Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-4303/11
РІШЕННЯ

Іменем України

19 липня 2012 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого-судді Телепенька А.Д.,

при секретарі Срібній Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області про знесення самочинного сараю та усунення перешкод в користуванні власністю,

встановив:

У листопаді 2011 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, шо згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 вересня 2004 року їй на праві власності належить житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами по вулиці Шевченка, 37 у селі Бобрик Броварського району Київської області.

Відповідач по справі проживає по сусідству: по вулиці Шевченка, 35 у селі Бобрик Броварського району Київської області.

Позивач зазначає, шо відповідач у 2003 році самовільно без її згоди, на відстані 20 см. від її сараю і погребу, самовільно здійснив будівництво нового сараю з грубим порушенням будівельних, санітарних та протипожежних норм і правил, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ч. З ст. 96 КУпАП та зобовязано узгодити будівництво споруди згідно з планом. На неодноразові пропозиції знести самовільно збудований сарай, відповідач відмовився та звинуватив її в захопленні частини належної йому земельної ділянки шляхом побудови двох сараїв та погребу.

Тому позивач просить визнати збудований сарай відповідача з порушенням будівельних норм та зобовязати ОСОБА_2 знести самовільно збудований сарай.

Представники позивача ОСОБА_1 0.0. та ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх та пояснили, шо належні позивачу ОСОБА_1 сараї та погріб були побудовані попереднім власником домоволодіння на початку Великої Вітчизняної війни, а позивач лише тільки обклала їх цеглою. У 2003 році відповідач - ОСОБА_2 самовільно збудував свій сарай на відстані 20 см. від її сараю та погребу.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов ие визнали, просили суд залишити його без задоволення, пояснивши, що згідно рішення VIII сесії Бобрицької сільської ради від 19 вересня 1991 року йому виділено земельну ділянку площею 0,11 га для будівництва житлового будинку у селі Бобрик по вулиці Шевченка та 22 січня 1992 року отримав акт про відведення земельної ділянки в натурі. Його земельна ділянка межує із земельною ділянкою позивачки і восени 2003 року остання самовільно захвалила частину належної йому земельної ділянки і встановила паркан з металевих труб і сітки.

Після його неодноразових звернень до земельної комісії та повторних обстежень земельних ділянок і встановлення межових знаків, позивачка ОСОБА_1 рішення земельної комісії не виконала, межові знаки знищила і в період від березня до жовтня 2005 року у його відсутність за місцем проживання збудувала двоповерхове господарське приміщення розміром 8,22x1,5 м., за що була притягнута до адміністративної відповідальності і зроблено припис про припинення самочинного будівництва, який остання не виконала та самовільно добудувала приміщення на спірній межі.

Спірне господарське приміщення збудоване ним відповідно до плану забудови, на належній йому земельній ділянці на відстані 1 м 90 см. від межі з земельною ділянкою ОСОБА_1 Під час будівництва спірного сараю ним було змінено лише розміри, за що він поніс адміністративне стягнення, сплативши штраф.

Спір з приводу межових знаків і будівництва господарських споруд неодноразово розглядались у суді і рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2007 року зобовязано позивача не чинити перешкод йому - ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання ОСОБА_1 знести за свій рахунок належні їй сараї та знесення паркану, який знаходиться між двома сараями.

Також відповідач зазначив, що рішення Апеляційного суду Київської області відповідно до ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2007 року залишено без зміни.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 вересня 2004 року виданого виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради житловий будинок № 37 (1957 року побудови)- «А-1», господарські будівлі і споруди: сарай - «Л», кухня «Б», сарай - прибудова - «В», погріб - «Г», вбиральня - «Д», колодязь - «К», огорожа - «Х» є власністю ОСОБА_1

Із довідки № 320 від 06 березня 2007 року виданої виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради вбачається, що ОСОБА_1 вносила земельний податок за присадибні ділянки з 1987 року по 1988 рік за 0,15 га, а з 1988 року по 2003 рік за 0,23 га.

ОСОБА_5 про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку розмір присадибної земельної ділянки ОСОБА_2 становить 1100 м та встановлені межі земельної ділянки, яка знаходиться по сусідству із земельною ділянкою ОСОБА_1

У листі № 2620 від 13 грудня 2005 року виданого відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства зазначено, що господарські будівлі ОСОБА_1, які розташовані по вулиці Шевченка, 37 у селі Бобрик дійсно збудовані, самовільно, без оформлення відповідної документації.

Постановою № 218 по справі про адміністративне правопорушення від 03 жовтня 2011 року на ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності передбачену ст. 96 КУпАП та накладено штраф в сумі 340 (триста сорок) грн., за будівництво без затвердженої проектної документації житлового будинку з гаражем, сараю з відхиленням від проектної документації (збільшення розмірів будівлі, розташування сараю не відповідає будівельному паспорту).

Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2007 рок)у яке набрало законної сили, ОСОБА_1, зобовязано не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні ним земельною ділянкою, яка належить йому на праві користування шляхом зобовязання її знести за свій рахунок з території, належної ОСОБА_2 сараї № 1 та № 2, які знаходяться на території від існуючої межі на відстані, відповідно (1м.30 см) та (1 м. 32 см. одним кутом і 1 м. 07 см. другим кутом) так, щоб ці сараї відступали від межі його земельної ділянки не менше, ніж на 1 м., та шляхом знесення з території, належної ОСОБА_2.Л. паркану, який знаходиться між сараями № 1, №2 та за сараєм № 2.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 збудовано господарське приміщення (сарай), на належній йому земельній ділянці на відстані їм. 90 см. від межі і при цьому ним змінено лише розміри, за що останній поніс адміністративне стягнення у вигляді штрафу при цьому меж із сусідньою земельною ділянкою не порушено.

Крім того судом достовірно встановлено, що за рішеннями земельних комісій від 27 серпня 2003 року, та 17, 18 березня 2004 року ОСОБА_1 неодноразово зобовязувалось звільнити самовільно захоплену площу ділянки ОСОБА_2

ОСОБА_5 обмірів Госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурного планувального бюро фактична площа земельної ділянки, яку зайняла ОСОБА_1 будівлями № 1 та № 2 від межі між ділянками у бік ділянки ОСОБА_2 складає 60 м.? і фактична площа земельної ділянки, якою користується останній на даний час, враховуючи розташовані на ній будівлі, становить 0,10337 га, в той час, коли рішенням VIII сесії Бобрицької сільської Ради народних депутатів Броварського району від 19 вересня 1991 року ОСОБА_2 було виділено 0,1100 га.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2007 року рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2007 року залишено без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що є односельцем обох сторін, про спір за будівлі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відомо на протязі декількох років. Про відстань побудованих будівель (сараїв) обох сторін від межі знає приблизно і зі слів позивача

Свідок ОСОБА_7 у суді показала, що вона проживає на одній вулиці із обома сторонами і відомо, що спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за межові знаки між їхніми земельними ділянками останнім часом виникає постійно про, що знає зі слів сторін.

ОСОБА_5 із ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З правилами ч.З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 376 ЦК України самочинне будівництво - це житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснює будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що посилання позивача ОСОБА_1 на порушення ОСОБА_2 меж в результаті побудови господарського приміщення (сараю), як на доведений факт є необгрунтованим, оскільки не надано доказів того, що відповідач, побудував на належній йому земельній ділянці господарську будівлю (сарай) з порушенням будівельних норм та межових знаків спірних земельних ділянок.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 212- 215 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинного сараю та усунення перешкод в користуванні власністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів дня отримання копії цього рішення.

Суддя Телепенько А.Д.