Справа № 2-17/11
11 жовтня 2012 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:
головуючого-судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Ткаченко А.О.
за участю позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 11.05.2004 року близько 08-00 г. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 2103 д/н НОМЕР_1 під його керуванням та автомобілем БМВ 750 д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належному йому автомобілю ВАЗ 2103 було завдано механічні пошкодження та заподіяно матеріальні збитки згідно акту товарознавчого дослідження на суму 5424 грн. 61 коп. Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.07.2004 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-2,124 КУпАП. Автомобілем БМВ 750 останній керував на підставі генеральної довіреності від 26.04.2004 року. Окрім матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу він (позивач) також поніс витрати в сумі 300 грн. на оплату послуг експерта-автотоварознавця. Також винним діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях, відсутності можливості через пошкодження автомобіля оздоровити його сина та мати, яка в силу свого віку та стану здоров`я не має можливості самостійно пересуватись. В зв`язку з викладеним, просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 5725 грн., моральну шкоду в сумі 2500 грн., витрати по оплаті послуг експерта-автотоварознавця в сумі 300 грн. та сплачене державне мито в сумі 57 грн.
В судовому засіданні позивач підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній в повному обсязі.
Відповідач та третя особа - в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
З урахуванням зазначеного та думки позивача, судом у відповідності до ст.ст.169,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку у відсутності відповідача та третьої особи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи, а також оглянутих в судовому засіданні матеріалів адміністративної справи №3-2976/04, що 11.05.2004 року близько 08-00 г. на пр.Калініна перед вул.Канатною в м.Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 2103 д/н НОМЕР_1 під його керуванням та автомобілем БМВ 750 д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належному йому автомобілю ВАЗ 2103 було завдано механічні пошкодження.
Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.07.2012 року ОСОБА_2 за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-2,124 КУпАП.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, суд вважає доведеним та таким, що не підлягає доказуванню факт вини відповідача ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 11.05.2004 року, під час якого було пошкоджено належний позивачу автомобіль ВАЗ 2103 д/н НОМЕР_1 .
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно акту №945 від 14.06.2004 року автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 2103 д/н НОМЕР_1 , визначена в сумі 5424 грн. 61 коп.
Відповідно до довідки ПП ОСОБА_4 за проведення авто товарознавчого дослідження позивачем було сплачено 300 грн.
Згідно довіреності від 26.04.2004 року відповідач ОСОБА_2 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем БМВ 750 д/н НОМЕР_2 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_3 , якою ОСОБА_2 було наділено правом керувати та розпоряджатись вказаним автомобілем.
З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_2 , яка особа, що на відповідній правовій підставі володіла автомобілем БМВ 750 д/н НОМЕР_2 та керувала останнім на момент дорожньо-транспортної пригоди, повинна нести відповідальність за заподіяну позивачу шкоду.
В прохальній частині позову позивач просив стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в сумі 5725 грн., посилаючись в судовому засіданні на те, що це фактичний розмір матеріальних витрат, які він поніс на відновлення пошкодженого автомобіля. Проте, у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України, будь-як доказів щодо понесення витрати в зазначеному розмірі позивачем надано не було.
Таким чином, при визначені розміру матеріальної шкоди, суд виходить з розміру матеріальних збитків, визначених в акті №945 від 14.06.2004 року автотоварознавчого дослідження.
В зв`язку з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити частково, стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 5424 грн. 61 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу та 300 грн. витрат за оплату послуг експерта-автотоварознавця.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
Суд вважає доведеним позивачем, що внаслідок винних дій відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, які він переніс внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; непоправній втраті часу проведеного на місці пригоди з моменту зіткнення до оформлення співробітниками ДАІ всіх необхідних документів; додатковому емоційному навантаженні та необхідності витрачати додатковий час з метою відновлення порушених прав та відшкодування завданих збитків, що завдавало позивачу незручності у повсякденному житті, необхідність вишукування додаткового часу і додаткових зусиль для організації свого життя.
Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в сумі 500 грн.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачене останнім при подачі позову державне мито в сумі 57 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.23,1167,1187,1188,1192 ЦК України, ст.ст.10,11,27,31,36,58-61,88,169,212-215,224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5424 грн. 61 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, 300 грн. витрат за оплату послуг експерта-автотоварознавця, 500 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, а також сплачене позивачем при подачі позову державне мито в сумі 57 грн., а всього стягнути з ОСОБА_2 6281 грн. 61 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя С.Ю.Казак