АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/3210/2012 Головуючий по 1-й інстанції Кіндяк І.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2012 року м.Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.,

при секретарі Філоненко О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30 травня 2012 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа - Полтавська районна державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 30 травня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 по вказаній справі задоволено у повному обсязі.

Договір дарування, укладений 23.11.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, посвідчений Полтавською районною державною нотаріальною конторою визнано недійсним.

Заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Полтавського районного суду 08 липня 2011 року про заборону на вчинення будь-яких дій по відчуженню квартири за адресою : АДРЕСА_1 скасовано.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2012 року в рішенні Полтавського районного суду Полтавської області від 30 травня 2012 року виправлено описки, а саме: визначено в описовій частині вказати вірно: 29.11.2005р. був посвідчений договір дарування в Полтавській районній державній нотаріальній конторі, відповідно до якого ОСОБА_2 подарував, а його онука ОСОБА_5 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_2, замість помилково вказаного: 9.11.2005р. був посвідчений договір дарування в Полтавській районній державній нотаріальній конторі, відповідно до якого ОСОБА_2 подарував, а його онука ОСОБА_5 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_2; в резолютивній частині вказати вірно: Договір дарування, укладений 29.11.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, посвідчений Полтавською районною державною нотаріальною конторою, - визнати недійснимзамість помилково вказаного: Договір дарування, укладений 23.11.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, посвідчений Полтавською районною державною нотаріальною конторою, - визнати недійсним.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила представник позивача ОСОБА_4, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначає, що оспорюваний правочин укладено з дотриманням вимог цивільного законодавства та він відповідає волевиявленню та дійсним намірам сторін на момент укладення. Після укладення договору відповідач повернулася до Росії, де проживає постійно, а позивач продовжував проживати у спірній квартирі, сторонньої допомоги він не потребував, завжди мав достойну пенсію та допомагав їй.

Висновок суду про те, що укладаючи договір дарування позивач мав на увазі укладення договору довічного утримання є припущенням, яке не підтверджено жодними доказами та суперечить показам допитаних у суді свідків зі сторони позивача, які підтвердили, що відповідач ніколи не утримувала позивача, що є доказом відсутності домовленості між нею та дідом про його утримання.

Також зазначає, що при укладенні договору довічного утримання обовязок по догляду та утриманню виникає з моменту укладення такого договору, в той час, як позивач звернувся до суду майже через шість років після дарування квартири, що є підставою для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала та прохала її задовольнити.

Позивач та його представник проти апеляційної скарги заперечували, прохали її відхилити, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації 27.08.1993 року, Свідоцтва про право на спадщину, виданого Полтавської райдержнотконторою 19.08.2008 року, на праві приватної власності належала квартира №27, що знаходиться за адресою: Полтавський район, с. Терешки, вул. Шевченка, 2 /а.с.6-10/.

29 листопада 2005 року між сторонами по справі укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №1-3156. За умовами вказаного договору ОСОБА_2 подарував, а його онука ОСОБА_5 прийняла в дар квартиру №27, що знаходиться в с. Терешки Полтавського району та області, по вул. Шевченка, 2, жилою площею 42,90 кв.м. Інвентаризаційна оцінка квартири становила 14743,16 грн. /а.с.11/.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Стаття 744 ЦК України визначає, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним, відповідати його внутрішній волі, недотримання цієї умови є підставою для визнання правочину недійсним.

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги щодо визнання недійсним договору дарування, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 помилявся в умовах та наслідках укладення договору дарування, які для нього мають істотне значення, вважав, що укладає договір довічного утримання, та не мав волевиявлення щодо безоплатного відчуження квартири.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на наступне.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи представника відповідачки, що наміри діда відповідачки при відчуженні квартири були спрямовані саме на укладення договору дарування, а питання про визнання вказаного договору недійсним постало під впливом меркантильних спонукань нової дружини відповідача, є надуманими, оскільки ґрунтуються виключно на її припущеннях.

Так само, не мають правового значення посилання на безпідставне незастосування до спірних відносин правових наслідків пропуску строку позовної давності.

Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З пояснень позивача убачається, що він усвідомив відсутність у онуки намірів щодо виконання обовязків по його утриманню, лише зі сплином часу, зокрема, не одержавши від неї жодної допомоги та підтримки після двох операцій, зроблених у грудні 2011 року (операція на очах по видаленню катаракти та глаукоми) та у січні 2012 року (операція по видаленню частини шлунку), після яких він тривалий час перебував у реанімаційному та хірургічному відділеннях, після чого та станом на даний час потребує ретельного догляду.

Дані пояснення підтверджуються наявними у матеріалах справи довідкою МСЕК №0351654, згідно якої ОСОБА_2 встановлено першу групу інвалідності безтерміново та він потребує постійної сторонньої допомоги, довідками лікарняних закладів, результатами МРТ і т. ін.. (а.с.52-56).

З огляду на наведене висновок місцевого суду про те, що позивач, зважаючи на свій похилий вік (понад 90 років), знаючи, що у нього є лише одне житло, яке є у його власності та де він проживає, вважав, що він укладає договір утримання, оскільки не міг усвідомити, що, передаючи квартиру у власність іншій особі, він позбавиться місця свого проживання, є таким, що заслуговує на увагу.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності і обгрунтованості, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30 травня 2012 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_8 /підпис/ ОСОБА_9

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області: ОСОБА_1