Справа № 2-2912/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2012 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої
судді

Дубіжанської Т.О.

при секретарі

Сорокіній А.С.

за участю позивача

ОСОБА_1

за участю представника
відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк»про стягнення коштів,
-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3,
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»про
стягнення коштів, який в жовтні 2011 року
уточнив та просив стягнути солідарно з
відповідачів суму вкладу 8353,32 євро, що в
еквіваленті на час звернення з позовом
складає 91468 грн. 85 коп. та судові
витрати; а також стягнути з ОСОБА_3 на
його користь моральну шкоду в розмірі 50
000 грн. В обґрунтування своїх вимог
позивач вказав на те, що 31.10.2007 року між
ним та ПАТ КБ «ПриватБанк»було
укладено договір № SAMDN6961 (вклад
«Копілка»), згідно якого він передав
банку кошти в розмірі 5000 євро, а банк в
свою чергу відкрив йому особовий
рахунок № 7648 і видав ощадну
книжку № 939390. За ініціативою
співробітника ПАТ КБ
«ПриватБанк»ОСОБА_4, під час укладення
договору, було також укладено
довіреність № 700366961 до Договору №
SAMDN6961 на ім’я відповідача ОСОБА_3
(його сина). Даючи рекомендації
співробітник банку не роз’яснила йому
наслідки укладення вказаної
довіреності, що в подальшому призвело
до порушення його прав. Згідно вище
вказаної довіреності від надав право
ОСОБА_3 розпоряджатись повністю
коштами в частині отримання відсотків
або здійснення до вкладення на
відкритий депозитний рахунок.
Укладаючи договір та передавши кошти
на депозитний вклад, він мав намір
зберегти їх для використання на
лікування, так як він вже мав три
операції та для витрат на його
поховання. З цією метою в договорі він
зробив заповідне розпорядження, згідно
якого в разі його смерті, вкладом та
відсотками розпоряджатися буде ОСОБА_3
24.06.2011 року, ПАТ КП «ПриватБанк»за
допомогою sms-повідомлення сповістив
його, що вклад і нараховані відсотки з
рахунку отримані. Прибувши до банку він
дізнався, що його син ОСОБА_3 за
вказаною вище довіреністю, зняв суму
самого вкладу і усі нараховані
відсотки всього на загальну суму 8 300
євро, що в гривні на час подання позову
складає 92 877 грн. Кошти в розмірі 8 000
євро ОСОБА_3 поклав на свій особистий
рахунок, а 300 євро знав готівкою та
використав на власні потреби
(погашення кредитних зобов’язань). На
звернення до відповідача з вимогою
повернути кошти отримав відмову. 30.06.2011
року він звернувся до
Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
відносно викрадення документів на
квартиру та шахрайських дій ОСОБА_3
направлених на заволодіння коштами.
Постановою від 04.07.2011 року йому було
відмовлено в порушенні кримінальної
справи так як між сторонами склалися
цивільно-правові відносини. Окрім
вказаного, діями ОСОБА_3 йому було
спричинено моральну шкоду. Тому
позивач вимушений звернутися до суду з
позовом для захисту своїх прав.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, та просив
задовольнити посилаючись на обставини
зазначені в позові.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк»за
довіреністю ОСОБА_2 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала, та
просила відмовити в задоволені позову
щодо Приватбанку.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з’явився, про час і місце розгляду
справи був належним чином
повідомлений, про поважність причини
неявки не повідомляв, тому неявка
відповідача визнана неповажною.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України -
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

Згідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України - набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі.

Як встановлено в судовому засіданні, 31
жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «ПриватБанк»був укладений
договір SAMDN6961 (вклад «Копілка»), за
яким позивач зробив вклад до банку в
сумі 5 000 євро під 8% річних, на строк 12
місяців по 31.10.2008 року, а ПАТ КБ
«ПриватБанк»відкрив позивачу особовий
рахунок № 7648 і видав ощадну
книжку № 939390 (а.с.11-12). Також в
договорі в графі «Заповідне
розпорядження», було вказано, що в разі
смерті позивача ОСОБА_1 вкладом і
нарахованими відсотками буде
розпоряджатися його син ОСОБА_3 (а.с.12).
За рекомендацією працівника банку,
того ж дня, позивачем була підписана
довіреність № 700366961 до договору №
SAMDN6961, якою ОСОБА_1 уповноважив
свого сина ОСОБА_3 розпоряджатися
повністю (повністю, в частині отримання
відсотків або здійснювати довкладення)
його рахунком № 7648 від 31.10.2007 року
в ПАТ КП «ПриватБанк», для чого надав
право за нього розписуватися і
виконувати всі дії та формальності,
зв’язані з даним дорученням (а.с.13).
Довіреність була видана без права
передоручення і дійсна до моменту її
відміни.

Пунктом 5 вище вказаного Договору
передбачено, що в разі якщо в строк не
пізніше дня закінчення строку вкладу,
клієнт не заявив банку про відмову від
продовження строку вкладу (письмово до
відділу банку, або по телефону
клієнтської підтримки) вклад
автоматично вважається продовженим ще
на один строк, вказаний в п. 1 даного
Договору. Позивачем не було заявлено
вимоги щодо розірвання договору
вкладу, а тому строк його дії
автоматично продовжувався.

Як пояснив позивач у судовому
засіданні, вище вказані договір та
довіреність зберігалися у нього вдома,
і його син ОСОБА_3, який мешкає разом з
ним мав вільний доступ до документації.
Скориставшись довірою батька, ОСОБА_3
заволодів вказаними договором та
довіреністю, і маючи намір
безпідставно збагатитися шляхом
набуття грошових коштів, без
достатньої правової підстави зняв з
рахунку батька його внесок та
нараховані відсотки, про що позивач
дізнався спочатку за допомогою
sms-повідомлення та потім прибувши до
відділення ПАТ КБ
«ПриватБанк»особисто від
співробітників банку.

Всі спроби ОСОБА_1 повернути свої кошти
були марними, до теперішнього часу
ОСОБА_3 гроші не повернув, на телефонні
дзвінки не відповідає, зустріч з
батьком уникає.

Статтею 1058 ЦК України передбачено, що
за договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу, в якому
вкладником є фізична особа, є публічним
договором (стаття 633 цього Кодексу). До
відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

ПАТ КБ «ПриватБанк»виконав всі потреби
клієнта відповідно до умов чинного
законодавства України, і являється
лише фінансовим інструментом для
ОСОБА_1 Д та ОСОБА_3

Згідно наданої до матеріалів справи
Клієнтської виписки до договору
SAMDN6961 (клієнт ОСОБА_1) на момент
перерахунку відсотків, в результаті
дострокового розірвання договору
банківського вкладу на особовому
рахунку ОСОБА_1 знаходилося 8 353,32 євро,
що за курсом НБУ станом на день
винесення рішення 25 січня 2012 року (100
Євро = 1038,9137 грн.) еквівалентно складає 86
783 грн. 79 коп., тому суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з ОСОБА_3 суми вкладу з
відсотками підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог позивача
щодо стягнення цієї суми з ПАТ КБ
«ПриватБанк», то вони задоволенню не
підлягають, оскільки банк свої
зобов’язання виконав, а грошові кошти
були зняті за заявою ОСОБА_3 по
довіреності яка була надана позивачем.

Що стосується позовних вимог позивача
щодо стягнення з відповідача моральної
шкоди в сумі 50 000 грн., то вони
задоволенню не підлягають з наступних
підстав. Суди розглядають спори про
відшкодування фізичній або юридичній
особі моральної шкоди коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України або випливає з її положень, а
також у випадках передбачених
Цивільним кодексом України та іншим
законодавством, яким встановлено
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди. Наслідки порушення
договору банківського вкладу
(депозиту) не передбачають
відшкодування моральної шкоди, а тому
відсутні правові підстави для
задоволення вимоги позивача про
відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати, тому з відповідача на
користь позивача слід стягнути судовий
збір в сумі 915 грн. та витрати на
інформаційно-технічне обслуговування
у сумі 120 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 1058, 1212, 1213 ЦК України, 10, 57-60, 88, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»про
стягнення коштів –задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
суму банківського вкладу у розмірі 86 783
грн. 79 коп., судові витрати по справі 1 035
грн., а всього 87 818 грн. 79 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Т. О.
Дубіжанська