Номер провадження: 22-ц/1590/5986/12
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Фадєєнко А.Ф.,

при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТехноЮг» (далі ТОВ «ТехноЮг») про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2010р. ОСОБА_3 (до одруження у листопаді 2010р. ОСОБА_4Ю.) звернулась до суду із позовом до ТОВ «ТехноЮг» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що з 26 травня 2010р. вона працювала у відповідача менеджером з персоналу з окладом 3000 грн., а 30 листопада 2010р., під тиском адміністрації, звільнилася за власним бажанням.

Крім роботи менеджера вона виконувала обовязки помічника керівника.

Вважає, що при звільненні відповідач не виплатив їй заробітну плату за листопад 2010р. у розмірі 3000 грн., заробітну плату за 6 місяців за роботу помічника керівника у розмірі 6000 грн., компенсацію за невикористану відпустку 12 календарних днів, чим завдав їй моральну шкоду у розмірі 6000 грн.

Уточнивши та доповнивши у лютому 2012р. позовні вимоги, позивачка також просила суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 1 грудня 2010р. по дату фактичного розрахунку та збільшила розмір відшкодування моральної шкоди до 10 000 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2012 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ТОВ «ТехноЮг» на користь ОСОБА_3 заробітну плату за листопад 2010 року у розмірі 455 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне зясування судом обставин, що мають зазначення для справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, учасників процесу, перевіривши законність та обгрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не отримала заробітну плату за листопад 2010р. по незалежним від товариства причинам, а тому на її користь підлягає стягненню 455 грн.

У задоволенні інших вимог позивача відмовлено у звязку з недоведеністю обставин, на які ОСОБА_3 посилалася як на підставу своїх вимог.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

Встановлено, що ОСОБА_3 працювала в товаристві на посаді менеджера з персоналу неповний робочий день з 26 травня 2010р.

Згідно штатного розкладу, який не змінювався з травня по листопад 2010р., 0,5 ставки окладу менеджера по персоналу становило 455 грн.

30 листопада 2010р. її було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст..38 КЗпП України.

Під час звільнення позивачу не була виплачена в повному розмірі заборгованість із заробітної плати за листопад 2010р. у розмірі 460 грн. 62 коп. (а.с.33-34, 36) та компенсація за невикористану відпустку 12 календарних днів у розмірі 189 грн. 37 коп.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

ОСОБА_3 пропрацювала з червня по грудень 2010р. 6 повних місяців (183 календарних дні, з яких 2 дні 28 червня та 24 серпня є святковими). За цей період їй нарахована заробітна плата 2856, 26 грн.

Таким чином за час роботи ОСОБА_3 у відповідача її щорічна відпустка склала 12 календарних днів (24 к.д.:2). Розрахунок компенсації за невикористану відпустку, наданий позивачем, відповідає закону «Про відпустки» (2856, 26 : 181 х 12 = 189, 37 грн.).

Відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст..116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999р. № 13 розяснив судам, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст..117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

За таких обставин відповідач порушив встановлений законом строк розрахунку при звільненні позивача і згідно зі ст. 117 КЗпП України повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки за період з 30 листопада 2010р. по 4 січня 2011р. (день отримання ОСОБА_3 повідомлення щодо явки для розрахунку) у розмірі 538 грн. 25 коп.

Так, згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події з якою повязана відповідна виплата.

Позивач звільнена з роботи 30 листопада 2010р., тому середній заробіток повинен обчислюватися за останні 2 календарні місяці роботи, тобто за вересень-жовтень 2010р.

Згідно довідки відповідача заробітна плата ОСОБА_3 за два місяці до звільнення складала 926 грн., а саме: за вересень 2010р. 458 грн., за жовтень 2010р. 468 грн.

Таким чином, відповідно до встановлених п.п.2, 3 Порядку загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача повинен обчислюватися, виходячи з відпрацьованих робочих днів у вересні 2010р. 22 р.д., у жовтні 2010р. - 21 р.д., середньоденного заробітку 21, 53 грн. (926 грн. : 43 р.д.), часу затримки розрахунку 25 днів (з 30.11.2010р. по 04.01.2011р.) і складає 538, 25 грн. (21,53 х 25 р.д.). Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з наступним утриманням з даної суми податків та інших обовязкових платежів.

Відповідно до ст..237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з розясненнями, які містяться в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди, судам необхідно врахувати, що відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Внаслідок затримки розрахунку при звільненні порушені трудові права позивача.

У звязку з невиплатою з вини власника належних ОСОБА_3 сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, позивачу спричинено моральну шкоду, яка виразилась у втраті нормальних життєвих звязків, що змусило позивача прикладати додаткових зусиль для організації свого життя.

З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи принцип розумності, достатності та справедливості, суд апеляційної інстанції вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Доводи ОСОБА_3 щодо неотримання нею особисто 04 січня 2011р. повідомлення є безпідставними, оскільки факт отримання зазначеної кореспонденції її батьками колегія суддів вважає належним сповіщенням.

Доводи про те, що вказане повідомлення не містило інформації щодо отримання, крім компенсації за невикористану відпустку, заборгованості по заробітній платі, не заслуговують на увагу.

ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції не заперечувала, що у листопаді 2010р. їй було відомо про нарахування їй заробітної плати за листопад та про її розмір.

Цю заробітну плату вона не отримала 25-30 листопада 2010р. у звязку з тим, що відомості на виплату грошей за листопад не були підписані керівником товариства.

Тому колегія суддів вважає, що у разі явки ОСОБА_3 4 січня 2011р., на підставі запрошення, до товариства, роботодавець провів би з нею повністю запланований розрахунок.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи ОСОБА_3 про те, що її заробітна плата на посаді менеджера з персоналу складала 3 000 грн., що вона за сумісництвом виконувала функції помічника керівника, за що вона мала додатково отримувати щомісяця по 1000 грн. не підтверджені належними доказами.

За відсутністю первинних бухгалтерських документів позивач не довела своїх вимог щодо недорахуванню їй у червні листопаді 2010р. заробітної плати у загальній сумі 6000 грн. за виконання обовязків помічника керівника, та у листопаді 2010р. заробітної плати за роботу менеджером по персоналу у розмірі 3 000 грн.

Оскільки ОСОБА_3 звільнена від оплати судових витрат, то відповідно до ст.88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору у розмірі 429, 20 грн. (214, 60 грн. з вимог майнового характеру та 214, 60 грн. з вимог про відшкодування моральної шкоди) підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення районного суду на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, 309, 313, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2012 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТехноЮг» на користь ОСОБА_3:

-заробітну плату за листопад 2010 року у розмірі 460, 62 грн.,

-компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 189, 37 грн.,

-середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 538 грн. 25 коп. з утриманням з даних сум податків та інших обовязкових платежів;

-моральну шкоду у розмірі 500 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТехноЮг» заробітної плати за сумісництво на посаді помічника керівника відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТехноЮг» судовий збір у розмірі 429 грн. 20 коп. на користь держави.

Рішення колегії суддів набирає чинності з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5