Справа № 412/160/79/11
пр. № 2/412/259/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2012 року

Жовтневий районний суд

м.
Дніпропетровська

У складі:

Головуючого –судді Галічого В.М.

При секретарі –Пилипенко Г.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ОСОБА_1 Дніпро» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2011 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначив, що відповідачем було
порушено п. 4.9 укладеного з позивачем
кредитного договору № 260903-USD від 26.09.2003
року, що призвело до утворення у
відповідача заборгованості, розмір
якої станом на 22.11.2011р. становить 491 043, 09
грн.

На підставі викладеного позивач просив
суд в рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_2 звернути стягнення на предмет
договору іпотеки, а саме: належну
відповідачу квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом її продажу на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження, а також стягнути з
відповідача на його користь судові
витрати по справі.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримала у
повному обсязі, на їх задоволені
наполягала.

Представник відповідача у судовому
проти позовних вимог заперечувала,
посилаючись на їх безпідставність та
неправомірність. Просила суд в
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем ПАТ
«ОСОБА_1 Дніпро»та відповідачем ОСОБА_2
26 вересня 2003 року було укладено
кредитний договір № 260903-USD, відповідно
до якого з урахуванням змін внесених
Додатковою угодою № 6 від 08.04.2009 року,
відповідачу було надано кредит у сумі
221 805, 00 доларів США на споживчі цілі (а.с.
19).

Додатковою угодою № 3 від 16 жовтня 2006р.
кредитний договір № 260903-USD від 26
вересня 2003р. було викладено в новій
редакції (а.с. 10-14).

З метою забезпечення виконання
відповідачем зобов’язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_2 було
укладено договір іпотеки № 260903-USD від 28
травня 2004 року.

Додатковою угодою № 3 від 16 жовтня 2006
року договір іпотеки № 260903-USD було
викладено в новій редакції. Відповідно
до умов договору іпотеки в
забезпечення виконання зобов’язань за
кредитним договором № 260903-USD
відповідач передав в іпотеку позивачу
квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 22-24).

Відповідно до п. 4.9 кредитного договору
в день укладання договору іпотеки,
позичальник повинен застрахувати
заставлене майно на всю його вартість,
а також застрахувати своє життя на суму
фактичної заборгованості перед банком
в день укладання договору про надання
кредитної лінії № 260903- USD від 26.09.2003
року. Заставлене майно
перестраховується кожен рік протягом
усього терміну дії кредитного
договору, на суму його повної вартості
на користь банку. Життя позичальника
перестраховується кожен рік протягом
усього терміну дії кредитного
договору, на суму його фактичної
заборгованості перед Банком, на
користь банку. Черговий страховий
платіж повинен бути внесений не
пізніше, ніж за один місяць до
закінчення терміну дії попереднього. В
разі порушення даної умови плата за
кредитом встановлюється в розмірі
подвійної відсоткової ставки (а.с. 11).

Відповідно до додаткової угоди № 5 від
26 жовтня 2008 року до кредитного договору
№ 260903-USD плата за користування кредитом
встановлюється у розмірі 15 % річних (а.с.
18).

03.12.2007 року відповідачем ОСОБА_2 на
виконання п. 4.9 кредитного договору №
260903- USD було укладено договір
страхування майна № 520/07-Из, строком дії
до 02.12.2008 року (а.с. 34-40). З грудня 2008 року
договори страхування майна
відповідачем не укладались.

У зв’язку з наведеним позивачем було
нараховано відповідачу подвійну
відсоткову ставку за користування
кредитними коштами, починаючи з 03.12.2008
року.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про
іпотеку»встановлено, що іпотекодавець
зобов'язаний застрахувати предмет
іпотеки на його повну вартість від
ризиків випадкового знищення,
випадкового пошкодження або псування,
якщо іпотечним договором цей обов'язок
не покладено на іпотекодержателя. У
разі наступної іпотеки страхування
предмета іпотеки не є обов'язковим.
Договір страхування укладається на
користь іпотекодержателя, який у разі
настання страхового випадку набуває
право вимоги до страховика. У разі
набуття прав за іпотечним договором
новим іпотекодержателем він також
набуває право вимоги до страховика.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
іпотеку»іпотечний договір укладається
між одним або декількома
іпотекодавцями та іпотекодержателем у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Пунктом 2.6 Додаткової угоди № 3 до
Договору іпотеки № 260903- USD –ІП від
16.10.2006 року передбачено обов’язкове
страхування предмету іпотеки, протягом
10 календарних днів з дня укладання
договору Іпотеки (а.с. 23). Інших умов, що
встановлюють обов’язок страхування
предмету іпотеки відповідачем даний
договір не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного
кодексу України у разі недодержання
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Частина 2 ст. 215 ЦК України встановлює,
що недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Позовні вимоги ґрунтуються на
порушенні відповідачем п. 4.9 кредитного
договору № 260903- USD, а саме: на не
укладанні договору страхування
предмета іпотеки з 03.12.2008 року.

Відповідно до змісту ст. 8 Закону
України «Про іпотеку»пункт 4.9
кредитного договору № 260903-USD
стосується умов договору іпотеки. За
таких обставин умови викладені в
даному пункті договору повинні були
викладені в формі нотаріально
посвідченого договору.

Відсутність нотаріального посвідчення
п. 4.9 кредитного договору № 260903- USD в
редакції від 16 жовтня 2006 року свідчить
про нікчемність цього пункту
кредитного договору.

Статтею 35 Закону України «Про
іпотеку»встановлено, що у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Положення частини першої
цієї статті не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду у
встановленому законом порядку. Вимога,
встановлена частиною першою цієї
статті, не перешкоджає
іпотекодержателю здійснювати свої
права, визначені статтею 12 цього
Закону, без попереднього повідомлення
іпотекодавця, якщо викликана таким
повідомленням затримка може
спричинити знищення, пошкодження чи
втрату предмета іпотеки.

Позивачем не було надано доказів
направлення, передбачених законом
листів попереджень відповідачу, а
також доказів того, що затримка
викликана направленням письмових
попереджень відповідачу могла
викликати знищення або пошкодження
предмету іпотеки. В своїх поясненнях
позивач також не вказував на те, що
листи передбачені ст. 35 Закону України
«Про іпотеку»надсилалися відповідачу.

В зв’язку з наведеним суд приходить до
висновку про передчасність та
безпідставність позовних вимог про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у зв’язку з тим, що вимоги про
виконання основного зобов’язання по
сплаті відсотків за кредитом у розмірі
подвійної відсоткової ставки, а саме 30%
річних, позивачем відповідачу не
пред’являлися.

Недотримання правил встановлених ч. 1
ст. 35 Закону України «Про іпотеку»є
перешкодою для звернення стягнення на
предмет іпотеки, але не перешкоджає
зверненню з позовом до боржника про
виконання забезпеченого іпотекою
зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35
вказаного Закону.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Вимогами п. 4.3 кредитного Договору №
260903- USD встановлено, що позичальник
повинен сплачувати нараховані
відсотки та комісії за цим договором.

Пунктом 3.5 Кредитного договору
передбачено обов’язок Банку щодо
нарахування відсотків за користування
кредитними ресурсами згідно з умовами
договору.

Розділом сьомим кредитного Договору, а
саме: п. 7.4 встановлюється порядок
зарахування коштів, сплачених на
погашення заборгованості. Відповідно
до цього порядку у першу чергу
зараховуються кошти в рахунок
прострочених відсотків за
користуванням кредитом, а потім вже
кошти отриманні на сплату відсотків за
користування кредитом.

Відповідно до наданих позивачем
розрахунків сплати відповідачем
ОСОБА_2 тіла кредиту та відсотків за
користування кредиту, останнім
сплачувались відповідно до
встановленого позивачем графіку та
зараховувались банком. Надані банком
розрахунки свідчать про повне
погашення відповідачем 16.11.2011 року тіла
кредиту та відсотків за користування
кредитом. Дані розрахунки
підтверджують відсутність
заборгованості у відповідача за
кредитним договором № 260903- USD.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 Цивільного процесуального
кодексу України встановлює, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не було надано суду доказів
нарахування відповідачу плати за
кредит у розмірі подвійної відсоткової
ставки з 03.12.2008 року та доказів
невиконання та грубого ігнорування
відповідачем даного обов’язку.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням викладеного, а також
приймаючи до уваги фактичні обставини
справи, суд вважає позовні вимоги ПАТ
«ОСОБА_1 Дніпро»необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню. У
зв’язку з прийняттям такого рішення
питання щодо розподілу судових витрат
судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 215, 219, 220, 526, 599 ЦК України, ст.ст. 8,
33, 35, Закону України «Про іпотеку»,
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 215 ЦПК України,
суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «ОСОБА_1
Дніпро»–відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає чинності після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:

В.М. Галічий