Справа № 2-1638/11
Провадженя№ 2/541/196/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2012 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя у складі : судді Сараєва І.А., при секретарі Кравцові С.С., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та зустрічному позову про вселення, визнання порядку користування жилим приміщенням -

ВСТАНОВИВ :

12.09.2011 р. позивач ОСОБА_1М.(1) звернувся з позовом до колишньої дружини ОСОБА_2В.(2), яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1М.(3), з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі № 2 будинку № 34 в м. Маріуполі, тому що відповідачі вибули на постійне проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті.

13.09.2011 р. відповідачка ОСОБА_2В.(2), діюча в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1М.(3), звернулася до ОСОБА_1 (1) із зустрічним позовом про вселення та визнання порядку користування жилим приміщенням у зв*язку з тим, що останній заперечує у користуванні квартирою.

Позивач по першому позову і відповідач по зустрічному ОСОБА_1 (1) свій позов підтримав, позов ОСОБА_2В.(2) не визнав.

Пояснив, що спірна квартира АДРЕСА_1 була виділена йому в порядку черги 25 травня 1992 року і перебуває у державному житловому фонді. Вона складається з двох кімнат загальною площею 26 кв.м.

У травні 1998 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 (2), а 15.07.1998 року у них народилася донька ОСОБА_1М.(3).

Дружина була прописана в спірній квартирі з 09.06.1998 року, а донька 02.06.1999 року , як члени його сім*ї.

Спірна квартира на цей час не приватизована, обслуговується ЖКП № 4 Приморського району м. Маріуполя.

Відповідальним наймачем квартири, згідно особистого рахунку, визнаний він.

11.03.2001 року, тобто 10 років тому, дружина розірвала з ним шлюбні відносини і переселилася на постійне місце проживання до квартири своїх батьків у трикімнатну квартиру № 125 у будинку № 123А по просп.. Леніна в м. Маріуполі, де мешкає з донькою і зараз.

У жовтні 2002 року за ініціативою відповідачки(2), шлюб між нами був розірваний Приморським районним судом м. Маріуполя.

До 2008 року він добровільно надавав на утримання доньки матеріальну допомогу, а в 2008 році колишня дружина звернулася до суду з заявою про стягнення аліментів і з 26.07.2008 року за рішенням суду сплачує аліменти.

На протязі 10 років він був змушений сплачувати всі комунальні послуги з урахуванням не проживаючих, але зареєстрованих в квартирі відповідачів, що при його статках робити важко, але виписуватися добровільно відповідачка не бажає. Вважає, що з дня добровільного виселення з квартири відповідачі перестали бути членами його сім*ї.

Наведене позивачкою (2) в позовній заяві щодо її побиття, вигнання з квартири і те, що він хронічний алкоголік вважає нічим не підтвердженим наклепом. Отже на той час у нього на утриманні знаходилася його хвора 86-річна мати за якою потрібен був постійний нагляд . Йому була потрібна допомога дружини в цьому, але їй це заважало, тому вважає, що це було причиною розпаду сім*ї.

З дня, коли відповідачі залишили квартиру і переїхали на інше постійне місце проживання ключі від спірної квартири у них не відбирав, замки не міняв.

Зараз заперечує проти спільного життя в однієї квартирі, тому що відповідачі виселилися з квартири добровільно на інше постійне місце проживання, на протязі 10 років жодного разу не скористалися можливістю вселитися до неї, забезпечені житлом і втратили всякий зв*язок із спірною квартирою.

Відповідач по першому позову і позивач по зустрічному ОСОБА_2В.(2) позов ОСОБА_1М.(1) не визнала, свій підтримала.

Пояснила, що спірну квартиру була вимушена покинути з донькою через те, що відповідач (1) пиячив, влаштовував сварки і побиття. Вона зверталася із заявами до Приморського РВ м. Маріуполя, але їй було відмовлено у притягненні його до кримінальної відповідальності. Вона не зверталася до суду із позовами про вселення, вважаючи, що в неї на утриманні неповнолітня дитина і виписати їх з квартири за законом неможливо. Вже 10 років вона проживає у своїх батьків або за іншими адресами, має намір поліпшити свої житлові умови через продаж кімнати в спірній квартирі. В разі виділення їй кімнати проживати в неї наміру не має.

Представник ЖКП-4 Приморського району м. Маріуполя ОСОБА_4 вважає, що позов ОСОБА_1М.(1) слід задовольнити, в зустрічному відмовити через те, що після вибуття відповідачів у 2001 році на постійне проживання до іншого жилого приміщення договір найму вважається розірваним.

Суд, вислухав сторони, вивчив матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1М.(1) слід задовольнити, в позові ОСОБА_2В.(2) слід відмовити.

При цьому суд приймає до уваги наступні факти :

- відповідачі ОСОБА_2В.(2) та ОСОБА_1 (3) розірвали договір найму жилого приміщення, коли вибули із спірної квартири у 2001 році на інше жиле приміщення ;

- ствердження відповідачки ОСОБА_2 (2) , що причиною вибуття було пияцтво позивача, побої, свари, заміна вхідного замка при розгляді справи не знайшло свого підтвердження ;

- протягом 10 років з боку відповідачки не було зроблено ніяких зусиль до вселення в житло, не зверталась з належним позовом до суду;

- в суді відповідачка ОСОБА_2В.(2) пояснила, що не має наміру проживати в спірній квартирі, має бажання в подальшому продати виділену їй кімнату для покращення своїх жилих умов;

- неповнолітні діти повинні проживати разом із батьками, позивач ОСОБА_1М.(1) рішенням суду був позбавлений батьківських прав відносно доньки (3).

Відмовляючи ОСОБА_2В.(2), яка діє в інтересах неповнолітньої дитини, у задоволенні її позову суд виходив із вищезазначених обставин, вважаючи, що розірвав договір найму житла, вона взагалі втратила право на користування ним разом із дитиною.

У ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб … державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім*ї на постійне проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Стосовно ст.104 ЖК України у разі відмовлення членів сім*ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Керуючись ст.ст.3, 4, 8, 11, 15, 114, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.64, 104, 107 ЖК України суд -

ВИРІШИВ :

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнати такими, що втратили право користування квартирою № 2 у будинку № 34 по вул. Жуковського в м. Маріуполі.

В позові ОСОБА_2, діючої в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 8 грн., розходи по ІТЗ судового процесу 37 грн.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після проголошення, якщо протягом вказаного часу не буде подана скарга до Апеляційного суду Донецької області про його скасування.

Суддя: Сараєв І. А.