Номер провадження: 22-ц/1590/1874/2012
Головуючий у першій інстанції Калашнікова
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2012 року м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської о області у складі:

головуючого судді Драгомерецького М.М.

суддів колегії - ОСОБА_1

-ОСОБА_2,

при секретарі - Сенчук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2008 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення в натурі частки із майна, що є у спільній власності,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виділення в натурі належної йому 1/3 частки в самостійний об'єкт нерухомості із майна у вигляді домоволодіння, шо знаходиться за адресою м.Одеса вул.Сумська, 69. Свої позовні вимоги він обґрунтував тим, що дане домоволодіння належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі: ОСОБА_3 - 1/3 частина на підставі договору купівлі-продажу від 08 серпня 1978 року, 1/3 частина ОСОБА_4К, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 червня 1996 року, 1/3 частина ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 13 травня 2007 року. Частина будинку позивача має самостійні комунікаційні мережі, на ділянку існує самостійний вхід з вул. Сумської, порядок користування земельною ділянкою визначений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2004 року, що надає можливість експлуатувати і обслуговувати будівлі безперешкодно.

За таких обставин, та з правових підстав визначених у позовній заяві ОСОБА_3 просив суд його позов задовольнити.

Справа розглянута за відсутності відповідачів, які сповіщались про час та місце розгляду справи належним чином.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2008 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Судом виділено з домоволодіння по вул. Сумська,69 у м. Одесі в натурі частку у розмірі 1/3, яка складається з приміщень у жилому будинку літ. «А» з прибудовами літ. «а2», «а3»: 3-1,3-2, 3-3, 3-,3-6, загальною площею 65 кв.м., в тому числі житловою - 22,8 кв.м., господарських споруд у вигляді гаражу літ.»Л», сараїв літ. «К»,»П», вбиральні літ.»М», мостіння, огорож у самостійний обєкт нерухомості.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на самостійний обєкт нерухомості - житловий будинок літ. «А» з прибудовами літ. «а2», «а3», загальною площею 65 кв.м. (3-1,3-2,3-3,3-4,3-5,3-6) з господарськими спорудами сараїв літ. «К» та «П», гаражу літ.м. «Л», вбиральні літ.«М»,мостіння, огорожі та розташований на земельній ділянці площею 0,0693 га. по вул. Сумська,69-Б у м. Одесі.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на домоволодіння №69 по вул. Сумська у м. Одесі.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на домоволодіння №69 по вул. Сумська у м. Одесі.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, вказуючи на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм права, а тому є незаконним та необґрунтованим.

У судове засідання не з'явилися сторони по справі та представник апелянта Одеської міської ради, але про розгляд справи вони неодноразово сповіщалися належним чином, оскільки дана справа знаходиться в провадженні апеляційного суду з 04 листопада 2011 року. Однак, за відсутності належного фінансування на відправку поштової кореспонденції направити судові повістки сторонам по справі було неможливим. На 02 березня та 04 травня 2012 року сторонам було направлено судові повістки та процесуальні документи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, Одеська міська рада на протязі розгляду справи, як апелянт не цікавилась даною справою, та у судові засідання її представник не з'являвся. Тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка до суду апеляційної інстанції не перешкоджає подальшому розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Одеської міської ради, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного ОСОБА_9 України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що вони законні та обґрунтовані. В обґрунтування своїх висновків, суд посилався на те, що відповідно до ст.364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ в натурі його частки із майна, яке знаходиться в спільній частковій власності, якщо річ є подільною. Також, у якості обґрунтування оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилався на технічний висновок щодо можливості виділу частки у самостійний обєкт нерухомості, крім того, місцевий суд визнав право власності на окремо визначений нерухомий обєкт та присвоїв йому поштову адресу.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що домоволодіння №69 по вул. Сумська у м. Одесі належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі: ОСОБА_10- 1/3 частина на підставі договору купівлі-продажу від 08 серпня 1978 року, 1/3 частина ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 червня 1996 року, 1/3 частина ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 13 травня 2007 року. Домоволодіння в цілому складається з жилого будинку літ. «А» з прибудовами літ.«а», «а1», «а2», «а3»,«а4», «а5»,«а6», «а7», гаражу, погрібу, сараїв, навісу, вбиралень, огорож, мостіння та розташоване на земельній ділянці площею 2295 кв.м. Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будівель визначено рішенням Київського райсуду м. Одеси від 04 жовтня 2004 року: в користуванні ОСОБА_3 знаходиться ділянка площею 693 кв.м.. в користуванні ОСОБА_7 (як правонаступника ОСОБА_9Я.) знаходиться ділянка площею 807 кв.м., в користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_8 знаходиться ділянка площею 795 кв.м. 1/3 частка будівлі, що належить позивачу, складається з приміщень у будинку літ.»А» з прибудовами: 3-1 жила площею 22,8 кв.м., 3-2 веранда площею 14,1 кв.м., 3-3 кладова площею 7,8 кв.м., 3-4 коридор площею 3,8 кв.м., 3-5 ванна площею 5,3 кв.м.. 3-6 кухня площею 11,2 кв.м., з надвірних споруд у вигляді сараїв літ.«К»,«П», гараж літ.«Л», вбиральня літ.«М», 1/3 частина мостіння і огорож. Отже, за домовленості сторін та з урахуванням сталого користування належними сторонам по справі часткам у спільній власності судом першої інстанції було виділено у самостійний об'єкт нерухомості зазначену частину домоволодіння, встановивши, що його частина будинку має самостійні комунікаційні мережі, на ділянку існує самостійний вхід (в'їзд) з вулиці Сумської, визначений порядок користування земельною ділянкою надає можливість експлуатувати і обслуговувати будівлі безперешкодно.

При встановлених обставинах, місцевий суд обґрунтовано вважав позов ОСОБА_3 таким, що підлягає задоволенню на підставі ст. 364 ЦК України, якою передбачено право співвласника на виділ в натурі його частки із майна, яке знаходиться в спільній частковій власності, якщо річ є подільною.

Цей висновок суду першої інстанції підтверджується технічним висновком про можливість виділу частки із спільного домоволодіння яке свідчить про технічну можливість поділу майна між співвласниками відповідно належним їм часткам.

У даному випадку у самостійний об'єкт нерухомості виділяється 1/3 частина житлового будинку з господарськими спорудами яка належить позивачу.

Однак, при винесенні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини того, що позивачем по справі заявлялись позовні вимоги, щодо визнання права власності на виділену частку спірного обєкту нерухомості у вигляді самочинно збудованих будівель та споруд.

Відповідно до ст.11 п.1 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №21 від 12 січня 2004 року було прийнято в експлуатацію та визнано право власності за ОСОБА_3 на самочинно збудовані обєкти нерухомості, а саме прибудову літ «а3» відкриту веранду літ «а7» сарай літ. «П» та гараж літ. «Л», що розташовані на земельній ділянці по вул. Сумська 69 у м. Одесі, отже за таких обставин судова колегія вважає, що на вказані обєкти нерухомості за позивачем обґрунтовано визнано право власності.

При цьому, судової колегії вважає, що оскільки позивач ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, дозволу на будівництво обєктів нерухомості у вигляді господарських споруд сараю літ.»К» та вбиральні літ.»М», що розташований на земельній ділянці площею 0,0693 га. по вул. Сумська,69-Б у м. Одесі не отримував, то в цій частині рішення суду підлягає скасуванню

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної

власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно п. 30, 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивачем по справі було вчинено самочинне будівництво, але всупереч чинному законодавству не було встановлено на підставі яких дозвільних документів це самочинне будівництво було здійснено.

Згідно до ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п.п. «б» п. 1, 3 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать участь у прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку та у випадках, встановлених законом; здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Також ч. 4 ст. 30-1 Закону України «Про планування та забудову територій» прийняття у експлуатацію збудованих до 31 грудня 2008 року без залучення підрядних організацій приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, які споруджувалися без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об'єктів у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади з питань будівництва та архітектури, за наявності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об'єкт.

Згідно ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій» дозвіл на виконання будівельних робіт - документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Всупереч зазначених вимог законодавства ОСОБА_3 не було отримано дозволу на будівництво, а в подальшому самочинно збудовані споруди не були прийняті в експлуатацію відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю.

Крім того, ч.1 ст.120 ЗК України, передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Таким чином, у разі набуття права власності ОСОБА_3 на самочинні обєкти нерухомості по вул. Сумській 69 в м. Одесі ним набувається право власності на земельну ділянку, яка знаходиться в його користуванні, що призводить до порушення права власності на зазначену земельну ділянку Одеської міської ради, що є її власником, та суперечить ч.1 ст. 321 ЦК України згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд неправильно застосував норми матеріального права, у звязку з чим рішення місцевого суду підлягає зміні в частині задоволення позовних

вимог ОСОБА_3, щодо визнання права власності на самовільно збудовані обєкти нерухомості, які не введені ним в експлуатацію у відповідності до вимог діючого законодавства.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також суд неправильно застосував норми матеріального права, у звязку з чим рішення місцевого суду в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на самочинно збудовані, та не введені у встановленому законом порядку обєкти нерухомості у вигляді сараю літ. «К» та вбиральні літ. «М» підлягає скасуванню.

Крім того, Київський районний суд м. Одеси, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, необгрунтовано присвоїв окрему адресу житловому будинку, чим вийшов за рамки своєї компетенції виходячи з п. 3.2.4 Положення про районні адміністрації Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 20 - V від 27.06.2006 року, де зазначено, що до компетенції районних адміністрацій у галузі житлово-комунального господарства відноситься встановлення нумерації будників, квартир та споруд.

Оскільки, позивач із заявою до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення для його будинку окремої адреси не звертався, таких позовних вимог у суді першої інстанції не заявляв, тому судова колегія вважає, цей висновок суду слід виключити з резолютивної частини рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України не відповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи є підставою для зміни рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2008 року змінити, виключити з резолютивної частини рішення висновки суду щодо визнання права власності за ОСОБА_11 на господарські споруди сарай літ. «К», та вбиральню літ. «М», що розташований на земельній ділянці площею 0,0693 га. по вул. Сумська,69 у м. Одесі, та щодо встановлення за позивачем ОСОБА_3 окремої адреси м. Одеса вул. Сумська,69-Б.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте, може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області М.М. Драгомерецький

ОСОБА_1

ОСОБА_2