У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Парапана В.Ф.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Сенчук А.О.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та

представника третьої особи ПАТ «Дельтабанк» - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовомому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 05 квітня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товаривства «УкрСиббанк», за участю третіх осіб: Публічного акціонерного товаривства «Дельта Банк», Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсним іпотечного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

10 січня 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третіх осіб ПАТ «Дельта банк», Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсним іпотечного договору. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 26 березня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПП «Кабаре-Лідер» укладено кредитний договір №0, за умовами якого відповідач надав ПП «Кабаре Лідер» кредит у розмірі 35 000 доларів США.

У якості забезпечення повернення кредиту, 26 березня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5.

Позивачка ОСОБА_2 вважає, що вказаний іпотечний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства у частині захисту прав дітей, оскільки вона та іпотекодавець ОСОБА_5 є батьками двох малолітніх дітей, а саме ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі чого вона звернулась до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» та представник третьої особи ПАТ «Дельта банк» позов не визнали та просили суд відмовити у його задоволенні.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 05 квітня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції не з'явились позивачка ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 та представник третьої особи Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про розгляд справи вони сповіщались належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка до суду апеляційної інстанції не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та думку представника ПАТ «Дельтабанк» ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що з метою забезпечення виконання умов договору про надання кредиту №0, 26 березня 2007 року ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 уклали іпотечний договір, за яким останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та належить ОСОБА_5 на праві приватної власності (а.с. 5-8).

Положеннями ст. 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути сформований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновителями) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави визнання договору недійсним та застосування правових наслідків визнання його недійсним передбачені статтями 203, 215 ЦК України, відповідно до яких, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що відсутні правові підстави передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання іпотечного договору недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що під час укладання кредитного договору №0 від 26 березня 2007 року було порушено права малолітніх дітей на користування житловим приміщенням не заслуговують на увагу, оскільки апелянтом не надано доказів, які підтверджують, що на момент підписання вищевказаного іпотечного договору діти були зареєстровані в даній квартирі.

Крім того, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що іпотечний договір укладений з додержанням вимог чинного законодавства України, оскільки на момент підписання спірного договору ОСОБА_5 не повідомив банк та нотаріуса про те,що в квартирі, яку він передає в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк», машкає його малолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 05 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_8

ОСОБА_1