Провадження № 2/2020/290/2012 Справа № 2-2194/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2012 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.

при секретарі Бєловій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради, третя особа Комунальний заклад «Харківський дитячий будинок «Родина» для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, Харківської міської ради», про визнання батьківства, передання дитини на виховання та спільне проживання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його батьком малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, передати йому як батькові, на виховання та спільне проживання його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він мешкав разом із ОСОБА_4, 22.04.2006 вона народила сина ОСОБА_2. Оскільки вони у зареєстрованому шлюбі не перебували, відомості про батька дитини внесли до актового запису про народження зі слів матері. Після народження сина вони мешкали разом близько двох років за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.02.2010 ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав відносно свого сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дитину направлено до дитячого будинку «Родина», в якому він перебуває до теперішнього часу. Позивач зазначає, що він має постійне місце роботи, власне комфортабельне житло, відмінний стан здоровя, не має поганих звичок, не вживає тютюну, алкогольних напоїв та наркотичних засобів, займається спортом, не має судимостей, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався, тому має можливість забезпечити своєму синові належні умови для фізичного, духовного та морального розвитку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив визнати його батьком дитини та передати її йому на виховання.

Представник відповідача Служби у справах дітей Адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради проти заявлених позовних вимог заперечувала, пояснюючи, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.02.2010 ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав відносно свого сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дитину направлено до дитячого будинку «Родина», в якому він перебуває до теперішнього часу. Відомості про батька дитини в актовому записі зазначені зі слів матері на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України. До 2011 року, моменту подачі даної позовної заяви дитиною ОСОБА_1 не цікавився долею дитини, пояснити, чому його не було записано як батька дитини не зміг.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили, що вони бачили разом позивача ОСОБА_1, ОСОБА_4 та її дитину. Зі слів ОСОБА_1 їм стало відомо, що ця дитини є його сином. Також свідки зазначали, що ОСОБА_1 веде здоровий спосіб життя, постійно тренується на тренажерах, охайний та доброзичливий.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 повідомила, що позивач ОСОБА_1 є товаришем її батька, вона мешкала із ним тривалий час, в квітні 2006 році народилась дитина, з пологового будинку її забирав її батько до квартири АДРЕСА_2, через деякий час вона перейшла проживати до ОСОБА_1 разом із сином до квартири АДРЕСА_3 кв. 104. Відомості про батька дитини були внесені до актового запису про народження дитини з її слів, вона побоювалась гніву свого батька, особи, яка записана батьком дитини, не існує. При цьому ОСОБА_4 в судовому засіданні не змогла однозначно відповісти чи дійсно позивач ОСОБА_1 є батьком дитини. На початку 2010 року її було позбавлено батьківських прав відносно дитини, останню забрали до дитячого будинку, її долею вона не цікавиться.

Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2, 22 квітня 2006 року, його батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_7, запис про батька дитини проведено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.02.2010 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, позбавлено батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за малолітнім закріплено право на житло за адресою: АДРЕСА_4. Малолітнього ОСОБА_2 передано на виховання до дитячого будинку «Родина», дитині надано статус такої, що позбавлена батьківського піклування.

На підтвердження позовних вимог щодо визнання батьківства позивач ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення судової генетичної експертизи, проведення якої має бути дорученим тільки експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.

За клопотанням адміністрації дитячого будинку «Родина» експерти Київського міського бюро судово-медичної експертизи дозволили фахівцям Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи провести відбір зразків крові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, для подальшого дослідження методом ДНК-аналізу. Зразки крові дитину були направлені курєрською поштою до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.

Позивач ОСОБА_1 на відбір зразків крові для дослідження методом ДНК-аналізу не зявлявся, свою відсутність поясняв тим, що бажає обовязково бути присутнім при відборі зразків крові дитини, знаючи, що зразки крові відібрані на території м. Харкова, дитина до м. Києва не їде, тому він не бажав відвідувати експертну установу.

На адресу суду надійшло повідомлення Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи щодо неможливості проведення експертизи методом ДНК-аналізу, оскільки незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, ОСОБА_1 на відбір зразків крові не зявився.

Клопотань позивача ОСОБА_1 про повторне призначення судової генетичної експертизи на адресу суду не надходило.

Статті 58-59 ЦПК України зазначають визначають належність та допустимість доказів. Належними є докази, які містять інформації щодо предмета доказування, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Також обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належним та допустимим доказом про визнання батьківства певної особи (за життя досліджуваних осіб) є висновок судової генетичної експертизи, який має бути однозначним та не викликати сумніви.

Позивач ОСОБА_1 своїм процесуальним правом щодо одержання доказів на підтвердження своїх позовних вимог скористався, однак належним чином не реалізував, ухилявся від проведення експертизи з мотивів, які не зміг пояснити суду.

Показання свідка ОСОБА_4 є неоднозначними, вона не змогла чітко та впевнено підтвердити батьківство саме позивача ОСОБА_1, інші свідки лише описували обставини, при яких вони бачили позивача, ОСОБА_4 та дитину на вулиці. Показання цих свідків не може бути прийнято судом як належний та допустимий доказ.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд вважає не доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання його батьківства відносно малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому і інші вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_8