АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/355/2012 Суддя доповідач Черкасов В.В.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

судців - Кукліної Н.О., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 16 листопада 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Відкрите Акціонерне Товариство "Державний ощадний банк України", Філія - Харківське обласне управління Відкритого Акціонерного Товариства "Державний ОСОБА_4 України", ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИЛА:

24травня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Відкрите Акціонерне Товариство(далі ВАТ) "Державний ощадний банк України",Філія - Харківське обласне управління Відкритого Акціонерного Товариства "Державний ОСОБА_4 України", яким просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 04.05*:2000 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, р.№ 3281, в частині покупця; визнати її покупцем та визнати за нею -ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що 04.05.2000 року нею була придбана квартира АДРЕСА_1. Оскільки вона була і є приватним підприємцем, з повною майновою відповідальністю, та побоюючись, що у разі погіршення бізнесу може втратити майно, вона залучила до оформлення права на спірну квартиру рідну дочку ОСОБА_9, яка формально виступила покупцем за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, р.№3281.

Між нею та дочкою було узгоджено, що саме вона - ОСОБА_1 є власником спірної квартири і має повне право розпорядження, користування та володіння нею. Вона, як власник квартири в ній оселилася, користується нею з часу придбання, сплачує необхідні платежі, здійснювала в квартирі необхідний після придбання капітальний ремонт та поточні ремонти. Дочка ніяких претензій на квартиру не мала.

В 2006р. для здійснення підприємницької діяльності їй були потрібні гроші, які нею були отримані у ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Харківської філії, шляхом укладення кредитного договору № 977 від 06.09.2006р. на суму 152 000 грн. строком на 5 років з терміном остаточного повернення кредиту 05.09.2011р. Кредитором у договорі була ОСОБА_3 З метою забезпечення повернення кредиту між ВАТ та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №1555 від 06.09.2006р., за яким предметом іпотеки була спірна квартира.

Всі платежі за кредитом сплачувала позивачка. У звязку з існуючою заборгованістю, в провадженні Київського районного суду м.Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Харківської філії до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки ОСОБА_3 стала оспорювати її право власності на квартиру, вона змушена звернутися до суду з цим позовом.

Так як фактичною стороною у договорі купівлі-продажу виступила вона, а не відповідачка, гроші за договором купівлі-продажу були виплачені нею, а не відповідачкою, було вчинено правочин, де покупцем була саме вона. Фактично продавцями ОСОБА_7 та ОСОБА_10 було відомо, що покупцем є вона, а не ОСОБА_3, а метою цього правочину є створення права власності за нею, проти чого вони не заперечували. Вона та її дочка при укладанні договору домовилися про те, що зазначення в угоді в якості покупця відповідачкою буде формальним, без створення для неї юридичних наслідків. її дочка ОСОБА_3 не працювала і прибутку не мала для

придбання квартири, гроші платила вона. Після оформлення договору усі правовстановлюючі документи знаходяться у неї. Вищевказані обставини підтверджуються квитанціями про постійну сплату нею квартплати та комунальних послуг, квитанціями про сплату кредиту та поясненнями свідків.

Тому ОСОБА_1 просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, проте подала до суду письмові заперечення проти позову, якими проти позову заперечувала у повному обсязі, посилаючись на наступне (а.с.31-33).

На час укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який також є співвласником спірної квартири. Узгодження між нею та позивачкою про те, що власником спірної квартири є позивачка не було, оскільки вона уклала договір купівлі-продажу квартири з метою придбання її у власність для своєї сімї, а не позивачки..

Дійсно, для розвитку бізнесу її мати ОСОБА_1 попросила взяти кредит під іпотеку квартири АДРЕСА_3, оскільки у звязку з наявністю значної заборгованості за кредитами, їй кредит видавати відмовлялися. Так як позивачка є її матірю, відмовити їй вона не змогла. Мати дійсно спочатку сплачувала платежі за кредитом, однак потім відмовилася це робити. Вона та її чоловік ОСОБА_5 змушені були самі повернути несплачену суму кредиту. На даний час заборгованості за цим кредитом немає. Крім того, в Орджонікідзевському та Київському ВДВС відкриті виконавчі провадження відносно позивачки у звязку з наявністю у неї особисто значної заборгованості за кредитами. На її думку, не маючи змоги погашати заборгованість, позивачка вирішила через суд забрати у неї з чоловіком квартиру АДРЕСА_4, щоб частково розрахуватися за наявними боргами.

Твердження позивачки про те, що гроші за договором купівлі-продажі спірної квартири були виплачені нею не відповідають дійсності, оскільки у договорі купівлі-продажуц вказано, що продаж вчинено на суму 12100,00 грн., які продавці одержали від покупця, в рівних долях кожний, ще до підписання цього договору. Вона, дійсно, в цей період не працювала і прибутку не мала. Гроші на придбання квартири надав її чоловік ОСОБА_5 Документами на квартиру позивач заволоділа без її відому, оскільки вони знаходилися у спірній квартирі. Крім того, проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_1, де вона дозволила проживати позивачці без реєстрації, позивачка не в повному обсязі сплачувала платежі за користування комунальними послугами, внаслідок чого утворився борг, сплачувати який довелося їй з чоловіком.

З приводу посилання позивачки на те, що вона стала заперечувати її право власності на квартиру і вона була змушена звернутися до суду, вказала, що про те, що власниками квартири є вона та її чоловік ОСОБА_5 позивач дізналася в день укладення договору, оскільки була присутня при укладенні договору і знала, що покупцем є вона. Посилаючись на ст.ст.257, 267 ЦК України (ст.71 ЦК УРСР) просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Тому ОСОБА_3 проти позову заперечувала з тих же підстав, що викладені нею у письмових запереченнях.

Представник третьої особи: Філії - Харківське обласне управління ВАТ "Державний ОСОБА_4 України", подав до суду клопотання, яким просив судове засідання проводити без участі його представника, при цьому вказав, що ОСОБА_3 погасила заборгованість за кредитним договором №977 від 06.09.2006р. та Банком, у звязку з чим через канцелярію суду 03.06.2011р. подано заяву про залишення позовної заяви ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, без розгляду (а.с.27-30).

Третя особа: ОСОБА_5 у судовому засіданні проти позову заперечував, з тих же підстав, що й відповідач у письмових запереченнях та представник відповідача ОСОБА_3, при цьому вказав, що дійсно, на час укладення договору його дружина ОСОБА_3 не працювала, проте квартира була придбана за їй спільні кошти, оскільки він працював та в період шлюбу вони заощаджували кошти.

Третя особа: приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву від 15.11.2011р. №165/01-16, якою просила справу розглянути у її відсутність та вказала, що 04.05.2000р. за реєстровим №3281 нею було посвідчений договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким ОСОБА_7 та Прокоф»єв ОСОБА_11 продали, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_5. Цей договір посвідчений нею з дотриманням вимог чинного законодавства України (а.с. 139).

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 16 листопада 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ставить питання про

скасування рішення суду першої інстанції ухваленням нового рішення, яким задовольнити позов повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала достатніх доказів на підтвердження своїх вимог та не довела наявності удаваного правочину, який було вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. При цьому сама ОСОБА_1 не була стороною у спірному договорі від 04.05.2000 року, та нею не зазначено в позові який правочин насправді приховує цей договір.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є її матір'ю ОСОБА_3

За договором купівлі - продажу від 04 травня 2000 року ОСОБА_7 таПрокофєвС.С., які були власниками в рівних частинах кожний продали, а ОСОБА_3 купила квартиру №25, що знаходиться в м.Харкові, вулиця Академіка Павлова, будинок №305 (а.с.6). Вказаний договір посвідчений 04.05.2000 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6,р.№3281.

Відповідно до ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч .ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати

вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлено особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

При укладанні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила про той правочин, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Суб'єкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин повинен довести, що правочин укладений з такою метою. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином (наприклад, договір купівлі-продажу будинку, що приховує договір застави в забезпечення повернення позики, або укладений з метою уникнути звернення стягнення на заставне майно в судовому порядку). При цьому позивач повинен вказати який правочин приховує укладений правочин.

Згідно до ч.2 ст. 58 ЦК УРСР 1963 р., який був чинним на час укладання спірного договору купівлі -продажу, правовим наслідком удаваної угоди ( договору , вчиненого для приховання іншого реального правочину) є недійсним договору. У разі, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду, застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Обгрунтовуючи висновки про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 судом першої інстанції обгрунтовано встановлено не доведеність позивачкою належними доказами про придбання саме нею для власних потреб за власні кошти спірної квартири на підставі договору купівлі продажу від 04.05.2000 року, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Отже недійсність п.4 нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 04.05.2000 року про отримання продавцями ОСОБА_7ї. та ОСОБА_8 від покупця ОСОБА_3 12100 грн. повністю до підписання цього договору не може бути підтверджено тільки показаннями свідків. ( а.с.6)

Письмових доказів, на підтвердження факту сплати саме позивачкою ОСОБА_1 покупної ціни за квартиру продавцям власними грошовими коштами , матеріали справи не містять.

Висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання спірного договору купівлі-продажу квартири удаваним відповідає вимогам закону і доводами апеляційної скарги не спростовується.

При вирішенні спору та ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції виходив відповідно до ст.ст. 10,11,60, 212,213 ЦПК України із повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що посилання у позовній заяві ОСОБА_1 нате, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти є безпідставними, оскільки доказів на підтвердження цих обставини не надано, хоча відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України це є її обов'язком.

Оцінюючи встановлені обставини, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів та заперечень, колегія суддів вважає доведеним укладення договору купівлі-продажу спірної квартири у присутності ОСОБА_1, вона усвідомлювала, що саме її донька ОСОБА_3 набуває право власності на цю квартиру.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону і доводами апеляційної скарги не спростовується.

Колегією суддів не встановлено таких порушень норм процесуального та матеріального права, які могли стати підставою відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України для перегляду рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру та ухваленні в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів визнає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги

Керуючись ст. ст. 303 304, п.1ч.1ст.307,ст.ст.308, 313,п.1ч.1 ст.314,315,317,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 16 листопада 2011 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: