Справа № Провадження №22-ц-952/12 22-ц/1090/822/12 Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія50Доповідач у 2 інстанції Білоконь
УХВАЛА

Іменем України

30 березня 2012 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Сержанюка А.С.,

суддів Верланова С.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Хворостяній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами Державного видавництва Преса УкраїниДержавного управління справами та Державного управління справами на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного управління справами, керівника Державного управління справами ОСОБА_3, Державного видавництва Преса Українипро поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він з 04 січня 1995 року працював директором Державного видавництва Преса України, яке знаходиться у сфері управління Державного управління справами.

27 грудня 2002 року між ним та Державним управлінням справами був укладений контракт №16-08/1-33 к, згідно з яким він був призначений на посаду директора даного видавництва.

За час роботи на займаній посаді він до дисциплінарної відповідальності не притягувався, його робота неодноразово відмічена державними нагородами та заохоченнями.

З 26 квітня по 20 липня 2011 року він перебував на стаціонарному лікуванні, після його закінчення з'явився на місце своєї роботи, але йому було повідомлено, що він звільнений з займаної посади. Будь-які документи про звільнення йому не надано.

25 липня 2011 року він отримав листа з Державного видавництва Преса України№102-798к, в якому повідомлялось, що згідно розпорядження Керівника Державного управління справами №46-к від 10 травня 2011 року його звільнено з займаної посади, підстави звільнення не зазначались.

Позивач просив поновити його на займаній посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Уточнюючи позовні вимоги, позивач також вважав розпорядження про своє звільнення незаконним, оскільки воно винесене під час його перебування на лікуванні та він не вчиняв одноразового грубого порушення трудових обовязків.

Внаслідок незаконного звільнення йому була завдана моральна шкода, а тому просив з кожного відповідача стягнути по 350 000 грн. в рахунок її відшкодування.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Державного управління справами №46-К від 10 травня 2011 року про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Державного видавництва Преса УкраїниДержавного управління справами за п.1 ст.41 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Державного видавництва Преса УкраїниДержавного управління справами з 11 травня 2011 року.

Стягнуто з Державного видавництва Преса УкраїниДержавного управління справами на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 74572 грн. 08 коп.

Стягнуто з Державного управління справами на користь ОСОБА_2 5000 грн., як відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено повністю.

В апеляційних скаргах представники відповідачів, Державного видавництва Преса УкраїниДержавного управління справами та Державного управління справами, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційних скарг вказують на те, що листок непрацездатності серії АВІ № 240010, за яким ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 26 квітня по 8 липня 2011 року, був виданий лікарями необґрунтовано, тому суд незаконно взяв до уваги вказаний листок непрацездатності як допустимий доказ поважної причини відсутності позивача на робочу місці у звязку з лікуванням.

Крім того, ОСОБА_2 допустив одноразове грубе порушення трудових обовязків, зокрема, в період з 29 квітня 2011 року до 6 травня 2011 року не усунув недоліки фінансово-статистичної звітності Державного видавництва Преса України за 1 квартал 2011 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено незаконно, оскільки ОСОБА_2 в період звільнення був тимчасово непрацездатним та не вчиняв одноразового грубого порушення трудового законодавства.

Такі висновки суду є правильними, оскільки відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 грудня 2002 року між позивачем та Державним управлінням справами був укладений контракт №16-08/1-ЗЗк, згідно з яким він був призначений на посаду директора Державного видавництва Преса України(а.с. 200-204, т.1).

09 січня 2004 року, 19 грудня 2007 року, 10 листопада 2008 року, 18 листопада 2008 року позивачем та Державним управлінням справами були внесені зміни до контракту №16-08/1-ЗЗк від 27 грудня 2002 року щодо встановлення позивачу посадового окладу, продовження терміну дії контракту (а.с. 12, 205-209 т.1).

10 травня 2011 року розпорядженням керівника Державного управління справами №46-к позивач був звільнений з посади директора Державного видавництва Преса УкраїниДержавного управління справами за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, пункт 1 статті 41 КЗпП України, на підставі службової записки начальника Управління економічного розвитку та координації діяльності підприємств (а.с.31 т.1).

Як вбачається з службової записки начальника Управління економічного розвитку та координації діяльності підприємств та доповнення до неї, він просить розглянути питання про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності, оскільки його робота на посаді директора Державного видавництва Преса Україниоцінюється як незадовільна, він не виконав розпорядження Керівника Державного управління справами щодо подання фінансово статистичної звітності за 1 квартал 2011 року у строк до 21 квітня 2011 року. При цьому вказується, що 21 квітня 2011 року підприємством надіслано вказану звітність. Після її перевірки, 29 квітня 2011 року звітність була повернута Державним управлінням справами до підприємства для усунення її недоліків у строк до 06 травня 2011 року, однак ОСОБА_2 недоліків звітності не усунув ( а.с.210-211, т.1 та 55-56, т.2).

Відповідно до положень п.1ч.1, ч.2 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірвано у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками. Розірвання договору у випадках, передбачених цією статтею, провадиться з додержанням вимог ч.3 ст. 40 цього Кодексу, згідно з якою не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Як видно з листка непрацездатності серії АВІ №240010, що виданий головним військово-медичним клінічним центром Головний військовий клінічний госпіталь(далі - ГВКГ), засвідчений печатками та підписами лікарів, з 26 квітня 2011 року по 8 липня 2011 року ОСОБА_2 знаходився на лікуванні зі стаціонарним режимом, причина непрацездатності загальне захворювання (а.с.140, т.1).

Відповідно до листа начальника ГВКГ генерал-майора медичної служби ОСОБА_4 № 4/3646 від 16 грудня 2011 року та № 4/3683 від 22 грудня 2011 року, згідно даних книг обліку стаціонарних та амбулаторних хворих ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні кардіології госпіталю з 26 квітня 2011 року по 08 липня 2011 року ( історія хвороби № 13820). Листок непрацездатності серії АВІ № 240010 був відкритий лікарем ОСОБА_6 на підставі історії хвороби № 13820, підписаний лікарями ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( а.с.160-161, т.2).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що 10 травня 2011 року ОСОБА_2 був незаконно звільнений з посади директора Державного видавництва Преса України, оскільки в період з 26 квітня 2011 року по 8 липня 2011 року був тимчасової непрацездатним, що засвідчено листком непрацездатності серії АВІ №240010, ґрунтується на матеріалах справи та вимогах ч.3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до листа № 3913-09 від 22.12.2011 року директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Київського міського відділення та показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, записи в медичній документації та їх аналіз показав, що листок непрацездатності серії АВІ №240010 на імя ОСОБА_2 виданий необґрунтовано ( а.с.165, т.2).

Доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_2 у період з квітня по липень 2011 року був працездатним, про що свідчить вищевказаний лист № 3913-09 від 22.12.2011, є необґрунтованими, з огляду на таке.

Перевірку обґрунтованості видачі листків непрацездатності застрахованим особам Фонд соціального страхування, як страховик, здійснює на підставі п.1 ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням(далі Закон).

Відповідно до преамбули цього Закону, він визначає правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей.

Частиною 1 ст. 9 Закону передбачено, щоФонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить збір і акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд належить до цільових позабюджетних страхових фондів.

При встановленні вини застрахованої особи у незаконному одержанні (підроблення, виправлення в документах, подання недостовірних відомостей, тощо) матеріального забезпечення та соціальних послуг, остання несе відповідальність згідно ст. 32 Закону.

Наведене свідчить, що перевірка Фондом обґрунтованості видачі лікарняного листка проводиться з метою повернення Фонду коштів у випадку оплати необґрунтовано виданого листка непрацездатності, разом з тим не має на меті визначення стану здоровя особи, якій видано листок непрацездатності.

Відповідно до п.1Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя 03.11.2004 року за № 532/274/136-ос/146 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.11.2004 року за № 1456/100055, листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв'язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів.

Відповідно до п.1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя 09.04.2008 за № 189, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 4 липня 2008 року за № 589/1580, непрацездатність (утрата працездатності) це стан здоровя (функцій організму) людини, обумовлений захворюваннями, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоровя.

Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежать від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим, тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин до закінчення причин відсторонення від роботи.

Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

Згідно з п.1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що посвідчують тимчасову непрацездатність громадян, що затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України за № 455 від 13 листопада 2001 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 1005/6196 від 4 грудня 2001 року, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Аналіз вказаного законодавства свідчить, що факт визнання фахівцями виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду листка непрацездатності № 240010 виданим необґрунтовано не спростовує факту тимчасової непрацездатності ОСОБА_2, який в період з 26 квітня по 8 липня 2011 року за призначенням лікарів дійсно перебував у лікувальному закладі зі стаціонарним режимом лікуванні.

Також наведене не дає колегії суддів підстави вважати, що позивач в період з квітня по липень 2011 року був працездатним тобто мав такий стан здоровя, який дозволяв виконувати свої трудові обовязки директора Державного видавництва Преса України без шкоди для здоровя.

При цьому апеляційний суд бере до уваги, що 26 квітня 2011 року, коли ОСОБА_2 лікарем було відкрито листок непрацездатності серії АВІ №240010 та розпочато стаціонарне лікування, він не мав передбаченого законодавством обовязку приступити до виконання трудових обовязків, оскільки не знав і не міг знати, що у грудні 2011 року цей лікарняний листок буде визнаний таким, що виданий необґрунтовано.

За таких обставин, перебуваючи на стаціонарному лікуванні та не виконуючи у звязку з цим свої трудові обовязки в період з 26 квітня по 8 липня 2011 року, ОСОБА_2 не мав фізичної можливості вчинити одноразове грубе порушення трудових обовязків шляхом не усунення в період з 29 квітня до 6 травня 2011 року недоліків фінансово-статистичної звітності Державного видавництва Преса України за 1 квартал 2011 року.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Згідно ст. 149 КЗпП Україн до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника; стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Не є обґрунтованими доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_2 законно звільнений на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, оскільки матеріали справи не містять доказів додержання відповідачами передбачених статтями 147 - 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарного стягнення. Так, не встановлено факту вчинення ОСОБА_2 дисциплінарного проступку у вигляді не усунення в період з 29 квітня до 6 травня 2011 року недоліків фінансово-статистичної звітності очолюваного ним підприємства, враховуючи, що в цей період він знаходився на стаціонарному лікуванні, його вина, вид та розмір заподіяної ним шкоди, відсутні письмові пояснення ОСОБА_2 як порушника дисципліни.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах, тому апеляційні скарги відповідачів підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Державного видавництва Преса УкраїниДержавного управління справами та Державного управління справами відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий : ___________________

Судді : ___________________ ________________