Справа № 4с/1416/128/2012
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Ухвала

23 березня 2012 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

за участю:

представника боржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві скаргу ОСОБА_4 на рішення державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про стягнення штрафів та виконавчого збору

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою на рішення державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_5, які просила визнати неправомірними та зобовязати державного виконавця їх скасувати.

Скарга мотивована тим, що постановою державного виконавця Саркісян К.С. було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Ленінського районного суду м.Миколаєва по справі № 2-739/09, виданого 15.03.2010, яким зобовязано СПД ОСОБА_4 розібрати металевий короб, встановлений за межами належної її на праві власності прибудови за адресою: вул.Південна, 50 у м.Миколаєві та відремонтувати стіну квартири № 46, що знаходиться поверхом вище.

Вказаний металевий короб був розібраний в липні 2009 року, місця де кріпився короб замазані і згідно робочого проекту встановлений козирок. Так як, рішення суду було повністю виконано вона неодноразово зверталася до начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції із заявою про закриття виконавчого провадження.

02.11.2011 ОСОБА_4 викликали в державну виконавчу службу і запропонували у дводенний строк розібрати короб, який фактично не існував.

03.11.2011 представник боржника ОСОБА_3 прибув до державної виконавчої служби, у цей час йому з магазину подзвонили продавці повідомивши, що якісь невідомі особи ламають козирок. Після прибуття на місце та виклику наряду міліції вказані особт припинили роботи та покинули територію магазину.

11.11.2011 без породження прибув державний виконавець з ОСОБА_5 разом з дільничний, не надавши документи, що підтверджують їх особу, та виконавчого листа, остаточно демонтували козирок.

Скаржник вважає, що оскільки рішення суду ним виконано у 2009 році, накладення штрафів та стягнення виконавчого збору є неправомірним.

У судовому засіданні представник боржника скаргу підтримав та просив задовольнити.

У судове засідання державний виконавець не зявився, про дату час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. У судовому засіданні, яке відбулося 16.03.2012, державний виконавець пояснив, що рішення суду було виконано лише 18.11.2011 про що винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. До закінчення виконавчого провадження, а саме 05.05.2010, 11.05.2010 та 14.06.2010 були винесені постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 340,00 грн. та постанови про накладення штрафу в сумі 170,00 грн. і 340,00 грн., які постановами про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2011 виведено в окремі провадження.

Відповідно до статті 383 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до певних видів відповідальності за невиконання рішення у добровільному порядку та порушення обов'язків, що покладаються на осіб, які беруть участь у виконавчому процесі. За змістом пункту 8 частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку. Тому судам слід ураховувати, що спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби під час виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору або накладення штрафу, прийнятої під час виконання будь-яких виконавчих документів, у тому числі рішень судів загальної юрисдикції та господарських судів, також належать до адміністративної юрисдикції.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 28.07.2009, з урахування змін внесених рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29.10.2009, закінчено постановою державного виконавця від 18.11.2011.

Постанови державного виконавця про стягнення з СПД ОСОБА_4 штрафів у розмірі 170,00 грн. (постанова від 11.05.2010) та 340,00 грн. (постанова від 14.06.2010), а також постанова від 05.05.2010 про стягнення виконавчого збору у сумі 340,00 грн. до закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду боржником виконані не були. Вказані постанови виведено в окремі провадження, про що державний виконавець 21.11.2011 виніс постанови про відкриття виконавчого провадження, які оскаржуються боржником.

Таким чином, оскільки рішення державного виконавця, що оскаржуються боржником у порядку цивільного судочинства, виведені в окремі провадження, а виконавче провадження по примусовому виконанню судового рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва закінчено, у боржника відсутні підстави для оскарження спірних постанов у порядку цивільного судочинства. У даному випадку оскарження вказаних постанов повинно здійснюватися в порядку адміністративного судочинства до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до приписів статті 383 ЦПК України право на оскарження мають сторони виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження та рішень місцевого та апеляційного суду боржником є СПД ОСОБА_4; В.А., а до суду із скаргою звернулася ОСОБА_4 як фізична особа, а не субєкт підприємницької діяльності.

Щодо повноважень представника ОСОБА_3 то останній діє на підставі довіреності виданої ОСОБА_4, як фізичною особою.

За таких обставин, враховуючи непідсудність даного спору суду, а також те, що скаргу подано особою, яка не є стороною виконавчого провадження, суд вважає за можливе залишити скаргу без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись пунктом 3 частини першої статті 207 та статтею 293 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 Анатоліївни на рішення державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про стягнення штрафів та виконавчого збору - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.В.Коваленко