Справа № 2-1483/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2012 Московський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді Марченка О.М.

при секретарі Глущенко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Самопоміч», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання договору та додаткової угоди частково недійсними

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що між КС «Самопоміч», з однієї сторони, та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з другої сторони, був укладений Договір про іпотечний кредит № 46-8 на суму 150 000 гривень. 17.10.2008 року між сторонами вищезазначеного кредитного договору було укладено додаткову угоду № 1 до Договору про іпотечний кредит, відповідно до умов якої суму кредиту було збільшено до 185 000 гривень. У звязку з тим, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 систематично порушували умови кредитного договору щодо своєчасної сплати процентів та повернення кредиту, КС «Самопоміч» предявила позов до суду про стягнення з боржників в солідарному порядку суми заборгованості в розмірі 523 071,67 грн. Вважає, що договір про іпотечний кредит та додаткова угода № 1 до нього є незаконною в частині того, що позичальником за договором є ОСОБА_2, оскільки останній перебуває з нею в законному шлюбі з 18.12.2004 року та при підписанні кредитного договору вона не надавала письмової згоди щодо отримання її чоловіком кредитних коштів в КС «Самопоміч». Вважає, що Договір про іпотечний кредит суперечить вимогам статті 65 Сімейного кодексу України, у звязку з чим має бути визнаний недійсним.

В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, визначених у позові, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача -КС «Самопоміч» за довіреністю ОСОБА_6, проти позову заперечував, зазначивши, що норма ст.. 65 Сімейного кодексу України застосовується при укладенні одним із подружжя договорів щодо розпорядження майном, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Отримання фінансового кредиту не є договором про розпорядження майном, тому згода дружини відповідача ОСОБА_2 при отриманні ним кредиту була не обовязковою. Наполягає на відмові в задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах.

21.03.2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, які виступили як солідарні позичальники, з однієї сторони, та Кредитною спілкою «Самопоміч», яка виступила як кредитор, з другої сторони, був укладений Договір про іпотечний кредит № 46-8, відповідно до п. 1 якого позичальникам був виданий кредит у формі кредитної лінії в сумі 150 000 гривень.

17.10.2008 року між позичальниками та кредитором була укладена Додаткова угода № 1 до Договору про іпотечний кредит № 46-8 від 21.03.2008 року, відповідно до п. 1 якої , розмір кредиту за кредитною лінією збільшений до 185 000 гривень.

Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 004379, виданого відділом РАЦС Московського РУЮ м.Харкова, 18.12.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб.

Відповідно до ст.. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним Договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші

речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Виходячи з вищевикладеного, суд не погоджується з доводами позивачки щодо відсутності її згоди на отримання її чоловіком кредитних коштів, з посиланням на статтю 65 СК України, оскільки норма вказаної статті регулює відносини подружжя при розпорядженні майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Кредитний договір з її чоловіком відповідачем ОСОБА_2, передбачав отримання ним у власність грошових коштів на умовах строковості, повернення та сплати процентів, та ніяким чином не був угодою про розпорядження майном подружжя, яка потребує письмової згоди іншого з подружжя.

Керуючись статтями 10, 11,74,20, 60, 88,212, 215 ЦПК України, статтями 1046, 1054 Цивільного Кодексу України суд

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Самопоміч», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання договору та додаткової угоди частково недійсними - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через районний суд до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М.Марченко