Справа № 1416/7196/12
Номер провадження 2/1416/3219/12
РІШЕННЯ

Іменем України

29 листопада 2012 року Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, прокурора Савченко І. А., представника третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_2, треті особи Служба у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачка є матірю ОСОБА_4, 21.12.1998 р. н., однак свої батьківські обовязки виконує неналежно, дитина не доглядається та не контролюється матірю, матір проживає в Італії та має нову сімю та малолітню дитину. Опікуном ОСОБА_4 з 2005 по 2008 рік був його дідусь ОСОБА_5, однак через свій похилий вік він не зміг повноцінно займатися вихованням та піклуванням про дитину і тому 23.01.2012 за його зверненням дитину було поміщено до притулку, з якого дитину забрала мати ОСОБА_2, однак 24.04.2012 ОСОБА_4 був знайдений працівниками міліції та вміщений до Центру соціально-психологічної реабілітації для дітей, де він перебуває до тепер.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати органу опіки та піклування для його подальшого влаштування.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала, просила про його задовлення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти задоволення позову, вказала, що хоче виконувати свої материнські обовязки щодо сина ОСОБА_6, бажає забрати його на постійне місце проживання до Італії. Пояснила, що постійно дзвонила сину, цікавилася його успіхами у школі, один раз вже хотіла забрати сина із собою в Італію, оформила всі документи, однак на кордоні їх не випустили через недоліки в документах.

Прокурор Савченко І. А. в судовому засіданні вказала, що позов задоволенню не підлягає. Вважала, що в інтересах дитини недоцільно позбавляти відповідача батьківських прав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_2 є матірю неповнолітнього ОСОБА_4, 21.12.1998 р. н., а/з № 1094 від 28.05.1999, зроблений міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Відомості про батька дитини в актовий запис про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

23.01.2012 дідусь дитини ОСОБА_5 звернувся до служби у справах дітей адміністрації Центрального району із заявою про негайне вміщення дитини до притулку для дітей Миколаївської міської ради.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 06.08.2012, виходячи з інтересів дитини вирішено вважати доцільним позбавлення батьківський прав відповідача.

Ухилення батьків від виконання своїх обовязків по вихованню дитини є підставою для позбавлення судом їх батьківських прав, відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 за № 3 розяснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як вбачається з висновку позивача ухилення від виконання своїх обовязків відповідачем полягає у бездоглядності дитини, відсутності контролю з боку батьків та родичів, внаслідок чого дитина потрапила до центру соціально-психологічної реабілітації для дітей.

Як пояснила відповідач це відбулось внаслідок того, що вона перебуває на заробітках в Італії, однак вона періодично телефонує та приїздить до сина, цікавиться його успіхами у навчанні, надає кошти на його утримання. В кінці березня 2012 року відповідач оформила документи для виїзду дитини за кордон, однак виїзд дитини не дозволили через формальні неузгодженості у документах. В судовому засіданні відповідач просила не позбавляти її батьківських прав, оскільки вона бажає виховувати дитину та піклуватись про неї. Вона планує оформити документи і забрати дитину до Італії на постійне місце проживання.

Допитана в якості свідка психолог центру соціально-психологічної реабілітації дітей ОСОБА_7 пояснила, що дитина потребує контролю з боку дорослих, зв'язок між матірю і дитиною не втрачено, відповідач відвідує дитину в центрі.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд, виходячи з найвищих інтересів дитини, обставин справи, особи матері, взаємовідносин відповідача і її сина, з метою відновлення виховання дитини матірю, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього ОСОБА_4, 21.12.1998 р. н. належить відмовити.

Керуючись ст. 3, 15, 212-214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_2, треті особи Служба у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв