Справа № 2-213/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2012

Сихівський районний суд м.Львова

в складі : головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Гулі А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільній власності подружжя, усунення перешкод у здійсненні права власності та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності на часту у спільній власності та визнання права власності на частку,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його право на Ѕ квартири АДРЕСА_1 як на обєкт права спільної сумісної власності, визначити його рівну частку у вказаній спільній власності, зобов»язати відповідача не чинити йому жодних перешкод у здійснені права власності на вказане майно. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що перебував в в шлюбі з відповідачкою з 1978р. по 2006 р., за час шлюбу ними придбано зазначену квартиру, однак у договорі купівлі-продажу покупцем зазначено лише відповідача та відповідно право власності на квартиру було зареєстровано на неї. Однак, вказана квартира була придбана за кошти отримані ним в якості грошового забезпечення у спеціальному відрядженні в республіці Алжир. В подальшому Ѕ частина квартири була подарована їх доньці ОСОБА_4, а за відповідачкою залишилось зареєстровано Ѕ спірної квартири. Протягом 2010р. між ними стали виникати конфлікти, оскільки відповідачка не визнає його права власності на Ѕ частину квартири, чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, чим обмежує його у здійсненні свого права власності .

Відповідачка ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом в якому просить припинити право ОСОБА_2 на частку у спільній власності ј квартири АДРЕСА_1 із виплатою грошової компенсації та визнати за нею право власності на належну ОСОБА_2 частку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спірна придбана за час шлюбу із ОСОБА_2, проте, у 2004р. Ѕ частина квартири за згодою ОСОБА_2 подарована їх доньці ОСОБА_4, відтак, на даний час спільною їх власністю є лише Ѕ частина квартири. З часу розірвання шлюбу відносини між ними значно загострились, ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживав, однак, час від часу навідувався, влаштовував сварки та скандали, неодноразово наносив їй тілесні ушкодження, погрожував застосуванням фізичної сили у майбутньому. Фактично ОСОБА_2О протягом тривалого часу проживає із своїми батьками в м.Кременець у їх будинку. Оскільки їх спільне проживання є неможливими просить припинити його право власності на частку із виплатою йому грошової компенсації та визнати за нею право власності на його частку .

В судовому засідання позивач та його представник позивача позов ОСОБА_2 підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Позов ОСОБА_3 не визнали та пояснили, що припинення права на частку позивача призведе до порушення його прав, оскільки він іншого житла у власності немає, проживає з батьками, оскільки вони потребують сторонньої допомоги. Позивач ствердив, що відносини між ними із відповідачкою напружені, вселятись у спірну квартиру на даний час наміру немає, однак, враховуючи те, що має право на належну йому частку він вправі розпорядитись нею, а тому просить в зустрічному позові відмовити.

Відповідачка та її представник позов ОСОБА_3 підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити. Позов ОСОБА_2 не визнали, проте не заперечили факт набуття квартири у власність за час шлюбу, не оспорили обставин щодо рівності часток у спільній власності, однак, з врахуванням вимог позивачки ОСОБА_3 просять відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

Третя особа ОСОБА_4 позов ОСОБА_3 підтримала, позов ОСОБА_2 заперечила, ствердивши, що є власником Ѕ квартири № по вул.Вернадського в м.Львові, інша Ѕ зареєстрована за ОСОБА_3, яка є її матір»ю. Її батько ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає, оскільки тривалий час постійно живе в м. Кременець, однак, інколи приїжджає на квартиру, при цьому, постійно влаштовує скандали, неодноразово бив її матір. Спільне проживання ОСОБА_2 із ними є неможливим.

Заслухавши пояснення представника позивача, з"ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних мотивів.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об"єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.06.1978 р., який розірвано 09.03.2006р.

14.02.1995р. відповідачкою ОСОБА_3 куплено квартиру АДРЕСА_2 та здійснено державну реєстрацію права власності, що стверджується договором купівлі-продажу від 14.02.1995р., реєстраційним посвідченням від 28.02.1995р. 15.01.2004р. ОСОБА_3 Ѕ зазначеної квартири подарувала доньці ОСОБА_4, від імені якої діяв позивач ОСОБА_2, що стверджується договором дарування від 15.01.2004р. та витягом про реєстрацію права власності. Відтак, на час розірвання шлюбу у власності відповідачки залишилась Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. З огляду на те, що зазначена квартира придбана відповідачкою за час перебування в шлюбі з позивачем, Ѕ її частина відчужена за згодою позивача, суд вважає, що об"єктом спільної сумісної власності подружжя є Ѕ частина квартири АДРЕСА_3, яка і підлягає поділу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначене положення, відсутність домовленості сторін щодо поділу майна та обставин, що б давали підставу для відступу від рівності часток, суд приходить до висновку, що частки сторін у спільному майні є рівними.

З огляду на те, що жодна із сторін не заявила вимог про реальний поділ спільного майна, відсутність даних про технічну можливість такого поділу, суд приходить до висновку, що таке слід поділити в межах заявлених вимог, визначивши рівну частку позивача у спільній власності - Ѕ частку у праві спільної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4.

Із висновку судової будівельно-технічної експертизи №041/11 від 10.10.2011р. вбачається, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 становить 375 400 гривень.

Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як встановлено судом, шлюб між сторонами розірвано у 2006 р., після розірвання шлюбу між ними склались неприязні відносини, неодноразово виникали конфлікти на грунті користування квартирою, під час одного з яких позивач ОСОБА_2 спричинив відповідачці ОСОБА_3 тілесні ушкодження. Зазначені обставини стверджується як поясненнями сторін та третьої особи, так і актом судово-медичного обстеження від 23.09.2011р. та 12.10.2011р.

З огляду на вказані обставини, суд вважає, що спільне володіння та користування сторін спірною квартирою є неможливим, а з врахуванням відсутності можливості її реального поділу та неможливості виділення частки позивача в натурі, внесення відповідачкою на депозитний рахунок вартості частки відповідача (93 800 грн.), суд приходить до висновку, що право позивача ОСОБА_2 на належну йому частку слід припинити, стягнувши в його користь компенсацію її вартості, що внесена ОСОБА_3 на депозитний рахунок та визнати за ОСОБА_3 право власності на належну ОСОБА_2 Ѕ частку у спільній власності - Ѕ частині квартири АДРЕСА_1.

При цьому, суд вважає, що таке припинення не завдасть істотної шкоди позивачу, оскільки останній протягом тривалого часу проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинку своїх батьків, за якими здійснює догляд, крім того, сам позивач в судовому засіданні ствердив, що наміру проживати у спірній квартирі немає.

З огляду на припинення права власності позивача ОСОБА_5 на частку у квартирі АДРЕСА_1, суд вважає, що його вимога про усунення перешкод у здійсненні права власності на неї не підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст. 60, 61, 70 Сімейного кодексу України, ст.365 Цивільного кодексу України та керуючись ст. ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Визнати Ѕ частину квартири АДРЕСА_6 об»єктом права спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визначити за ОСОБА_2 Ѕ частку у спільній власності - Ѕ частині квартири АДРЕСА_6 .

В решті позову ОСОБА_2 відмовити.

Позов ОСОБА_3 задоволити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частку у спільній власності - Ѕ частині квартири АДРЕСА_1, стягнувши в його користь компенсацію її вартості в сумі 93 850 грн., що внесені ОСОБА_3 на рахунок №0789 ТУ ДСА у Львівській області та визнати за ОСОБА_3 право власності на належну ОСОБА_2 Ѕ частку у спільній власності - Ѕ частині квартири АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись через пять днів.

Головуюча