АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/3814/2012 Номер провадження 22-ц/1690/3814/2012Головуючий у 1-й інстанції Гриб М.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.

при секретарі: Зеленській О.І.

з участю

представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1»

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2012 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_1» про стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2012 року позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_1» про стягнення процентів по вкладах, пені, та втрат від інфляції задоволений частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_1» на користь ОСОБА_4 2758,56 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день винесення рішення еквівалентно 22049,17 грн. боргу за договором на вклад «Валютний» № 20/02-02/30 від 25 грудня 2007 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_1» на користь ОСОБА_4 13259,91 грн. боргу по договору на вклад «Універсальний» № 20/02-02/29 від 25 грудня 2007 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1» - відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_1» на користь ОСОБА_4 у відшкодування витрат на оплату правової допомоги 774,40 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_1» на користь держави судовий збір в сумі 353,13 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1» просить вищевказане рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, втрат від інфляції та 3 % річних відмовити у повному обсязі. Свої вимоги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають істотне значення для справи та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 25.12.2007 р.між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», назва якого згодом змінена на Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 ОСОБА_1», укладено договір № 20/02-02/30 на вклад «Валютний»на суму 15 000 доларів США терміном на 12 місяців (а.с.11) та договір № 20/02-02/29 від 25.12.2007 р. на вклад «Універсальний»на суму 40 000 грн. строком на 12 місяців. (а.с.9).

29.12.2010 р. ОСОБА_4 звернулася до ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1» із заявою про повернення сум вкладів та відсотків по них, але в супереч вимогам ч.2 ст. 1060 ЦК України у задоволенні її заяви було відмовлено.

Зазначені факти були встановлені рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.12.2011 року, яке набрало чинності 14.02.2012 р. відповідно до ухвали Апеляційного суду Полтавської області (а.с.13-17).

Вказані обставини не підлягають доказуванню, оскільки згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згаданим рішенням Миргородського міськрайонного суду з ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1» на користь ОСОБА_4 повністю стягнуті зазначені суми вкладів та відсотки, судове рішення було виконане 19.07.2012 року (а.с.8, 41). Однак коштів, що підлягали сплаті їй внаслідок порушення грошового зобовязанняза змістос ч. 2 ст. 625 ЦК України та пеню, ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1» їй не сплатив.

Задовольняючи позов частково, місцевий суд виходив з того,що у відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ч. 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз цієї норми закону вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Відповідно до п. 3.2.3. вищезгаданих договорів (а.с.9,11) вкладник має право по закінченню строку договору отримати всі належні йому суми коштів за договором готівкою або шляхом безготівкового перерахування на рахунки вкладника. Приймаючи до уваги те, що зобов'язання про повернення сум вкладів було виконане лише 19.07.2012 року, місцевий суд прийшов до висновку, що по 18.07.2012 р. (починаючи з наступного дня після звернення ОСОБА_4 із заявою про повернення вкладів - 30.12.2010 року) ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1» повинен сплатити: по договору на вклад «Валютний» № 20/02-02/30 від 25.12.2007 р. - відшкодування, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, а також пеню в розмірі, передбаченому п.4.1. цього договору; а по договору на вклад «Універсальний» № 20/02-02/29 від 25.12.2007р., крім цього, ще і втрати від інфляції.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є вірним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Позивач не оскаржила судове рішення. Відповідач не оспорює суми розрахунків, наведені місцевим судом, лише не погоджується з підставами часткового задоволення позову.

Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь за невиконання грошового зобов»язання на суму 175625 грн., які отримані нею на виконання судового рішення, пеню, річні 3% та інфляційні втрати за період з 26.12.2008 р. по 20.07.2012 р., всього1302 дні.

Місцевий суд вірно визначив період заборгованості з 29.12.2010 р., тобто з дня звернення позивача до відповідача із заявою про повернення сум вкладів та відсотків по них, по 19.07.2012 р. по день фактичного виконання судового рішення.

Місцевим судом вірно застосовані вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а саме виходячи із умов кожного договору, вірно встановлені права та обов»язки сторін в даних правовідносинах, вірно проведені розрахунки заборгованості пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Однак, є зайвим посилання суду на застосування до даних правовідносин вимог ч. 1 ст. 1061 ЦК України, оскільки позивачем не заявлялися вимоги про стягнення процентів на суму банківських вкладів.

Доводи відповідача в тій частині, що він не визнає існування між ним та позивачем договірних відносин за договорами від 25.12.2007 р., т.я. кошти за цими договрами не надходили до банку, договори містять неправдиву інформацію, тобто є підробленими документами, у банку відсутні оригінали договорів та прибуткових ордерів, не заслуговують на увагу, оскільки рішенням місцевого суду встановлені фактичні обставини, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішення місцевого суду набрало чинності і виконане відповідачем. Посилання відповідача в цій частині протирічать засадам цивільного судочинства.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача в тій частині, що у нього не виникло договірного зобов»язання щодо повернення позивачу будь-яких коштів, виходячи із вищевказаних міркувань.

Доводи відповідача в тій частині, що заборгованість по договору вкладу у національній валюті не підлягає індексації, не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення грошового зобов»язання, вираженого у національній валюті, та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами.

Доводи відповідача в частині спливу позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, перебіг якої почався після закінчення строків вкладів, а саме з 26.12.2008 р., а закінчився 26.12.2011 р.., а щодо вимоги про стягнення пені 26.12.2009 р., про необхідність її застосування та відмови у позові з цих підстав, також не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Як встановлено раніше ухваленими судовими рішеннями у спорі між цими ж сторонами, 29.12.2010 р. позивачу було відмовлено у видачі вкладів, саме з цього часу вона дізналася про порушення її права на їх отримання, 27.01.2011 р. вона звернулася до суду з позовом про стягнення сум вкладів, 19.07.2012 р. на виконання судового рішення відповідач перерахував позивачу заборгованість по вкладах, з даним позовом вона звернулася до суду 08.08.2012 р., тобто в межах позовної давності, сума пені стягнута судом в межах одного року, тому не вбачається порушень місцевим судом вимог ст. 267 ЦК України.

Як встановлено колегією суддів, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1» відхилити, а рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею закононної сили.

С У Д Д І :