Справа №
Провадження №22-ц-4372/12
Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія40Доповідач у 2 інстанції Воробйова
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Воробйової Н.С.

суддів: Корзаченко І.Ф., Семенцова Ю.В.

при секретарі- Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 08 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.

Встановила :

У квітні 2012 року позивачка звернулася до суду з названим позовом.

Посилалася на те, що їй на праві власності належить 2/3 частини 3-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Іншим співвласником квартири є її син ОСОБА_4, якому на праві власності належить 1/3 частина квартири. Відповідачка - дружина сина ОСОБА_4 та перебуває з ним у шлюбі з 1999 року.

Зазначала, що відповідачка самоправно, без її згоди, зайняла жиле приміщення та проживає в ній разом з сином та їх двома дітьми. У березні 2012 року вона заявила вимогу, щоб відповідачка звільнила квартиру, але остання відмовилася це зробити.

Вважаючи, що відповідачка самоправним вселиленням в її квартиру порушує її право власності на спірну квартиру, просила захистити її права шляхом виселення останньої з спірної квартири.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 08 червня 2012 року у задоволенні позову відновлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду з підстав невідповідності його вимогам закону та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №11426 від 22.02.1995 року квартира АДРЕСА_2 в м.Б.Церква належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_4- по 1/3 частині кожному.

22.09.2007 року ОСОБА_5 помер. 18.06.2008 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 в м.Б.Церква.

За даними Білоцерківського МБТІ квартира АДРЕСА_4 перебуває у спільній частковій власності, співвласниками є ОСОБА_2- 2/3 частини та ОСОБА_4-1/3 частина .

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 06.03.1999 року.

З пояснень позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_3 вселилася в спірну квартиру в 1999 році, де і проживає на даний час разом з чоловіком та двома неповнолітніми синами. Дану обставину не оспорювала і при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 вселилася в квартиру як член сім»ї ОСОБА_4 (власника 1/3 частини квартири), вселилася ще за життя ОСОБА_5, проти вселення та проживання останньої мешканці -співвласники квартири, у т.ч. і ОСОБА_2 не заперечували. Діти подружжя ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом з батьками у спірній квартирі з дня народження по теперішній час та перебувають на медичному обліку у поліклініці загальної практики сімейної медицини (а.с.21).

Ухвалюючи рішення про відмову позивачці у позові про виселення відповідачки з спірної квартири, суд виходив з положень ст..ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, ст..157,116 ЖК України та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову позивачки про виселення ОСОБА_7, яка є членом сім»ї власника житла, з спірної квартири.

Доводи позивачки про те, що відповідачка самоправно зайняла жиле приміщення, а тому підлягає виселенню на підставі ч.3 ст.116 ЖК України обґрунтовано відхилено судом оскільки вказана норма не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами.

Крім того, як вже зазначалося, судом встановлено, що відповідачка вселилася в спірну квартиру в 1999 році як член сім»ї ОСОБА_4 з відома інших співвласників квартири, проживала та користувалася житловою площею, до квітня 2012 року будь-які претензії з боку інших співвласників квартири щодо її проживання не заявлялися.

Посилання позивачки на те, що відповідачка перешкоджає в користуванні належною їй частиною квартири є голослівним, будь які докази цьому відповідно до ст..57- 60 ЦПК України остання не надала, дані щодо цього матеріали справи не містять.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

З огляду на викладене, керуючись ст..ст.307,308 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 08 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді