Номер провадження: 22-ц/1590/3060/2012
Головуючий у першій інстанції Бабаков
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.

Парапана В.Ф.,

при секретарі: Сенчук А.І.

за участю: відповідача ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3,

та представника третьої особи служба у справах неповнолітніх

Одеської міської ради - Баянська О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2011 року за позовом ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах неповнолітніх Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а:

03 серпня 2011 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак від виховання сина ОСОБА_2 само відсторонився, ухиляється та не виконує своїх батьківських обов'язків щодо матеріального утримання і виховання дитини, на підставі наведеного та з визначених у позовній заяві підстав позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав.

Позивачка та її представники в судовому засіданні позов підтримали та наполягали на його задоволенні.

Відповідач та його представник позов не визнали, просили у задоволенні позову відмовити, так як обставини викладені у позовній заяві не відповідають дійсності, та насправді відповідач систематично бачиться з сином та надає йому матеріальну допомогу.

Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради просила суд винести рішення на розсуд суду, не заперечувала, а ні проти задоволення позову, а ні проти відмови у позові.

Представник Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради позов не визнала, просила у задоволенні позову відмовити підтримала висновок органу опіки про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить дане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, а тому воно постановлено з порушенням норм права.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2, просить апеляційну скаргу відхилити у зв'язку з її безпідставністю.

В судове засідання не з'явилися позивачка по справі ОСОБА_5 та представник третьої особи органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР, але про розгляд справи вони сповіщалися належним чином, про що свідчить телефонограма на ім'я ОСОБА_5 та поштове повідомлення про отримання судової повістки органом опіки та піклування, крім того позивачка ОСОБА_5 надала до апеляційного суду письмове клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи у зв'язку з її хворобою, однак документу підтверджуючого поважність причини неявки до суду нею надано не було. Тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка до апеляційного суд не перешкоджає її доступу до суду та розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_5 та заперечення на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, а також думку на апеляцію представника служби у справах неповнолітніх Одеської міської ради Брянської О.І., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_9 згідно свідоцтва про народження дитини є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу 28 листопада 1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 шлюб було розірвано.

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрації) ОСОБА_6 мешкає за адресою АДРЕСА_1 разом з бабусею, матір'ю та братом.

При цьому, відповідно до висновку Органу опіки та піклування позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав є недоцільним, отже судова колегія критично ставиться до доводів апеляційної скарги про те, що висновок Органу опіки та піклування не відповідає фактичним обставинам справи, а тому колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вони нічим не підтверджуються.

Здобутими у суді першої інстанції показами свідків підтверджують лише той факт, що відповідач ніколи не з'являвся за адресами, де проживає та навчається син, однак це не є підставою для висновку щодо його злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Згідно до ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він: не забрав дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини та протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводиться з дитиною; є хронічним алкоголіком або наркоманом; вдається до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підставою для відповідальності батьків є лише їх ухилення від виконання батьківських обов'язків, що включає наявність вини.

Позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 03 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. У принципі 6 Декларації проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Враховуючи зазначені обставини, заперечення ОСОБА_2 проти позбавлення його батьківських прав та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а інші заходи впливу відносно нього не здійснювались, то судова колегія вважає, що підстав для позбавлення батьківських прав відповідача на підставі ст.164 СК України немає.

Отже, твердження позивачки ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, являються неспроможними, та такими, що не заслуговують на увагу.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення по справі немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: ппис М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан