Справа № 2-4210/11 провадження №
22-ц/0390/346/2012 Головуючий у 1
інстанції:Савицька Н.В. Категорія: 52
Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області:

головуючого - судді Данилюк В. А.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г.,
Осіпука В.В. ,

при секретарі Дуткіній Ж.П. ,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача Леонтьєвої
І.С., Батова Г.Ф. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Луцьке вище професійне
училище» про визнання наказу
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення коштів за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди за апеляційною скаргою
відповідача Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Луцьке вище професійне
училище» на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 6 грудня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А:

27 травня 2011 року ОСОБА_1 звернувся
в суд з позовом до Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Луцьке вище професійне
училище» про визнання наказу
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення коштів за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що
наказом директора Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Луцьке вище професійне
училище» за №54-к від 29.04.2011 року його
звільнено з посади майстра виробничого
навчання за п. 3 ст. 40 КЗпП України за
систематичне невиконання без поважних
причин покладених на нього обов»язків.
Вважає, що даний наказ не відповідає
вимогам трудового законодавства,
оскільки не допускав систематичного
невиконання покладених на нього
обов»язків. Просить визнати даний
наказ незаконним та поновити його на
роботі з 29.04.2011 року на посаді майстра
виробничого навчання, стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, а також відшкодувати моральну
шкоду, яку оцінює у 10000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 4 червня 2010 року позов задоволено
частково.

Постановлено визнати незаконним наказ
директора Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Луцьке вище професійне
училище» Батова Г.Ф. за №54-к від 29.04.2011
року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади
майстра виробничого навчання».

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді
майстра виробничого навчання в
Державному професійно-технічному
навчальному закладі «Луцьке вище
професійне училище» з 29.04.2011 р.

Стягнути з Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Луцьке вище професійне
училище» в користь ОСОБА_1 14459 грн. 86 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та 1000 грн. за завдану моральну
шкоду.

Стягнути з Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Луцьке вище професійне
училище» в дохід держави судовий збір в
розмірі 144 грн. 59 копа. та 120 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Рішення суду в частині поновлення на
роботі та стягнення коштів за час
вимушеного прогулу за один місяць в
розмірі 2015 грн. 62 коп. допущено до
негайного виконання.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
відповідача, покликаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення Луцького
міськрайонного суду від 6 грудня 2011
року та ухвалити нове рішення, яким у
позові відмовити.

В даному судовому засіданні
представники відповідача Леонтьєва
І.С. та Батов Г.Ф. апеляційну скаргу
підтримали та просять її задоволити,
позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечили,
просять рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши матеріали
справи та апеляційну скаргу у межах її
доводів, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що відповідно до наказу №
161-к від 1 листопада 2001 року позивач був
прийнятий на роботу на посаду майстра
виробничого навчання Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Луцьке вище професійне
училище» (а.с.6,77).

Згідно наказу № 54-к від 29 квітня 2011
року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за
п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов»язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку з
29.04.2011 року (а.с. 3).

Як убачається з матеріалів справи,
відповідно до наказу №3 від 10 січня 2011
року позивачу ОСОБА_1 за грубе
порушення «Положення про організацію
навчально-виробничого процесу у ПТНЗ»
під час професійно-практичної
підготовки групи №37 було оголошено
догану (а.с. 15).

Крім того, після накладення
дисциплінарного стягнення останній 17
лютого 2011 року залишив роботу на годину
раніше встановленого Правилами
трудового внутрішнього розпорядку
робочого часу, 18.02.2011 року також раніше
залишив робоче місце, 22 лютого 2011 року
запізнився на роботу, що не
заперечується позивачем та
підтверджується відповідними актами, а
відповідно до доповідної старшого
майстра від 22.02.2011 року ОСОБА_1 не
виконує своїх обов»язків як завідуючий
лабораторією будови автомобілів (а.с.
24).

У зв»язку з наведеними обставинами
відповідача було звільнено з роботи за
систематичне порушення трудової
дисципліни.

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України та
п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» №9 від 06.11.1992 року за
передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок, вчинений
ним після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов»язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку. У
таких випадках враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково і з дня накладення
яких до видання наказу про звільнення
минуло не більше одного року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 лише один раз притягувався до
дисциплінарної відповідальності, а в
наказі про звільнення не зазначено, які
конкретно проступки вчинив позивач, не
зазначено системи невиконання без
поважних причин обов»язків та які
конкретно пункти трудового договору та
правила внутрішнього трудового
розпорядку порушив останній.

Однак такі висновки суду не
ґрунтуються на нормах матеріального
права та не відповідають встановленим
обставинам справи.

Так у наказі про звільнення №54-к від
29.04.2011 року є покликання як підстави
звільнення на наступне: наказ від 20.01.2011
року «Про оголошення догани», акт від
17.02.2011 р., акт від 18.02.2011 року, акт від
22.02.2011 року та доповідна від 22.02.2011 року,
пояснення майстра виробничого
навчання ОСОБА_1 від 23.02.2011 року з
приводу даних подій, які відображені в
актах та доповідній. Отже, у наказі
зазначено, у чому полягало
систематичне невиконання трудових
обов»язків позивачем.

За змістом п. 3 ст. 40 КЗпП України та
роз»яснень постанови Пленуму
Верховного Суду «Про практику розгляду
судами трудових спорів» систематичним
невиконанням трудових обов»язків може
бути визнано і повторне невиконання
без поважних причин трудових
обов»язків, якщо воно мало місце після
застосування до працівника
дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
має отримати згоду на звільнення
працівника від профспілкового органу
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

28 лютого 2011 року відбулося засідання
профспілкового комітету працівників
Державного професійно-технічного
навчального закладу «Луцьке вище
професійне училище» за участю ОСОБА_1,
на якому розглядалося питання щодо
його звільнення з посади майстра
виробничого навчання у зв»язку з
систематичним невиконанням
працівником без поважних причин
обов»язків, покладених на нього
трудовим договором або Правилами
внутрішнього трудового розпорядку. При
цьому профспілковий комітет дав згоду
на розірвання трудового договору з
ОСОБА_1 за ст. 40 п. 3 КЗпП України (а.с. 88,89).

Не зважаючи на це, суд першої інстанції
повторно запитував згоду
профспілкового органу на звільнення
позивача з роботи, при цьому у рішенні
покликався на те, що позивач вважає, що
профспілковий орган є нелегітимним,
оскільки згідно протоколу
звітно-виборних профспілкових зборів
від 23.01.2006 року п. 5.14 Статуту закінчився
строк (5 років) повноваження дії
профспілки. Однак, як убачається із п.
5.14 Статуту Профспілки працівників
автомобільного та
сільськогосподарського
машинобудування України даним
Статутом не передбачено, що строк
повноваження профспілкового комітету
становить 5 років, оскільки у даному
пункті лише зазначено, що у первинних
профорганізаціях звітно-виборні збори,
конференції проводяться не рідше, ніж
раз у п»ять років. Враховуючи, що
профспілковий комітет обирається на
зборах, то до скликання наступних
зборів діяв профком, обраний на
попередніх зборах від 23.01.2006 року. Отже,
такий висновок суду не відповідає
обставинам справи та вимогам закону, а
звільнення позивача відбулося зі згоди
профспілкового комітету, як вимагає
трудове законодавство.

Таким чином, встановлено, що звільнення
позивача ОСОБА_1 було проведено з
дотриманням норм чинного трудового
законодавства і підстави для його
поновлення на роботі відсутні. За таких
обставин справи апеляційна скарга
підлягає до задоволення, а рішення суду
- скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Державного професійно-технічного
навчального закладу «Луцьке вище
професійне училище» задоволити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 6 грудня 2011 року
у даній справі скасувати

В позові ОСОБА_1 до Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Луцьке вище професійне
училище» про визнання наказу
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення коштів за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили .

Головуючий:

Судді: