АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-990 2012 р. Головуючий в І інстанції Пилипенко С.В.
Категорія: 51 Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2012 року березня місяця «28» дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Прокопчук Л.П.

Суддів Базіль Л.В., Полікарпової О.М.

при секретарі Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду від 03 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до директора приватного малого підприємства "Сигма" ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 17 червня 2008 року по 29 грудня 2009 року перебував у трудових відносин з відповідачем, який в день звільнення не виплатив йому заробітну плату, на неодноразові звернення не реагував, безпідставно звернувся в суд з вимогами про відшкодування за його рахунок збитків, заподіяних підприємству.

Незаконні дії відповідача призвели до нанесення фізичних і моральних переживань, погіршилися нормальні життєві звязки, ускладнилися родинні відносини, погіршився стан здоровя, що призвело до операційного втручання, за висновком МСЕК він став інвалідом другої групи.

Посилаючись на ст.ст.1195, 1197 ЦК України просив стягнути з відповідача 5000 грн. витрат на проведення операції та 3000 грн. витрат на ліки, а також 1008000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач підтримав свої позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Новокаховського міського суду від 03 лютого 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до директора ПМП "Сігма" ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом вимог закону, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати, поновити строк звернення до суду з вимогами про стягнення моральної шкоди, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, представник ПМП "Сигма" просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог ч.1 ст.233 КЗпП, позивач звернувся з такою вимогою, пропустивши встановлений законом 3-х місячний строк, хоч про порушене право знав з 16 грудня 2009 року, дня постановлення рішення апеляційним судом, поважних причин пропуску строку не надав і питання про його поновлення не ставив.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки він протирічать вимогам ст.234 КЗпП, а також не узгоджується з розясненнями, даними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року (зі змінами) "Про практику розгляду судами трудових спорів" за яким вказано, що "встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк".

Зазначених вимог суд першої інстанції не виконав та не перевірив причини пропуску строку звернення позивача до суду з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 для звернення працівника до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої йому несвоєчасною виплатою з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли такий працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Довідкою ВДВС Новокаховського МУЮ, яку надав суду апеляційної інстанції позивач, останній отримав заборгованість по заробітній платі 14 липня 2010 року, про що дізнався в цей же день, підтвердивши зазначені обставини поясненнями, даними в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Позивачем до матеріалів справи долучені докази, які підтверджують факт того, що ОСОБА_1 після виплати йому заборгованості по заробітній платі, починаючи з 27 вересня 2010 року хворів. Зазначене підтверджується медичними документами про його хворобу у періоди з 27.09.2010р. по 13.10.2010р. (а.с.28), з 20.12.2010р. по 28.12.10р. (а.с.31), з 29.12.2010р. по 06.01.2011р. (а.с.29, а з 13 травня 2011 року він визнаний інвалідом другої групи безтерміново (а.с.32).

За таких обставин колегія суддів вважає, що строк звернення до суду з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди позивач пропустив з поважних причин, а відтак він підлягає поновленню.

Відповідно до ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрат нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

На думку колегії невиплата позивачу заробітної плати у день звільнення є порушенням законних прав, що гарантовані йому ст.43 Конституції України та ст.116 КЗпП України.

Обґрунтовуючи нанесення невиплатою заробітної плати моральної шкоди, позивач посилався на те, що ці порушення закону призвели до порушення нормальних життєвих звязків, в сімї ускладнилися родинні відносини, негативні емоції і переживання відбилися на спокої і стані його здоровя.

Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди колегія враховує характер, тривалість та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, істотність вимушених змін у його житті, ступінь вини відповідача, а також вимоги розумності і справедливості і тому вважає, що 2000 грн. є достатньою компенсацією для відшкодування заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди.

З огляду на вищезазначене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні моральної шкоди підлягає скасуванню з постановленням нового про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно описової частини рішення Новокаховського міського суду від 15 жовтня 2009 року вбачається, що ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди у звязку з невиплатою заробітної плати при звільненні, однак в судовому засіданні від цих вимог відмовився.

Розглядаючи вказану справу суд не поставив з цього питання рішення ні окремим процесуальним документом, ні протокольно, що підтверджується матеріалами справи, яка витребовувалася та оглянута апеляційним судом, а відтак підстав для застосування вимог п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України немає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду від 03 лютого 2012 року скасувати і ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з приватного малого підприємства "Сигма" на користь ОСОБА_1 2000 грн. моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.П.Прокопчук

Судді: Л.В.Базіль, О.М.Полікарпова

Копія вірна ОСОБА_3

от