право власності ОСОБА_1 на 14/100 частини квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Ірпінською нотаріальною конторою 24.12.2004 року під реєстровим номером № 1-6826ю, засвідчується довідкою Ірпінського БТІ № 386 від 04.04.2012 року. Також вказує, що жодного гаражу чи іншого нерухомого майна, окрім згаданої кімнати, за час шлюбу у власності подружжя не було.

Позивач також вказує, що стінка, телевізор, диван, пральна машина, ноутбук та DVD-плеєр дійсно були придбані під час шлюбу; однак холодильник Daewoo (модель FR-251) був придбаний на його особисті кошти, які були подаровані йому співробітниками наприкінці зими 2007 року і холодильник був придбаний навесні 2007 року, а не у 2006 році, як вказує ОСОБА_1 , тому холодильник не є спільним сумісним майном сторін.

Позивач також вказує, що кімната, яка була предметом Договору купівлі-продажу частини квартири від 24.12.2004 року була придбана за кошти, які він отримав за Договором позики № 18 від 05.11.2004 року, укладеного між ним та Дочірньою фірмою Галь-Дженералтранс. Згідно умов цього договору йому була надана позика у розмірі 42 500,0 гривен на поліпшення житлових умов, у відповідності до даного договору позика повертається шляхом відрахування із його заробітної плати. Станом на 20.07.2012 року заборгованість за договором позики становить 3 000,0 гривен. Крім цього 19.10.2007 року він, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 , в зв`язку зі складним фінансовим становищем сім`ї, зокрема виникненням проблем зі станом здоров`я у ОСОБА_1 , яка потребувала необхідного лікування, оформив кредитну картку VISA Classic в Ірпінському відділенні ПАТ Дельта банк; згідно виписки по рахунку приватного клієнта № /0716 від 16.07.2012 року останній раз кошти з неї були зняті 27.09.2011 року за час дійсності шлюбу та спільного проживання; станом на 16.07.2012 року борг за даною кредитною карткою становить 10 314,62 грн.

Також позивач вказує, що ОСОБА_1 зобов`язана нести витрати, необхідні для збереженості майна, а також мусить вживати усіх заходів, пов`язаних із забезпеченням належного його стану. У зв`язку з тим , що ОСОБА_1 з листопада 2011 року фактично не проживає в кімнаті за адресою АДРЕСА_4 , житлово-комунальні послуги в повному обсязі оплачуються ним; за період з листопада 2011 року по липень 2012 року включно ним було сплачено кошти в сумі 2 498,15 гривен. Вважає, що ОСОБА_1 зобов`язана сплатити йому за договором позики № 18 від 05.11.2004 року 1500,0 гривен, за кредитною карткою VISA Classic, виданою Ірпінським відділенням ПАТ Дельта Банк 5 157,31 грн.; за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2011 року по липень 2012 року включно 1 249,07 грн.

В зв`язку із викладеними обставинами позивач просив поділити майно, яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином: ОСОБА_1 ноутбук Samsung NP-R (NP-R60XE03/SEK ), стінку; ОСОБА_2 : пральну машинку Indesit Wisl 86( IT) V, телевізор Start 2166АР, DVD-плеєр , диван; залишити холодильник Daewoo (модель FR-251) ОСОБА_2 , придбаний ним навесні 2007 року , як майно, що належить йому на праві особистої приватної власності; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 906,38 грн.; зобов`язати ОСОБА_1 щомісяця оплачувати житлово-комунальні послуги за кімнату, придбану за договором купівлі-продажу, посвідченого Ірпінською нотаріальною конторою 24.12.2004 р. під реєстровим номером № 1-6826ю у розмірі 50% від сум, вказаних у квитанціях комунальних служб та підприємств; судові витрати покласти на відповідачку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_2 не визнала, суду пояснила, що на гараж немає документів, але він був придбаний ними під час шлюбу. Холодильник також був придбаний ними в період шлюбу; за комунальні послуги вона не сплачує, оскільки відповідач вигнав її з квартири і вона нею не користується, в квартирі проживає його нова дружина. Пояснила, що вона визнає, що договір позики укладений під час шлюбу і ці гроші були витрачені на поліпшення житлових умов , вони придбали спірну квартиру; також визнає, що нерухоме майно, а саме стінка, телевізор, диван, пральна машина, ноутбук, холодильник та DVD-плеєр були придбані під час шлюбу. Пояснила, що з кредитної картки було витрачено близько 2 000 гривен на її лікування, картка була оформлена під час шлюбу. Просила відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали, відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 суду пояснили, що холодильник відповідачем був придбаний під час шлюбу з ОСОБА_1 , але за свої особисті кошти, які йому подарували, однак доказів на підтвердження цього він надати не може. Пояснив, що він визнає, що стінка, телевізор, диван, пральна машина, ноутбук та DVD-плеєр були придбані ними в період шлюбу та визнає вартість цих речей, яку вказала в своїй позовній заяві позивачка. Кошти з кредитної картки витрачали на лікування дружини. Просив виділити йому майно, а саме пральну машинку, телевізор, DVD-плеєр , диван та залишити йому холодильник. Просили в позові ОСОБА_1 відмовити. Зустрічний позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, просили зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 28 квітня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний у встановленому законом порядку 25 квітня 2012 року. За час шлюбу ними було придбано рухоме майно, а саме : стінку 2004 р. 450 грн.; телевізор 2004 р. 1000,0 грн.; диван 2004 р. 1200,0 грн.; DVD-плеєр 2005 р. 450 грн.; холодильник 2006 р. 2000 грн.; ноутбук 2008 р. 5 500 грн.; пральну машину 2008 р. 2 000,0 грн. Дані обставини визнаються сторонами і відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

В судовому засіданні також встановлено, що позивачка та відповідач 24 грудня 2004 року придбали в рівних частинах кожний 28/100 частин квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу частини квартири від 24.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Запісочною О.А., зареєстровано в реєстрі за № 1-6826.

Встановлено, що 05 листопада 2004 року між Дочірною фірмою Галь-Дженералтранс та ОСОБА_2 було укладено договір позики № 18, відповідно до якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 42 000,0 гривен, а останній зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів, позика надається позичальнику на безпроцентній (безвідплатній) основі , відсотки за користування позикою або інше відшкодування позичальнику не виплачується, мета надання позики - поліпшення житлових умов; строк надання позики позичальнику з 01 січня 2005 року по 01 лютого 2013 року. Встановлено, що кошти, отримані за договором позики, були витрачені сторонами на придбання 28/100 частин квартири АДРЕСА_1 , що визнається сторонами і відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки Дочірньої фірми Галь-Дженералтранс від 20 липня 2012 року № 57-07/12 на дату надання цієї довідки позичальник повернув 39 500,0 гривен, залишок до повернення за договором позики № 18 від 05.11.2004 року станом на 20 липня 2012 року становить 3 000,0 гривен.

Встановлено, що 19.10.2007 року ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 , оформив кредитну картку VISA Classic в Ірпінському відділенні ПАТ Дельта банк; згідно виписки по рахунку приватного клієнта № /0716 від 16.07.2012 року останній раз кошти з неї були зняті 27.09.2011 року; станом на 16.07.2012 року борг за даною кредитною карткою становить 10 314,62 грн.

В судовому засіданні встановлено, що згідно листа КП КОР Ірпінське бюро технічної інвентаризації від 22 серпня 2012 року № 850 відповідно до інвентаризаційної справи бюро на будинок за АДРЕСА_4 право приватної часткової власності зареєстровано, зокрема, за ОСОБА_2 (14/100 частин) згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори за № 1-6826 від 24.12.2004 року; за ОСОБА_1 (14/100 частин) згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори за № 1-6826 від 24.12.2004 року.

Наведені обставини підтверджуються поясненнями сторін, копіями свідоцтва про розірвання шлюбу, паспортів, договору купівлі-продажу частини квартири від 24.12.2004 року, договору позики № 18 від 05.11.2004 року, довідки Дочірньої фірми Галь-Дженералтранс від 20 липня 2012 року № 57-07/12, випискою по рахунку, листом КП КОР Ірпінське бюро технічної інвентаризації від 22 серпня 2012 року № 850, іншими матеріалами справи.

У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 69 СК України дружина чоловік мають право на поділ майна, що належать їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд вважає, що в судовому засіданні беззаперечно встановлено та визнається сторонами, що під час шлюбу ними було набуто спільне рухоме майно, а саме стінку вартістю 450 грн.; телевізор вартістю 1000,0 грн.; диван вартістю 1200,0 грн.; DVD-плеєр вартістю 450 грн.; холодильник вартістю 2000 грн.; ноутбук вартістю 5 500 грн.; пральну машину вартістю 2 000,0 грн. Дані обставини та вартість майна визнані сторонами в судовому засіданні та відповідно до ст.. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

За таких обставин суд дійшов висновку, що слід поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вищезазначене рухоме майно по варіанту, запропонованому позивачкою, що не порушує прав відповідача ОСОБА_2 .

Що стосується позовних вимог позивачки ОСОБА_1 про визнання за нею право власності на 14/100 частин квартири АДРЕСА_1 та визнання за нею право власності на ? частину гаража, що знаходиться по АДРЕСА_2 , суд вважає, що дані позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з договору купівлі-продажу частини квартири від 24.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Запісочною О.А., зареєстровано в реєстрі за № 1-6826 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 купили в рівних частинах кожний 28/100 частин квартири АДРЕСА_1 ; з листа КП КОР Ірпінське бюро технічної інвентаризації від 22 серпня 2012 року № 850 вбачається, що відповідно до інвентаризаційної справи бюро на будинок за АДРЕСА_4 право приватної часткової власності зареєстровано, зокрема, за ОСОБА_2 (14/100 частин) згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори за № 1-6826 від 24.12.2004 року; за ОСОБА_1 (14/100 частин) згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори за № 1-6826 від 24.12.2004 року.

Таким чином за позивачкою ОСОБА_1 в КП КОР Ірпінське бюро технічної інвентаризації вже зареєстровано право власності на 14/100 частин квартири АДРЕСА_1 , а тому відсутні підстави для повторного визнання за нею права власності на вказану частину квартиру.

Суд також вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження позовні вимоги позивачки про те, що нею та відповідачем під час шлюбу було придбано гараж за адресою АДРЕСА_2 , жодних доказів на підтвердження зазначених обставин суду надано не було, а тому позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягає.

У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Позивач ОСОБА_2 , звертаючись до суду із даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 906,38 грн., а саме за договором позики № 18 від 05.11.2004 року 1500,0 гривен, за кредитною карткою VISA Classic, виданою Ірпінським відділенням ПАТ Дельта Банк 5 157,31 грн.; за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2011 року по липень 2012 року включно 1 249,07 грн.

Суд відмовляє в задоволенні зістручного позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, сплачених за договором позики та за кредитним договором, оскільки позивачем залишились недоведеними обставини того, що ним на проведення зазначених платежів було залучено особисті кошти.

Також суд вважає недоведеними вимоги позивача по зустрічному позову ОСОБА_2 про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 коштів за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2011 року по липень 2012 року включно в сумі 1 249,07 грн., оскільки жодних доказів на підтвердження сплати позивачем ОСОБА_2 коштів за житлово-комунальні послуги за зазначений період суду надано не було.

Не підлягають задоволенню також вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_1 щомісяця оплачувати житлово-комунальні послуги за кімнату, придбану за договором купівлі-продажу, посвідченого Ірпінською нотаріальною конторою 24.12.2004 р. під реєстровим номером № 1-6826ю у розмірі 50% від сум, вказаних у квитанціях комунальних служб та підприємств, оскільки такий обов`язок покладений на неї законом, не виконання нею цього обов`язку не підтверджено належними доказами, а тому підстав для задоволення даних позовних вимог суд не вбачає.

Оскільки, як зазначено вище, суд дійшов висновку, що слід поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вищезазначене рухоме майно по варіанту, запропонованому позивачкою, суд відмовляє ОСОБА_2 у розподілі рухомого майна по варіанту, який був запропонований ним. При цьому суд вважає, що відповідачем ОСОБА_2 не доведено в судовому засіданні, що холодильник було придбано ним за особисті кошти, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин суду надано не було. Таким чином суд відмовляє ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог судом надано не було.

На підставі ст. ст. 60-61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, керуючись ст. ст.10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Виділити ОСОБА_1 із спільної сумісної власності подружжя пральну машину вартістю 2000,0 грн., холодильник вартістю 2 000,0 грн., телевізор вартістю 1000,0 грн., DVD-плеєр вартістю 450 грн. на загальну суму 5 450,0 гривен, визнавши за ОСОБА_1 право власності на вказане майно.

Виділити ОСОБА_2 із спільної сумісної власності подружжя ноутбук вартістю 5 500,0 гривен, стінку вартістю 450 гривен, диван вартістю 1 200,0 грн. на загальну суму 7 150,0 , визнавши за ОСОБА_2 право власності на вказане майно.

В інший частині позов залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишити без задоволення.

Повне рішення буде виготовлене протягом п`яти днів з дня закінчення розгляду справи 27.10.2012 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Пархоменко