Справа № 22 - 3839 2012 рік
Головуючий у 1 інстанції - Сальникова Н.М. Доповідач - Ратнікова В.М.
УХВАЛА

Іменем України

01 березня 2012 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого судді - Ратнікової В.М. суддів - Борисової О.В. - Гаращенко Д.Р. при секретарі - Вендоліній А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2011 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.12.2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 15 870 грн. 20 коп., 3% річних в сумі 770 грн. 34 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 167,00 грн. та витрат на інформаційно- технічне забезпечення в сумі 120,00 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.12.2011 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволені його позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що судом були неповно з'ясовані дійсні обставини справи. При ухваленні рішення суд не врахував того, що надана позивачем розписка на підтвердження існування між сторонами саме боргових відносин не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Крім того, не були взяті до уваги письмові показання ОСОБА_4 який на час виникнення правовідносин між позивачем і відповідачем був фактично чоловіком доньки позивача, та повністю спростовував доводи позовної заяви ОСОБА_3 Також зазначає, що судом першої інстанції було неправильно розподілено судові витрати у відповідності до вимог ч. 1. ст. 88 ЦПК України. Неповнота досліджених доказів по справі призвела до ухвалення по справі незаконного рішення. В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

встановила:

Позивач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували посилаючись на те, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог закону та є обґрунтованим. Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду м. Києва Ратнікової В.М., пояснення сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого по справі рішення, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 15 870 грн. 20 коп., 3% річних в сумі 770 грн. 34 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 167 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн., суд 1-ї інстанції виходив з того, що 10.12.2008 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача гроші в сумі 2000 доларів США на умовах повернення суми позики до кінця липня 2009 року. Проте, позичені гроші, в порушенні вимог ст. 1049 ЦК України, відповідач позивачу не повернув, а тому, на підставі вимог ст. 1046 ЦК України, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Судова колегія вважає, що такі висновки суду 1-ї інстанції ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах та в повній мірі відповідають вимогам закону з наступних підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Договір позики вважається укладеним у момент передання грошей. Судом встановлено, що 20 грудня 2008 року між позивачем та відповідачами було укладено договір позики. Згідно з умовами даного договору, позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 2000 доларів США. Таку саме суму грошових коштів позичальник ОСОБА_2 зобов'язувався повернути позикодавцеві ОСОБА_3 до кінця липня 2008 року. Факт передачі вказаної суми грошових коштів в борг та відповідно укладання договору позики підтверджується виданою відповідачем розпискою(а.с. 64). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора обов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З дослідженого та перевіреного судом 1-ї інстанції розрахунку вбачається, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу за договором позики в розмірі 2097,08 доларів США, що еквівалентно 16 640,54 грн., з яких 2000 доларів США сума боргу, що еквівалентно 15 870 грн. 20 коп., та 3% річних в розмірі 97.08 доларів США, що еквівалентно 770 грн. 34 коп. В добровільному порядку відповідач суму боргу за договором позики не повертає, а тому, колегія суддів вважає, що суд 1 -ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на його користь суму основного боргу та 3 % річних від простроченої суми, так як такі умови передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Доводи апеляційної скарги про те, що надана позивачем розписка на підтвердження існування між сторонами саме боргових відносин не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, з оригіналу розписки наданої позивачем вбачається, що саме відповідач ОСОБА_2 взяв у позивача ОСОБА_3 суму в розмірі 2000 доларів США та зобов'язався її повернути у строк до кінця липня 2009 року. Тобто, зміст самої розписки та її підписанням ОСОБА_2 свідчить про те, що грошові кошти були передані.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом 1-ї інстанції безпідставно не були взяті до уваги письмові показання ОСОБА_4 який на час виникнення правовідносин між позивачем і відповідачем був фактично чоловіком доньки позивача, та повністю спростовував доводи позовної заяви ОСОБА_3 є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_4. не є стороною по справі, в якості свідка не допитувався, вказані пояснення 6yли надані представником відповідача разом із запереченням на позовну заяву, а тому не є належним доказом по справі і обґрунтовано не були взяті судом до уваги. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судом обґрунтовано було стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору сумі 167 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, оскільки вони підтверджені належними доказами Рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, немає. Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, - ухвалила: Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2011 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів. Головуючий: Судді: