У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2012 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого –судді Алтухової О.С.,

при секретарі –Щукіній О.В.,

за участю представника заявника
ОСОБА_1В,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті ОСОБА_2
цивільну справу за заявою прокурора
Ворошиловського району м.Донецька в
інтересах ОСОБА_2 міської ради про
скасування рішення Постійно діючого
третейського суду при асоціації
«Експерт-Юрист»від 17.02.2009 року, –

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява прокурора
Ворошиловського району м.Донецька в
інтересах ОСОБА_2 міської ради про
скасування рішення Постійно діючого
третейського суду при асоціації
«Експерт-Юрист» від 17.02.2009 року, в якій
заявник посилається на наступні
обставини.

Рішенням Постійно діючого
Третейського суду при асоціації
«Екперт-юрист»від 17.02.2009 року визнано
право власності за ОСОБА_3 на будову
торгівельного павільйону з реалізації
квітів, загальною площею 83,3 кв.м., яка
розташована за адресою: м.Донецьк,
вул.Кобозева, 32а.

Зазначене рішення винесено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права з наступних
підстав.

Вказано, що у судовому засіданні
громадянином ОСОБА_4 надані пояснення
та докази, які свідчать про те, що йому
на праві приватної власності належить
павільйон з реалізації квітів на
підставі договору купівлі-продажу.
Зазначений договір було укладено 19.06.2001
року між ним і кооперативом квітоводів
«Роза»в особі голови кооперативу
ОСОБА_5, що діяв на підставі Уставу
кооперативу. У мотивувальній частині
рішення суду ОСОБА_4 свідчить про
перехід права власності і фактичну
передачу будинку загальною площею 83,3
кв.м.. Таким чином на думку ОСОБА_4 ( з
мотивувальної частини рішення
третейського суду) він є єдиним
власником торгівельного павільйону.

Вирішуючи спір Третейський суд при
асоціації «Експерт-юрист»не врахував
те, що відповідно до ст.1 Закону України
«Про третейській суди»та ст.17 ЦПК
сторони мають права передати спір на
розгляд третейського суду, крім
випадків встановлених законом. Статтею
6 Закону України «Про третейській
суди»передбачено, що розгляд справ у
спорах щодо нерухомого майна,
включаючи земельні ділянки не
відноситься до повноважень
третейського суду. Таким чином,
відкривши провадження по вищевказаній
справі Постійно діючий Третейський суд
при асоціації «Експерт-юрист»порушив
підсудність. Зазначене порушення також
підтверджується рішенням Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 21.04.2010 року за № 6-509скЮ.

До того ж, у своїх висновках
Третейській суд дійшов висновку, що
громадянином ОСОБА_4 було створене нове
нерухоме майно та посилаючись на
статтю 331 Цивільного кодексу України
визнав набуття права власності на
новостворене майно - об'єкт торгівлі.

Висновки суду є хибними в посиланні на
цю статтю, оскільки річ - об'єкт
торгівлі створено у 2000 році
кооперативом квіт оводів «Роза»згідно
з паспортом виданим Головним
управлінням містобудування і
архітектури міськради та передано
актом прийому об'єкту дрібно
роздрібної торгівлі і побутового
обслуговування, затвердженим рішенням
виконкому Ворошиловської районної у
місті ОСОБА_2 ради. У своїх висновках
суд заперечує сам собі оскільки
спочатку судом визнано договір
купівлі-продажу існуючого об'єкту
торгівлі, а потім визнано самочинне
будівництво.

Також, при розгляді справи Третейський
суд не надав належну оцінку договору
купівлі-продажу торгівельного
павільйону, оскільки судом не взяті до
уваги наступні обставини та докази.
Зазначений договір було укладено між
кооперативом квітоводів «Роза»,
затвердженого протоколом № 1 загальних
зборів членів кооперативу від 22.04.1999
року та зареєстрованого рішенням
виконкому Ворошиловської районної у
місті ОСОБА_2 ради-загальні збори
членів кооперативу є вищим органом
управління. Виходячи з викладеного суд
протиправно лише на підставі договору
купівлі-продажу, який навіть не
засвідчений нотаріально, не дослідивши
всі обставини справи визнав такий
правочин чинним.

Крім того, у мотивувальній частині
рішення суд посилається на ст.376
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнано за особою , яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці , що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під вже
збудоване нерухоме майно. На вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Відповідно до п.1. ст.376 ЦКУ житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Пунктом 2 зазначеної статті
передбачено, що особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

У мотивувальній частині рішення, суд
посилається на п.5 ст.376 ЦК України,
відповідно до якого на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд
може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб, однак вивченням
рішення Третейського суду встановлено,
що належні докази про право власності
на земельну ділянку у ОСОБА_3- відсутні.
На підставі викладеного можна зробити
висновок про те, що суд прийняв до уваги
лише свідчення відповідача по справі, а
не факти , на підставі яких повинно
ґрунтуватися рішення.

Приймаючи рішення по справі Постійно
діючий Третейський суд при асоціації
«Екперт-юрист», керувався ст.ст. 11, 331, 376,
377, 509, 526, ч.1 ст.533, п.2 ч.1. ст.1049 ЦК України,
однак є незрозумілим посилання суду
особливо на ч.2 ст.377 ЦК України, в якій
передбачено те, що набуття права на
земельну ділянку у разі набуття права
власності на житловий будинок, будівлю
або споруду, що розміщенні на ній. Ані в
позовних вимогах позивача, ані у
зустрічній позовній заяві про набуття
права власності мова не велася. Таким
чином, думка суду стосовно посилання на
дану норму у цій справі є помилковою.

Крім цього, ОСОБА_3 здійснено
захоплення земельної ділянки, чим
нанесено істотної шкоди
територіальній громаді міста ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник
заявника ОСОБА_1 підтримала вимоги
заяви, просили скасувати рішення
Постійно діючого третейського суду при
Асоціації «Експерт - юрист»від 17.02.2009.

Представник особи, в інтересах якої
подано заяву, представник Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації «Експерт - юрист», ОСОБА_3,
ОСОБА_6 в судове засідання не
з’явилися, повідомлялися судом
належним чином про час та місце
розгляду заяви.

Вислухавши пояснення представника
заявника, дослідивши матеріали заяви,
суд вважає, що заява підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено.

Рішенням Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
«Експерт - юрист»б/н від 17.02.2009 року про
визнання права власності за ОСОБА_3 на
будову торгівельного павільйону з
реалізації квітів, загальною площею 83,3
кв.м., яка розташована за адресою:
м.Донецьк, вул.Кобозева,32а.

Відповідно до ч.2 ст. 389-5 ЦПК України та
ст. 51 Закону України «Про третейські
суди», рішення третейського суду може
бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в
якій прийнято рішення третейського
суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону; 2) рішення
третейського суду прийнято у
спорі, не передбаченому третейською
угодою, або цим рішенням вирішені
питання, які виходять за межі
третейської угоди. Якщо рішенням
третейського суду вирішені питання,
які виходять за межі третейської
угоди, то скасовано може бути лише ту
частину рішення, що стосується питань,
які виходять за межі третейської угоди;
3) третейську угоду визнано судом
недійсною; 4) склад третейського суду,
яким прийнято рішення, не відповідав
вимогам закону; 5) третейський суд
вирішив питання про права і обов'язки
осіб, які не брали участі у справі.

Згідно із ст.19 Конституції України,
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про
третейські суди»та ст. 58 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Третейському суду не було надано
жодних належних доказів
підтверджуючих право власності ОСОБА_3
на спірне майно.

Крім цього, відповідно до ст.12 Закону
України «Про третейські
суди»третейська угода може бути
укладена у вигляді третейського
застереження в договорі, контракті або
у вигляді окремої письмової угоди. Якщо
сторони не домовилися про інше при
передачі спору до постійно діючого
третейського суду, а також при
вказівці у третейській угоді на
конкретний постійно діючий
третейський суд регламент
третейського суду розглядається як
невід'ємна частина третейської угоди.
За будь-яких обставин у разі
суперечності третейської угоди
регламенту третейського суду
застосовуються положення регламенту.
Третейська угода укладається у
письмовій формі. Третейська угода
вважається укладеною, якщо вона
підписана сторонами чи укладена
шляхом обміну листами,
повідомленнями по телетайпу,
телеграфу або з використанням
засобів електронного чи іншого
зв'язку, що забезпечує фіксацію
такої угоди, або шляхом направлення
відзиву на позов, в якому одна із
сторін підтверджує наявність угоди, а
інша сторона проти цього не заперечує.
Третейська угода має містити
відомості про найменування сторін та
їх місцезнаходження, предмет спору,
місце і дату укладання угоди.
Посилання у договорі, контракті на
документ, який містить умову про
третейський розгляд спору, є
третейською угодою за умови, що
договір укладений у письмовій формі і
це посилання є таким, що робить
третейську угоду частиною договору. У
разі недодержання правил,
передбачених цією статтею, третейська
угода є недійсною. Недійсність окремих
положень договору, контракту, що
містить третейське застереження, не
тягне за собою недійсність такого
третейського застереження. Третейська
угода може містити як вказівку про
конкретно визначений третейський суд,
так і просте посилання на вирішення
відповідних спорів між сторонами
третейським судом.

З матеріалів третейської справи № 23/2
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на будову
торгівельного павільйону та за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 про визнання права власності,
вбачається, що між сторонами
третейського спору укладено
третейську угоду стосовно договору
займу підтвердженого розпискою від 11
березня 2007 року за якою ОСОБА_3 отримав
у борг за договором займу від ОСОБА_6 15
000 грн. Тобто предметом спору є боргові
зобов'язання. Третейська угода яка б
укладалася між сторонами третейського
спору стосовно нерухомого майна
взагалі відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво, лише у випадках,
передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою,
яка здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК);
за особою - власником (користувачем)
земельної ділянки, яка здійснила
самочинне будівництво на цій ділянці,
якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5
ст. 376 ЦК).

Відповідно до ст.331 ЦК України, якщо
договором або законом передбачено
прийняття майна до експлуатації, право
власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації.

З матеріалів справи убачається, що
третейським судом було вирішено
питання про право власності на
нерухоме майно яке розташовано на
земельній ділянці, яка ОСОБА_3 на праві
власності або користування для
розміщення торговельного павільйону
не надавалася. Дозвіл на проведення
будівельних робіт в встановленому
законодавством порядку останній не
одержував. Питання щодо надання
дозволу та прийняття в експлуатацію
побудованого приміщення повинно
вирішуватися у встановленому чинним
законодавством порядку і законом не
передбачено вирішення цього питання
судом.

Відповідно до ст. 3896 ЦПК України за
наслідками розгляду справи про
оскарження рішення третейського суду
суд постановляє ухвалу за правилами,
встановленими цим Кодексом для
ухвалення рішення.

Таким чином, з огляду на викладене вище,
суд вважає за необхідне скасувати
рішення Постійно діючого третейського
суду при Асоціації «Експерт- юрист»від
17.02.2009 року.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 389-5, 389-6 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву прокурора Ворошиловського
району м.Донецька в інтересах ОСОБА_2
міської ради про скасування рішення
Постійно діючого третейського суду при
асоціації «Експерт-Юрист»від 17.02.2009
року –з а д о в о л ь н и т и.

Рішення Постійно діючого третейського
суду при Асоціації «Експерт- юрист»б/н
від 17.02.2009 року про визнання права
власності за ОСОБА_3 на будову
торгівельного павільйону з реалізації
квітів, загальною площею 83,3 кв.м., яка
розташована за адресою: м.Донецьк,
вул.Кобозева,32а –скасувати повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути
подана до апеляційного суду Донецької
області через Ворошиловський районний
суд м. Донецька протягом десяти днів з
дня її проголошення.

Ухвала надрукована у нарадчій кімнаті
в одному примірнику.

Суддя Ворошиловського районного

суду міста ОСОБА_2Алтухова