Справа № 2-709/2012р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«20» січня 2012 року
Ленінський районний суд
м.Луганська

в складі: головуючого-судді:
Женеску Е.В.

при секретарі:
Хрістюк О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

07 квітня 2011 року ОСОБА_1
звернулася до Дарницького районного
суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що 10
липня 2006 року між нею та відповідачем
було укладено шлюб та зареєстровано
його у Ленінському відділі реєстрації
актів цивільного стану Луганського
міського управління юстиції
Луганської області, про що в книзі
реєстрації актів про укладення шлюбу
зроблено відповідний запис № 12. Від
цього шлюбу мають із відповідачем сина
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі
реєстрації актів цивільного стану про
народження Подільського районного
управління юстиції у м. Київ зроблено
відповідний запис № 1736. Спільне життя з
відповідачем не склалося у зв'язку з
тим, що відповідач зловживав спиртними
напоями, зраджував, в нетверезому стані
вів себе агресивно: принижував,
ображав, застосовував фізичне
насильство, погрожував фізичною
розправою, ламав майно, у зв'язку з чим
декілька разів викликала міліцію. До
дитини чоловік був абсолютно байдужий,
навіть у вихованні майже не приймав
участі у вихованні сина та ображав
його, фізичне насильство та погрози
вчиняв, не зважаючи на присутність сина
у квартирі. Таким чином, сторони
припинили шлюбні стосунки, перестали
вести спільне господарство та
проживати разом, шлюб між сторонами
розірвано відповідно до рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 25 вересня 2010 року. Син мешкає разом
із позивачкою та перебуває повністю на
її утриманні, відповідач надає кошти у
розмірі однієї тисячі гривень, але ця
сума, на думку позивачки, не в повній
мірі надає можливість забезпечити
належне утримання дитини, створити всі
необхідні умови для її всебічного
розвитку, оскільки ці кошти ідуть на
сплату дитячого садочка, вартість
якого складає 1000 грн., проте, мінімальне
утримання дитини складається також з:
додаткових зборів у садку(на подарунки,
на театр, тощо), харчування, яке має бути
повноцінним та різноманітним, а також
ліки, вітаміни, іграшки, книги, одяг,
послуги няні (оскільки позивачка
працює для утримання себе та дитини),
відвідування культурних закладів та
ін., спортивну секцію (оскільки син
росте без батька, треба набувати
чоловічих рис, брати з когось зразок),
психолога (оскільки у дитини сильний
переляк - наслідок агресивної
поведінки відповідача, її треба
лікувати), стоматологічні послуги,
транспортні послуги, пов'язані з
вищезазначеним. Позивачка посилається
на те, що до цього моменту всі потреби
оплачувала вона, також допомагають їй
її батьки, відповідач не цікавиться
дитиною, її здоров'ям, матеріальним
забезпеченням, тощо, тоді як дитина
завжди із нею, тоді як чоловік, в
кращому випадку, брав дитину на
декілька часів раз в неділю або раз в
дві неділі, окрім того, відповідач
повертав сина, в основному, будучі в
стані алкогольного сп'яніння;
відповідач не вітає сина зі святами,
навіть на День народження, Новий рік та
Різдво не подарував дитині іграшки, а в
останній раз, коли чоловік брав до себе
сина, він відвів його до своїх друзів,
де дозволяв стороннім особам ображати
дитину, та, зі слів сина, відповідач з
друзями змушували його вживати
незрозумілі речі, а саме «грязь». Також,
відповідач дозволив собі штовхнути
сина так, що він вдарився об стінку і в
нього боліла голова, а потім відповідач
пішов з друзями ввечері (в суботу) «на
роботу», залишивши сина у 4,5 роки самого
на всю ніч в квартирі, при цьому дитина
не спала, плакала, дуже перелякалась.
Також, зі слів сина, подруга
відповідача, коли проводжала дитину
вранці до відповідача, штовхнула сина
на трамвайні рейси і образила його, а
коли чоловік повернув дитину,
позивачка не могла привести сина до
тями, у дитини боліла голова, після
цього, син боїться залишатися сам у
кімнаті, дитина батька не згадує і не
хоче бачитися з ним, аргументуючи тим,
що батько його ображає, погано з ним
погодиться. Наведене, на думку
позивачки, свідчить, що Відповідач
байдуже ставиться до сина і
благополуччя дитини, виховання та
психологічний стан залежить від
позивачки, тоді як витрати, необхідні
для утримання, виховання сина та
звернень до психолога значно
перевищують сплачений відповідачем
мінімум, та після останньої зустрічі
сина з батьком, вона із відповідачем
припинила спілкування. Домовленості
між позивачкою та відповідачем
відносно його участі в утриманні сина
на даний момент не має, позивачка
посилається на те, що неодноразово
звергала увагу відповідача щодо
необхідності утримувати дитину,
пропонувала взяти на себе, окрім
оплачуваних витрат на садочок, сплату
одягу чи щось інше, але відповідач
відмовився. Окрім того, посилалася на
те, що відповідач офіційно працює, має
постійний стабільний дохід та,
наскільки відомо позивачці, гарний
заробіток, проте сплачує суму, яка є
значно нижчою від його щомісячних
доходів, крім того, відповідач отримує
другу вищу освіту в Українській
академії банківської справи
Національного банку України, живе у
своє задоволення, та в змозі надавати
відповідну матеріальну допомогу
дитині, спроможній утримувати сина
відповідно до вимог, необхідних дитині.

Враховуючи викладене, просила суд
витребувати у відповідача та за місцем
його роботи документи, що
підтверджують його заробіток,
стягувати з відповідача на її користь
аліменти на утримання сина, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх
видів заробітку (доходу), але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 1 квітня 2011 року та до
досягнення сином повноліття.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києві від 05серпня 2011 року справу
направлено за підсудністю до
Ленінського районного суду м.
Луганська.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Луганська від 06 вересня 2011 року справу
було прийнято до провадження та
призначено до розгляду у попередньому
судовому засіданні.

Відповідач частково визнав позовні
вимоги, у запереченнях на позовну заяву
просив суд призначити йому сплачувати
на користь позивачки кошти на
утримання дитини у розмірі 500 грн.
щомісячно, до досягнення дитиною
вісімнадцятирічного віку, а також
зобов'язати позивача надати Довідку
про заробітну плату за останні 3 місяця,
викликати до судового засідання в
якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також
витребувати з дитячого дошкільного
закладу відповідно до поданої
позивачкою квитанції інформації про
вартість перебування дитини у цьому
закладі. В обґрунтування заперечень
зазначив, що у позовній заяві,
стверджується, що спільна з
відповідачем дитина –ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, повністю знаходиться на
утриманні позивачки і остання до
моменту пред'явлення вказаного позову
оплачувала всі потреби дитини,
користувалася допомогою своїх батьків,
а також вона стверджує, що дитина
відвідує дитячий садочок, щомісячна
вартість якого складає 1000 грн., але
будь-які докази вартості відвідування
дитиною дитячого садка не надає, а
мінімальне утримання дитини
складається, зокрема: з додаткових
зборів у садку на подарунки, послуг
найманих хатніх працівників (няні) та
транспортних послуг, пов'язаних із цим,
тоді як на думку відповідача, доцільно
відмітити, що чинним законодавством
України перелічені витрати до
мінімально необхідних не відносяться;
позивач одночасно стверджує про
відмову відповідача утримувати дитину,
проте відповідач свій обов'язок по
утриманню спільної з позивачем дитини
ніколи не заперечував, від його
виконання не ухилявся, і дізнавшись про
пред'явлення розглядуваного позову,
здійснювати щомісячні перерахування
на утримання дитини не припинив, що
підтверджується відповідними
банківськими квитанціями, що
додаються; окрім того, всупереч самій
собі, позивач в тексті своєї позовної
заяви зазначає про фактичне надання
відповідачем коштів на утримання
дитини в розмірі 1000 грн. Відповідач
посилався на те, що жодне з тверджень
Позивача нічим не обґрунтовується та
жодним чином не підтверджується,
єдиним наданим доказом є так звана
квитанція з дитячого закладу, однак,
вказаний документ має разовий характер
та взагалі викликає сумнів у
достовірності, оскільки за наявною у
Відповідача інформацією, дитина
приблизно з лютого - місяця цього року
взагалі дитячі дошкільні заклади не
відвідує, так як позивач з метою
усунення відповідача від спілкування з
дитиною відвезла сина до своїх батьків.
Ця поведінка позивача на думку
відповідача є незрозумілою, з огляду на
те, що час від часу позивач відвідує
відповідача та залишається у нього
вдома на один - декілька днів, вочевидь
з метою поновлення подружніх стосунків
або отримання додаткових грошей, що
можуть підтвердити спільні друзі та
знайомі сторін, яких відповідач
просить викликати до судового
засідання в якості свідків, а також
консьєржки під'їзду, в якому проживає
відповідач. Окрім того, заперечуючи
проти позву, посилався на те, що
позивачка посилалася на те, що дитина
відвідувала спортивну секцію із
силових видів спорту, з чого можна
зробити висновок про відмінний стан
здоров’я дитини, тобто, дитина не
потребує додаткових витрат на
лікування, будь-яких доказів з цього
приводу - медичних довідок,
рекомендацій лікарів тощо позивачкою
не надано, разом з тим, на частковому
утриманні відповідача знаходяться
його батьки, а саме: батько - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, військовий пенсіонер, і
розмір його пенсії станом на 01.07.2011 р.
складає 1066 гри. 41 коп., до того ж 15 травня
2011 року батьку відповідача було
встановлено інвалідність та
рекомендовано, зокрема стаціонарне
лікування, що призвело до істотного
збільшення розміру матеріальної
допомоги, яку Відповідач надає батькам,
а також на утриманні перебуває мати -
ОСОБА_6, пенсіонер, розмір її пенсії
становить 764 грн. Окрім того, відповідно
до Договору від 20 липня 2010 року № 12-22/27-10
про надання освітніх послуг та Довідки
даного навчального закладу від 25 липня
2011 р. № 12-029/55, відповідач є студентом
вищого навчального закладу -
Університету банківської справи
Національного банку України, що
викликано як службовими вимогами до
його професійного рівня, так і
прагненням Відповідача до
саморозвитку, вартість навчання
складає 7500 грн. за учбовий рік. Згідно
Договору оренди квартири від 02 лютого
2010 року та квитанцій про оплату
комунальних послуг, Відповідач
щомісячно витрачає на оренду житла 2800
грн. та інші, в т.ч. комунальні послуги 513
грн. 34 коп., а разом 3313 грн. 34 коп. Окрім
того, згідно Довідки від 01.08.2011 р. №
1221/110-2, Відповідач сплачує кредит,
отриманий 17 вересня 2008 р., тобто під час
подружнього проживання з позивачкою,
при цьому відповідач не вимагає від
позивача спільне погашення даного
кредиту.

Під час розгляду справи представник
позивачки просила суд стягнути з
відповідача аліменти на користь
позивача на утримання дитини у розмірі
1/3 частини всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку.

Представник відповідача позовні
вимоги визнав частково, не заперечував
проти стягнення з відповідача на
користь позивачки на утримання дитини
аліментних платежів у розмірі 1/10
частини всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку, представник
позивача в судовому засіданні надал
суду пояснення аналогічні, викладеним
у запереченнях на позовну заяву.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані і
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і запереченні
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Судом встановлене наступне.

Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про
права дитини, ст. 141 СК , мати і батько
мають рівні права та обов’язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебувають вони у шлюбі між собою, а
розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов’язків щодо дитини.

Судом встановлено, що 10 лютого 2006 року
Ленінським відділом реєстрації актів
цивільного стану Луганського міського
управління юстиції було зареєстровано
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

Шлюб між сторонами було розірвано
згідно рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 14 вересня 2009 року (а.с.
8).

Згідно даних свідоцтва про народження,
виданого відділом реєстрації актів
цивільного стану Подільського
районного управління юстиції у м.
Києві, батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
записані ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (а.с. 6).

Таким чином, і позивачка, і відповідач,
мають рівні права та обов’язки щодо
сина, не зважаючи на те, що шлюб між
ними, як батьками дитини, розірвано.
Факт проживання відповідача окремо від
дитини не впливає на обсяг його прав і
не звільняє від обов’язків щодо
дитини.

На підставі ст. 180 Сімейного Кодексу
України, батьки зобов’язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК
України, при визначенні розміру
аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне
становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів
інших дітей, непрацездатних

чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне
значення.

Із наданих позивачкою доказів,
вартість внеску за навчання у
Навчально-виховному закладі освіти
«Школа-ліцей»«Обдаровання»Київської
академії наук становить 748 грн. на
місяць (а.с. 9)., а вартість харчування
дитини у цьому закладі –204,83 грн. (а.с. 9).

Дитина відвідувала стоматолога, що
вбачається із довідки, виданої
Клінікою Доктора Левицького; згідно
довідки, дитині встановлено діагноз
хронічний карієс (а.с. 10).

Окрім того, як встановлено судом,
дитина відвідувала заняття з
хореографії, згідно даних квитанції
позивачкою було здійснено оплату
занять у розмірі 200,00 грн. (а.с. 63);
позивачка купувала дитині одяг, що
підтверджується даними товарного чеку
магазину «Дитячий світ «Калинка»(а.с.
63).

19 вересня 2011 року на банківський
рахунок, відкритий на ім’я позивачки
відповідачем було перераховано 500,00
грн. (а.с. 75).

Із наданих відповідачем квитанцій
вбачається, що він здійснював
регулярні перекази на банківський
рахунок, оформлений на ім’я позивачки,
у період з березня по жовтень 2011 року
(а.с. 85-95). Як встановлено судом, вказані
суми коштів були призначені на
утримання дитини і витрачалися
позивачкою на відповідні цілі.

Отже, як встановлено судом, на
утриманні позивачки перебуває
малолітня дитина, яка має потребу у
здобутті дошкільної освіти, а також у
фізичному та духовному розвитку.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про дошкільну освіту»,
дошкільна освіта є обов'язковою
первинною складовою частиною системи
безперервної освіти в Україні. При
цьому, відповідно до ч. 1 ст. 36 цього
Закону, батьки або особи, які їх
замінюють, мають право вибирати
дошкільний навчальний заклад та
форму здобуття дитиною дошкільної
освіти.

Отже, правом вибору дитячого садочку,
як закладу дошкільної освіти, для
здобуття такої освіти дитиною наділені
як позивачка, так і відповідач.

Суд бере до уваги пояснення
представника позивача про те, що
вартість навчання у дитячому садочку
не може бути нижчою від 1 000,00 грн.,
оскільки за відсутності реєстрації у м.
Києві у неї виникли труднощі із
влаштуванням дитини навіть у цей
дитячий садочок, та дитина, з цієї ж
причини, не може відвідувати
муніципальний заклад дошкільної
освіти, вартість у якому можливо є
меншою.

Суд не бере до уваги пояснення
представника відповідача про те, що
можливе влаштування дитини у дитячий
садочок меншою вартістю, ніж той що
відвідує дитина, оскільки, не зважаючи
на тривалий час розгляду справи,
відповідач не запропонував позивачці
влаштування у дитини у конкретно
визначений заклад дошкільної освіти,
як власне і не довів, що умови
перебування дитини у цьому закладі
будуть не гіршими, ніж ті, якими є умови
у дитячому садочку, який відвідує
дитина.

Суд бере до уваги пояснення
представника позивачки про оплату
вартості харчування дитини у дитячому
садочку, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
дошкільну освіту», натуральний набір
продуктів для харчування дітей
дошкільного віку визначається
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі
охорони здоров'я спільно з спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі освіти і
науки за погодженням з спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі фінансів.
Організація та відповідальність за
харчування дітей у державних і
комунальних дошкільних навчальних
закладах покладаються на ОСОБА_8
Автономної Республіки Крим, обласні,
Київську та Севастопольську
міські державні адміністрації,
районні державні дміністрації та
підпорядковані їм органи управління, у
сфері управління яких перебувають
дошкільні навчальні заклади,
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у галузі освіти
і науки, інші центральні органи
виконавчої влади, яким підпорядковані
дошкільні навчальні заклади, органи
місцевого самоврядування, а також на
керівників дошкільних навчальних
закладів. Організація харчування
дітей у приватних дошкільних
навчальних закладах покладається на
власників та керівників дошкільних
навчальних закладів. Контроль і
державний нагляд за якістю
харчування у дошкільних навчальних
закладах незалежно від
підпорядкування, типів і форми
власності покладаються на засновників
(власників) цих закладів, відповідні
органи управління охорони здоров'я та
відповідні органи управління освітою.
Батьки або особи, які їх замінюють,
вносять плату за

харчування дітей у державному та
комунальному дошкільному навчальному
закладі у розмірі, що не перевищує 50
відсотків (у міській місцевості) та 30
відсотків (у сільській місцевості) від
вартості харчування на день. Від сплати
за харчування дитини звільняються
батьки або особи, які їх замінюють, у
сім'ях, в яких сукупний дохід на
кожного члена за попередній квартал
з урахуванням індексу зростання цін
не перевищував прожиткового мінімуму.

Стосовно матеріального становища
сторін по справі судом встановлено
наступне.

Позивачка працює у ПАТ ПБК
«Славутич»на посаді менеджера з
рекламних матеріалів та інновацій і
розмір нарахованої їй заробітної плати
за період з вересня по грудень 2011 року
склав 49 416,52 грн., відповідач - у ПАТ «ВТБ
Банк»на посаді головного спеціаліста
сектора із супроводження кредитів
вказаного банку і розмір нарахованої
йому заробітної плати за період з 01
лютого 2011 року по 31 липня 2011 року склав
52 730,86 грн.

Таким чином, як встановлено судом,
середній дохід позивачки є більшим за
відповідача, однак при цьому, суд
враховує наступне.

Як встановлено судом, і позивач, і
відповідачка винаймають житло у м.
Києві.

Так, згідно даних паспорту громадянина
України, і ОСОБА_1, і ОСОБА_2
зареєстровані в м. Луганську, за
адресою: вул. Коцюбинського, б. 27, кв. 439,
та кв. Мирний, б. 9, кв. 54, відповідно,
проте фактично мешкають у м. Києві, чого
не заперечують самі сторони (а.с. 4, 5).

Зокрема, позивачка разом із сином
–ОСОБА_6 мешкає за адресою: м. Київ,
Княжий Затон, б. 17, кв. 54 (а.с. 143).

Позивачка несе витрати по утриманню
вказаної квартири, а саме: по оплаті
спожитої електроенергії, оплаті
комунальних послуг, вартість яких за
грудень 2011 року склала 627,21 грн., по
оплаті послуг мережі інтернет (а.с. 144-147)

02 лютого 2010 року відповідач уклав із
ОСОБА_9 договір оренди квартири у
фізичної особи, за яким для особистого
проживання винайняв квартиру АДРЕСА_1,
терміном на 3 роки; орендна плата
складає 2 800,00 грн. Згідно рахунків на
оплату послуг зв’язку і Інтернет, а
також квитанцій, відповідач сплачував
телекомунікаційні послуги і Інтернет
за місцем проживання за період з грудня
2010 по червень 2010 року, а також
комунальні послуги, вартість яких у
опалювальний період становила 476 грн.
на місяць, решту часу –до 300 грн. на
місяць, спожиту електроенергію
(приблизно 30 грн. на місяць) (а.с. 68-76, 96-102,
103-110, 111-114, 115-124, 130-131).

Таким чином, як встановлено судом,
сторони несуть приблизно однакові
витрати по утриманню квартир, у яких
мешкають, чого не спростовували
сторони.

20 липня 2010 року відповідач уклав із
Університетом банківської справи
Національного банку України договір
про надання освітніх послуг № 12-22/27-10,
терміном до 01 березня 2013 року, вартість
навчання становить 7 500,00 грн. на рік, а
загалом –18 750,00 грн. (а.с. 79-80). Згідно
довідки, виданої вказаним навчальним
закладом, 25 липня 2011 року, відповідач
навчається на ІІ курсі вказаного
закладу (а.с. 81), у зв’язку із чим, суд
бере до уваги твердженняпредставника
відповідача про необхідність здобуття
освіти у зв’язку із роботою у
банківській установі та його потребу у
розвитку.

Суд не бере до уваги доводи
представника відповідача про те, що він
несе витрати по сплаті кредиту,
отриманого спільно із позивачкою,
враховуючи наступне.

Згідно довідки, виданої відділенням
«Ренесанс»ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_2 17
вересня 2008 року у ПАТ «ВТБ Банк»було
відкрито картковий рахунок в розмірі 17
800,00 грн. строком дії до 31 грудня 2011 року;
станом на 01 серпня 2011 року основна
заборгованість складає 17 800,00 грн.,
заборгованість за нарахованими
відсотками –32,19 грн. (а.с. 67), проте
будь-якими належними доказами
відповідач не довів, що ним було
укладено кредитний договір, за яким
існує обов’язок по сплаті платежів для
нього та позивачки.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК,
ОСОБА_7, батьку відповідача, 15 березня
2011 року було встановлено ІІІ групу
інвалідності, внаслідок захворювання,
пов’язаного із проходженням
військової служби, протипоказано
тяжкий фізичний труд, тривалі
відрядження, рекомендовано
санаторно-курортне лікування (а.с. 76.
135-137). ОСОБА_7 перебуває на обліку у
ГУПФУ в Луганській області, розмір його
пенсії станом на 01 липня 2011 року
складає 1 066,41 грн. (а.с. 77).

Мати відповідача, ОСОБА_6, перебуває на
диспансерному обліку у поліклініці
Луганської міської багатопрофільної
лікарні № 3 із діагнозом гіпертонічна
хвороба іі ступеня тощо, а також є
пенсіонером та перебуває на обліку в
УПФУ в Артемівському районі м.
Луганська, розмір її пенсії за період з
01 січня 2011 року по червень 2011 року склав
4 542,00 грн. (а.с. 78, 132).

Суд не бере до уваги пояснення
представника відповідача про те, що він
несе додаткові витрати на придбання
ліків для свого батька, адже із наданих
до суду квитанцій на суму 381,62 грн. та 41,89
грн. не вбачається ким та за якими
призначеннями ці ліки були придбані
(а.с. 133).

Таким чином, як встановлено судом,
батьки відповідача є пенсіонерами,
отримують пенсію, зокрема, батько
визнаний інвалідом, мати –перебуває на
диспансерному обліку за станом
здоров’я.

Як було встановлено в судовому
засіданні, батьки позивачки є також
людьми похилого віку, потребують
матеріальної допомоги, яку за
можливості надає їм донька, чи за
можливості, не зважаючи на скрутне
матеріальне становище, надають її
доньці.

Беручи до уваги вищевикладене,
враховуючи стан здоров'я та
матеріальне становище дитини;
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів непрацездатних батьків, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України,
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини

відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу, тобто, визначення аліментів у
твердій грошовій сумі.

Судові витрати суд покладає на
відповідача.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішення у
межах сплати платежу аліментів за один
місяць.

Керуючись ст.ст. 10, 11,57, 60, 88, 209, 212 –215, 367
ЦПК України, ст.ст.180,182 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 Федерації, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки
ІНФОРМАЦІЯ_7, на утримання дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі
? всіх видів заробітку (доходу)
щомісячно, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку, починаючи з 07 квітня
2011 року і до повноліття дитини.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на
користь держави державне мито у сумі 51
грн. 00 коп. та витрати з
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особами, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення рішення
–з дня отримання копії рішення, через
Ленінський районний суд м. Луганська.

Головуючий-суддя:
_______________________________________ Е.В. Женеску