Справа № 2-1195/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2012 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі :

головуючої Тананайської Ю.А.

при секретарі Новоселецькій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Державного підприємства «Марганецьке лісове господарство», третя особа ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до Державного підприємства «Марганецьке лісове господарство» про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ДП «Марганецьке лісове господарство» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих злочином, посилаючись на те, що 4 листопада 2008 року в м.Марганець на перехресті вулиць Куйбишева та 40 років Жовтня сталося ДТП з участю ОСОБА_1 та водія лісгоспу ОСОБА_3 Винним в ДТП визнано ОСОБА_3 В результаті ДТП ОСОБА_1 завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості. ОСОБА_3 звільнений від відповідальності в звязку з Законом України «Про амністію». В результаті ДТП автомобіль пошкоджено та він не підлягав ремонту. Автомобіль було придбано в кредит. На відшкодування шкоди, повязаної з втратою автомобіля Страховою компанією перераховано банку 46035 грн. За зазначений автомобіль ОСОБА_2 було сплачено 49567 грн., яку вона вважає майновою шкодою та просить стягнути з Відповідача. Крім того просить стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 гривень. ОСОБА_1 просить стягнути на його користь 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої тілесними ушкодженнями.

24 липня 2012 року представником позивачів уточнено позовні вимоги та зазначено, що майнова шкода полягає в різниці між первинною вартістю автомобіля, згідно до кредитного договору та перерахованим страховим відшкодуванням. Просить стягнути майнову воду в розмірі 49567 гривень.

В судовому засіданні позивачі та їхній представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та суду пояснили, що в результаті ДТП втрачено автомобіль, який засобом заробляння коштів, ОСОБА_1 знаходився на лікуванні, йому завданні тілесні пошкодження, викликався до правоохоронних органів, додавав додаткові зусилля для організації свого життя, тому просив стягнути 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Майнова шкода це різниця між вартістю автомобіля та відшкодованою частиною страховою компанією, яку ОСОБА_2 сплатила банку за кредитним договором.

Третя особа ПАТ «Страхова компанія Інгосстрах» звернулося до суду із самостійними вимогами до Відповідача та просили стягнути в порядку регресу виплачене страхове відшкодування в сумі 46035 грн. згідно до договору страхування від 17.05.2007 року.

Представник СК позов підтримав, просив поновити строк позовної давності, оскільки СК не було відомо хто винен в ДТП, в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_1 просив відмовити.

Представники відповідача позови не визнали в повному обсязі, посилаючись на те, що при розгляді кримінальної справи ОСОБА_3 винним себе не визнавав, доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_3 не добуто. Згідно відповіді Марганецької лікарні знімки, які в кримінальній справі вважали, що вони ОСОБА_1 , йому не належать. Вимоги щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди необґрунтовані, не надано доказів на підтвердження завданої шкоди. Просять застосувати строк позовної давності до вимог Страхової компанії. При оцінці вартості витрат на ремонт не бло запрошено представника лісгоспу.

Третя особа ОСОБА_3 позови не підтримав та суду пояснив, що для вимог СК збіг строк позовної давності, вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_4 є необґрунтованими.

Зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так, судом встановлено, що 4.11.2008 р., на перехресті вулиць Куйбишева та 40 років Жовтня в м. Марганці, приблизно о 11-15 годині між автомобілями ВАЗ 21213 «Нива», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, а також автомобілем ВАЗ 11183 Калина, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, відбулось зіткнення.

Винним у ДТП визнаний водій ОСОБА_3, який, керуючи автомобілем ВАЗ 21213 Нива, державний номерний знак НОМЕР_1, на перехресті рівнозначних доріг вул.Куйбишева та 40 років Жовтня, не надав перевагу автомобілю, який рухався зправа , чим порушив п.16.2 Правил дорожнього руху, внаслідок чого скоїлось зіткнення.

Вищевказані обставини, підтверджуються постановою Марганецького міського суду від 31 серпня 2011 року (а.с. 5) Постанова суду відносно ОСОБА_3 ніким не оскаржена, набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На підставі викладеного, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ДТП підтверджена матеріалами справи.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистимнемайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). Шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Позивач ОСОБА_4 просить стягнути кошти, виплачені банку за кредитним договором. Кредитні відносини між позивачем ОСОБА_4 та Банком не є наслідком ДТП, а виплата коштів банку не є майновою шкодою, завданою внаслідок ДТП.

Тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом,механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Судом встановлено, що під час ДТП ОСОБА_3 знаходився на роботі, виконував завдання керівництва.

Суд вважає, що ДТП позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_4 завдано моральну шкоду, що полягає в наступному: на час та після ДТП позивачі вимушені були відмовитись від звичного способу життя, втратили автомобіль, який не підлягав відновленню. В звязку з тілесними пошкодженнями ОСОБА_1 не мав можливості нормально спілкуватись зі своєю родиною, вимушений змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль; сам факт перенесення ДТП, фізичний біль та інше, безсоння від болю та від хвилювань в результаті викликало не лише фізичну але й душевний біль і завдало глибокої душевної травми; особиста вимушена бездіяльність та безпомічність також спричиняли моральні страждання позивачу, оскільки в результаті ДТП вимушений був на деякий час припинити своє спілкування із знайомими та друзями; відношення водія ОСОБА_3 до скоєного ним, який не тільки не робить ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд вважає можливим задоволення вимог позивачів про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 2000 грн. ОСОБА_4, 3000 гривень ОСОБА_1, в задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

В травні 2012 р. ПАТ «СК «Інгосстрах» звернулося до Марганецького міського суду з позовом до відповідача про стягнення шкоди в порядку регресу у розмірі 46035 грн., а також понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 4.11.2008р. в м.Марганці сталося ДТП з участю автомобілей ВАЗ 21213 Нива під керуванням ОСОБА_3 та ВАЗ 11183 Калина під керуванням ОСОБА_1, який уклав 17 травня 2008р. з СК договір страхування транспортного засобу № DND0AK00042174.

Вказана ДТП сталася з вини ОСОБА_3.

Страховою компанією 13.02.2009 року було здійснено сплату страхового відшкодування у розмірі 46 035 грн.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У страхової компанії виникло право суброгації, яка регулюється положеннями ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування».

При суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку.

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що вказаний позов представник Страхової компанії надав в судовому засіданні 15 червня 2012 року, проте перебіг строку позовної давності розпочався з моменту виникнення страхового випадку, тобто з 4 листопада 2008р.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що Страховою компанією пропущено строк позовної давності, зазначені в клопотанні обставини причин пропуску строку суд вважає не поважними, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Судові витрати зв вимогами ОСОБА_4, ОСОБА_1 по 107 грн.30 коп. за кожну вимогу, підлягають стягненню з Відповідача.

Керуючись ст. ст. 57, 58, 60, 59, 209,212, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Марганецьке лісове господарство» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Марганецьке лісове господарство» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 гривень.

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до Державного підприємства «Марганецьке лісове господарство» відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Марганецьке лісове господарство» на користь держави судовий збір 214 грн.60 коп.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Ю. А. Тананайська