Справа №: 0906/1071/12
Провадження №: 2/0906/525/12
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2012 року селище Вигода

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Керніцького І. І.,

секретаря Оленюк Т.В.,

адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в селищі Вигода справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за межі держави,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить суд постановити рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України за кордон в Російську Федерацію неповнолітній ОСОБА_4, 10.11.2007року народження, громадянці України, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_1 Україна в супроводі її ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк протягом шести місяців з дня набрання рішенням суду в даній справі законної сили.

Свої вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Їх шлюб зареєстровано 20 квітня 2007р. За час спільного сімейного проживання в них народилась дитина: дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. Свідоцтво про народження серія І-НМ № 077996 видане виконкомом Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області. Спільне сімейне життя в них з відповідачем не склалося. Між ними виникали непорозуміння, відповідач постійно її ображав та принижував. Все це стало причиною її звернення в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу. Рішенням Долинського районного суду від 16.08.2011р. в справі № 2-795/2011 шлюб між ними було розірвано. Неповнолітню їхню дитину ОСОБА_4, 10.11.2007р. залишено проживати разом із нею. Після розірвання шлюбу малолітня дитина ОСОБА_4 проживає разом із нею за адресою вул. Пушкіна, 2/27 в м.Долина Івано-Франківської обл. Примирення між ними було неможливим. На скільки її відомо відповідач в даний час проживає з іншою громадянкою. 07.09.2012р. вона вийшла заміж ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія ІІ-АК№782789, що видане відділом ЗАГС Красносельського району комітету по справам ЗАГС уряду Санкт-Петербургу. Її чоловік проживає в м. Санкт-Петербург, працює в ТзОВ «Салют Аеродром». З метою відпочинку та оздоровлення , вона бажаю тимчасово виїхати в гості до свого чоловіка, в м. Санкт-Петербург, разом із собою вона хоче взяти також свою дитину. Відповідним житлом для проживання забезпечені, чоловік є власником 3-х кімнатної житлової квартири в м. Санкт-Петербург. Для виїзду дитини за кордон разом з нею, потрібен письмовий дозвіл батька /нотаріально посвідчений/. На її прохання колишнього чоловіка про надання дозволу на виїзд дитини, відповідач повідомив, що він не дасть згоди на виїзд дитини за кордон. По-скільки вона такого дозволу, не має можливості добровільно отримати від відповідача, то вимушена звертатись в суд даним позовом. Відповідно до ст. 4 ч.2 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, за відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, його виїзд може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 ст.10 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991 року, передбачено що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, в тому числі і власну, і повертатися в свою країну. ст.6 та ст.31 Конвенції про права дитини, передбачено, що дитині забезпечується здоровий розвиток та дитина має право на відпочинок, дозвілля. У відповідності до протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист прав і основних свобод людини, (Рим, 04.11.1950 р.), ратифікованої Законом України № 475-97-ВР від 17.07.1997 року, передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, зіславшись на вищевикладені обставини, просили позов задоволити. Крім того, позивач суду пояснила, що виїзд дитини за межі України, а саме в Російську Федерацію не повязаний з потребою у лікуванні дитини чи її відпочинку, насправді вона хоче познайомити дитину з родичами її теперішнього чоловіка.

Відповідач позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що позивач уклала шлюб з іншою особою, яка проживає на території Російської Федерації. Ця особа не є словянської національності. З даних, які він отримав через електронну мережу «Інтернет»йому відомо, що чоловік позивача веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Вважає, що оскільки позивач уклала шлюб з громадянином ОСОБА_6 то вона має намір виїхати туди на постійне місце проживання та відповідно забрати з собою дитину, що в подальшому унеможливить його участь у вихованні дитини та спілкування з нею. Якщо дитині потрібний відпочинок за межами України то він як батько зможе оплатити його вартість чи поїхати з дитиною закордон особисто, однак не в Російську Федерацію. Просить відмовити в задоволенні даного позову.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України»оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років ). За відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року : п.2-2. : Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі предявлення оригіналів або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували між собою в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.04.2007 року на підставі рішення суду. За час спільного проживання в шлюбі в них народилася дочка ОСОБА_4, яка в даний час є неповнолітньою.

Відповідно до світлокопії свідоцтва про укладення шлюбу серії ПАК № 782789, виданого відділом ЗАГС Красносельського району Комітету в справах ЗАГС Уряду Санки-Петербурга між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 07.09.2012 року укладено шлюб.

Ст.ст. 6, 31 Конвенції «Про права дитини»передбачено, що дитині забезпечується здоровий розвиток та дитина має право на відпочинок та дозвілля.

Відповідач не заперечує, щодо надання згоди на виїзд дитини в іншу країну, окрім Російської Федерації, якщо це необхідно для оздоровлення та відпочинку дитини.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень.

В обґрунтування своїх позовних вимог щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України, а саме в Російську Федерацію позивач зазначає, що це повязано з необхідністю лікування та відпочинку дитини.

Проте, в судовому засіданні позивач не навела суду будь-яких фактичних даних, які б свідчили про те, що неповнолітня ОСОБА_4 потребує лікування чи відпочинку за межами Держави.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки позивач не довела необхідності виїзду дитини за межі України з наведених нею в позові підстав, натомість вказала в судовому засіданні підставу, яка не повязана зі станом здоровя, фізичним чи духовним розвитком дитини, та не є такою, що негативно впливає на її права та інтереси, в задоволенні даного позову слід відмовити.

На підставі викладеного та ст. ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.ст. 6, 31 Конвенції «Про права дитини», ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст.ст. 208, 209, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за межі держави відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з часу його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд. Особи, які брали участь в справі, однак не були присутні підчас проголошення судового рішення, можуть оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку на протязі десяти днів з часу отримання копії цього рішення.

Суддя

«Повний текст рішення суду виготовлено 03 грудня 2012 року. Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи»,

Суддя