(2/401/4543/12)
10.12.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Щербина-Почтовик І.В.,
при секретарі Штонді О.О.,
розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення, -
Позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення, зазначивши, що між сторонами 28 березня 2008 року було укладено кредитний договір № 2008-059, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 48 450,00 доларів США зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 28 березня 2013 року.
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ «КБ»Приватбанк»і відповідач 28 березня 2008 року уклали договір застави рухомого майна, згідно з яким відповідач надав в заставу нерухоме майно: а саме автомобіль MERSEDES, модель: BENS 311 CDI, рік випуску: 2003 року, тип ТЗ: Автобус , № кузова /шасі: WDB9036632R514230, реєстраційний номер: АЕ 4765 АА, що належить на праві власності ОСОБА_1.
До суду представник позивача надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, підтримавши позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного вирішення справи, у випадку повторної неявки відповідача, не заперечував.
Відповідач до судового засідання не зявилася, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила.
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача у заочному порядку.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 28 березня 2008 року сторони уклали кредитний договір № 2008-059, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 48 450,00 доларів США зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 28 березня 2013 року (а.с.14-21).
Відповідно до кредитного договору від 28 березня 2008 року відповідач зобовязаний сплачувати відсотки за користування кредитом у відповідності з умовами договору та Графіку погашення кредиту, відсотків та винагороди, що зазначені в Додатку №1 до договору (а.с.22-24).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит на суму 48 450,00 доларів США.
Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.
Як встановлено судом, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони 28 березня 2008 року уклали договір застави № 2008-059 (а.с.25-30), згідно з яким відповідач надав в заставу рухоме майно: а саме автомобіль MERSEDES, модель: BENS 311 CDI, рік випуску: 2003 року, тип ТЗ: Автобус , № кузова /шасі: WDB9036632R514230, реєстраційний номер: АЕ 4765 АА, що належить на праві власності ОСОБА_1, сторони за договором застави рухомого майна погодили, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього договору.
Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою.
За змістом ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 2 Закону України "Про заставу" визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, непередбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України.
Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше непередбачено законом чи договором.
Разом з тим суд вважає, що позовні вимоги про передачу заставленого майна в заклад, позивачем необґрунтовані, не наведені норми закону та підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.
Частиною першою ст.30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах.
Частиною другою ст. 30 зазначеного закону передбачено, що договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно.
Отже, суд вважає, що позовні вимоги щодо зняття з реєстрації в органах ДАІ заставного автомобіля та надання всіх повноважень для здійснення продажу, є безпідставними всіх, оскільки надання таких повноважень не передбачено законом.
Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, оскільки позивачем не було сплачено при предявленні позову до суду, на користь держави судовий збір в сумі 3219,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 169, 88, 209, 212-215, 222 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення задовольнити частково.
У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2008-059 від 28 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Приватбанк» та ОСОБА_1 в сумі 94 378,58 доларів США, що дорівнюється 754 084,85 гривень,
- звернути стягнення : автомобіль MERSEDES, модель: BENS 311 CDI, рік випуску: 2003 року, тип ТЗ: Автобус , № кузова /шасі: WDB9036632R514230, реєстраційний номер: АЕ 4765 АА, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу ОСОБА_2 акціонерним товариством «Приватбанк»від імені ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 3219,00 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя І.В.Щербина-Почтовик