Справа № 2033/2-1776/11
Провадження № 2/2033/211/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2012 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого судді - Горпинич О.В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі та гідності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь на відшкодування моральної шкоди, спричинений шляхом подачі інформації, яка не відповідає дійсності, що призвела до неправомірних дій водія ОСОБА_3 10 000 грн., стягнути з ОСОБА_3 на його користь на відшкодування моральної шкоди, спричиненої шляхом провокаційних дій, що потягнули ушкодження здоровя, в розмірі 15 000 грн..

В обґрунтування позову посилалася на те, що 26.05.2010 року він знаходився в автобусі маршруту № 42, показавши посвідчення ветерана праці, яка надає право на безкоштовне користування транспортом. Проте водій ОСОБА_3 пояснив, що посвідчення ветеран праці дійсно тільки при наявності пенсійного посвідчення у звязку з чим потребував війти з автобуса, що було зроблено в грубій формі, зазначаючи при цьому, що ОСОБА_2 „купив це посвідчення. Автобус почав рух тільки після того, як хтось із пасажирів сплатив за нього. Після цього інциденту самопочуття позивача погіршилося та він був вимушений погодитися на операцію, на серці, вартістю 32 200 грн.. Операція була зроблена 06.06.2010 р. та 19.06.2010 р. позивач знову опинився у вищевказаному автобусі маршруту № 42 та знову водій ОСОБА_3 відмовився їхати, поки позивач не сплатить за проїзд, запропонувавши у грубій формі вийти із автобуса. Коли позивач відмовився виходити із автобуса, один із пасажирів підійшовши до ОСОБА_2 ударив його, намагаючись виштовхнути із автобусу. В результаті неправомірних дій позивачу стало погано та він звернувся до поліклініці № 9. Відповідно до акту судово медичної експертизи № 1545-с позивачу було спричинені легкі тілесні ушкодження. Своїми неправомірними діями ОСОБА_4, ОСОБА_3 спровокували невідомого чоловіка спричинити тілесні ушкодження. В результаті неправомірних дій відповідачів йому було спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 25 000 грн..

На підставі викладеного позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просивши суд про їх задоволення.

Відповідачі до судового засідання не зявилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Це право закріплено також у ст. 10 Європейської конвенції „Про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особивизначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків.

У судовому засіданні позивач зазначав, що ОСОБА_3 висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, а ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 спровокували те, що невідомий чоловік побив позивача.

Проте захисту у судовому зсіданні підлягає честь, гідність, ділова репутація тоді, коли відомості поширюються з метою приниження честі, гідності.

Згідно розяснень, які містяться в Постанові Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що висловлювання відповідач поширювались ним з метою приниження честі та гідності позивача. Згідно розясень, що містяться в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

На відшкодування моральної шкоди позивач просив стягнути 25 000 грн., оскільки вважав, що неправомірними діями були порушені його права, при цьому посилався на те що йому було зроблено операцію яка коштувала 32 000 грн., а тому відповідачі повинні відшкодувати моральну шкоду в розмірі 25 000 грн..

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст. 23 ЦК України). Частина 1 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Однак ОСОБА_2 не надано жодного належного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, твердження позивача не підтверджуються дійсними фактами та обставинами і не мають документального підтвердження. Долучені до матеріалів справи квитанції про сплату 27 200 грн., свідчать проте, що дійсно позивачу були проведені медичні послуги, та жодним чином не підтверджують приниження честі та гідності ОСОБА_2.

Згідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкодиу позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено у чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

На підставі викладеного, та даючи оцінку вищезазначеному, суд приходить до висновку про те, що у задоволені позову ОСОБА_2 про захист честі і гідності необхідно відмовити.

Крім того, суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволені позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду доказів, що підтверджують його вимоги в даній частині.

Керуючись ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції, ст. 47-1 Закону України Про інформацію, ст. 277, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 10,11, 88, 212-215,217 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі та гідності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -