Номер провадження: 22-ц/1590/539/2012
Головуючий у першій інстанції Сітарчук
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Трошині К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30 серпня 2011 року,

встановила:

У червні 2009 р. публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому вказало, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 30.05.07 р., укладеного між Банком та ОСОБА_4 про надання кредиту в розмірі 40000 доларів США, ОСОБА_3 31.05.07 р. уклала з Банком договір іпотеки. За договором іпотеки відповідачка надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_4 зобовязання з повернення кредиту належним чином не виконала. Станом на 15.04.09 р. вона має заборгованість у розмірі 37060,80 доларів США, в тому числі: - заборгованість за кредитом 36321,47 долара США; - заборгованість по процентам за користування кредитом 659,33 долара США; - заборгованість по комісії за користування кредитом 80,00 долара США.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 210, 220, 526, 527, 530, 577, 640, 1050, 1054 ЦК, ст. ст. 12, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Банк просив: 1) визнати дійсним договір іпотеки № ODKTGA00000192 від 31.05.07 р., укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3; 2) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODKTGA00000192 від 30.05.07 р., в розмірі 37060,80 доларів США, звернути стягнення на квартиру загальною площею 69,6 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ODKTGA00000192 від 31.05.07 р.) ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; 3) виселити відповідача, який зареєстрований і проживає у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Котовськ Одеської області; 4) стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1708,50 грн. та витрати на ІТЗ у розмірі 250,00 грн..

Представник позивача у судовому засіданні змінила позовні вимоги, відмовившись від вимоги про виселення відповідачки. Змінений позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, пояснивши, що ОСОБА_4Є не виконала умови кредитного договору, оскільки Банк змінив в односторонньому порядку його умови. Кредитний договір та договір іпотеки не відповідають вимогам чинного законодавства.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.11 р. у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення ухвалено при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 526, 527, 539, 589, 590 ЦК, ст. ст. 1, 33, 38, 39, 41 Закону України «Про іпотеку» та процесуального (ст. ст. 10, 11, 31, 60? 213, 215 ЦПК) права.

Представник Банку в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, надав апеляційному суду докази про направлення ОСОБА_4 письмової вимоги про усунення порушення зобовязання за кредитним договором.

ОСОБА_5, представник ОСОБА_3, в запереченнях на апеляційну скаргу, вважав необхідним відхилити її, рішення суду залишити без змін. Посилався на те, що рішення є законним та обґрунтованим: - позивач не виконав вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 22 Договору іпотеки від 31.05.07 р. щодо надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення зобовязання. В судовому засіданні підтримав доводи, викладені в письмових запереченнях на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 303 ЦПК колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу треба відхилити за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що згідно укладеного 30.05.07 р. з Банком кредитного договору № ODKTGA № 00000192 ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 40000,00 доларів США. ОСОБА_4 порушила вимоги цього договору з повернення кредиту та сплати відсотків. Станом на 15.04.09 р. виникла заборгованість у розмірі 65357,79 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ОСОБА_3, згідно укладеного 31.05.07 р. з Банком договору іпотеки № ODKTGA № 00000192, передала Банку в іпотеку квартиру. Рішення суду про стягнення вказаної заборгованості з ОСОБА_4 позивач суду не надав. Згідно ст. ст. 31, 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмету іпотеки, на який звертається стягнення згідно рішення суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. У порушення зазначених норм позивач просив надати йому право продати квартиру від імені відповідача, тим самим фактично, видати доручення Банку від імені власника на реалізацію квартири, що не входить до повноваження суду. Позивач у порушення ст. 39 Закону України «Про іпотеку» на зазначив початкову ціну предмета іпотеки (а. с. 77 77 зворотна сторона).

Апелянт не надав суду першої інстанції доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідні правовідносини між сторонами встановлені, висновки щодо обставин справи зроблені судом першої інстанції на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів: кредитного договору № ODKTGA № 00000192 від 30.05.07 р. (а. с. 5 зворотна сторона 8); договору іпотеки квартири № ODKTGA № 00000192 від 31.05.07 р. (а. с. 8 зворотна сторона 12).

Колегія суддів не погоджується з обґрунтуванням рішення суду першої інстанції щодо необхідної наявності попереднього рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника, оскільки ст. 590 ЦК не повязує звернення стягнення на предмет застави за наявності попереднього рішення суду про стягнення заборгованості з боржника.

Правильним є висновок суду про те, що у позові не вказано початкову ціну продажу предмету іпотеки. Заявляючи вимогу про продаж предмету іпотеки Банком «з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу», позивач фактично просить видати доручення на виконання певних дій, що не входить до компетенції суду. Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 591 ЦК якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Статтею 589 ЦК передбачено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Разом з тим, відповідно до положень ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України "Про іпотеку" банком іпотекодавцю не направлялася. Лист-вимога Банку № НОМЕР_1 від 27.08.10 р. (а. с. 127), було направлено боржнику - ОСОБА_4 (а. с. 128 - 129) про повернення суми кредиту, нарахованих процентів, комісії та штрафних санкцій. Таким чином, позов до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові.

Відповідно до п. 22 Договору іпотеки квартири № ODKTGA № 00000192 від 31.05.07 р. (а. с. 10 - 10 зворотна сторона) у випадку порушення Кредитного договору позичальником Іпотекодержатель направляє Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.

Доводи апелянта є необґрунтованими.

Розглядаючи вищевказаний позов суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув та не врахував, що Банк може звернутися з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки тільки у випадку, якщо до цього Банком направлялася іпотекодавцю письмова вимога про усунення порушення і протягом тридцяти днів ця вимога була залишена без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і

залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, прийняв рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, допущені процесуальні порушення судом першої інстанції не призвели до неправильного вирішення справи. Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30 серпня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. Є. Федорова

ОСОБА_2