АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/584/2012
Головуючий по 1-й інстанції Зємцов В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2012 року

м.Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Карпушина Г.Л.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І.,

при секретарі : Цюрі Я.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на заочне рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 29
серпня 2011 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
завданої внаслідок ДТП

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача
Апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області з
позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
завданої внаслідок ДТП.

Заочним рішенням
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 29
серпня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у
розмірі 629,71 грн. та моральну шкоду –20000
грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави
судові витрати в сумі 183 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

З рішенням суду не погодився
ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну
скаргу.

Просить заочне рішення суду
першої інстанції скасувати та
постановити нове, яким в задоволені
позову ОСОБА_3 відмовити в повному
обсязі. Апелянт вважає рішення суду
першої інстанції таким, що
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
При цьому в апеляційній скарзі
вказується, на неповне з’ясування
судом обставин справи, не застосування
положень ч.2 ст.1193 ЦК України,
відсутність мотивації щодо визначення
розміру моральної шкоди, порушення
ст.ст.213, 226 ЦПК України.

Судове засідання проводилося за участі
апелянта та його представника,а також
за участю позивача та його
представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з’явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3,
суд першої інстанції, виходив з того, що
зважаючи на встановлення вини
відповідача ОСОБА_2, в скоєні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
постановою суду та виходячи з положень
ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, за наявності
достатніх доказів, є всі підстави для
задоволення позовних вимог: в частині
матеріальної шкоди в розмірі, який
документально підтверджений; в частині
моральної шкоди в розмірі, який
відповідає судовій практиці з цих
питань.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так, судом встановлено, що 14
листопада 2005 року в м. Кременчуці
Полтавської області, сталася
дорожньо-транспортна пригода, за
участю сторін, в результаті якої
позивачу ОСОБА_3 спричинено тяжкі
тілесні ушкодження. По даному факту
09.03.2006 року СВ Кременчуцького МУ УМВС
України в Полтавській області було
порушено кримінальну справу за
ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.
286 КК України. 09 лютого 2011 року за
результатами розгляду вказаної
кримінальної справи Автозаводським
районним судом м. Кременчука
Полтавської області, відповідач ОСОБА_2
був визнаний винним у вчиненні злочину
передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та
звільнений від кримінальної
відповідальності внаслідок
застосування акту амністії. Відповідно
до документів, поданих позивачем для
підтвердження матеріальних витрат на
придбання ліків, останнім було
витрачено 629,71 грн.

Відповідно до ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок непереборної
сили, відшкодовується у випадках,
встановлених законом.

Статтею 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної
або юридичної особи, яка її завдала: 1)
якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки
про невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; 3) в інших
випадках, встановлених законом.

Встановлені обставини
справи та положення закону, вказують на
відповідність висновків суду першої
інстанції щодо наявності підстав для
стягнення з відповідача шкоди завданої
позивачу ушкодженням його здоров’я та
правильність розрахунків сум
матеріальної та моральної шкоди, які
підлягають відшкодуванню.

Доводи апелянта, що судом першої
інстанції судом безпідставно не
застосовано положення ч.3 ст. 1193 ЦК
України, не підлягають до врахування,
оскільки за встановлених постановою
суду від 09.02.2011 року обставин справи в
діях ОСОБА_3 була відсутня груба
необережність, яка є підставою для
зменшення розміру шкоди.

Інші посилання апелянта в апеляційній
скарги, які сформовані на
неправильному розумінні відповідачем
норм цивільно-процесуального права, не
спростовують висновків суду, а тому не
можуть бути підставою для скасування
правильного по суті і справедливого
рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, тому
задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 308 ,314,315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити .

Заочне рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 29 серпня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно:

Суддя Апеляційного суду

Г.
Л. Карпушин