МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Справа № 2- 44/2011 р.

Пр.№ 2/1417/9/2012р.

Миколаївський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючого -судді
Карікової Л.В.,

при секретарях:
Ковальовій Я.С., Борисенко І.Ю.,

Устименко М.В.,Кописєвої О.Л.,

представників позивача
Валешинської Н.І.,

Коваленко О.Л.,

Гірчака А.М.,

відповідачки (позивачки) ОСОБА_6,

представників відповідача
ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши 29 грудня 2012 року у
відкритому судовому засіданні в місті
Миколаєві цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк»до
ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
акціонерний банк»про визнання
недійсними іпотечних договорів,

в с т а н о в и в :

04.10.2010 року позивач ПАТ
Всеукраїнський акціонерний
банк»звернувся в Миколаївський
районний суд Миколаївської області до
ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення
заборгованості за кредитним договором

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що
23.09.2008 року між банком та відповідачем
ОСОБА_6 було укладено кредитний договір
№13Ф, згідно з яким позичальнику
надано кредит в сумі 34 000 доларів США,
строком до 22.09.2011 року, зі сплатою 16, 5%
річних за користування кредитними
коштами.

23.09.2008 року з метою забезпечення
виконання зобов`язань за кредитним
договором між ОСОБА_6 та банком було
укладено договір іпотеки, згідно з
яким в іпотеку передано двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

22.06.2009 року з метою забезпечення
виконання зобов`язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_6, від
імені якої діяв ОСОБА_9 на підставі
довіреності від 19.06.2009 року за
реєстровим №652 було укладено іпотечний
договір, згідно якого в іпотеку банку
було передано квартиру спільного
заселення АДРЕСА_2

23.09.2009 року з метою забезпечення
виконання зобов`язань за кредитним
договором між ОСОБА_6 та банком було
укладено договір застави, згідно з
яким в заставу банку передано:

- автомобіль марки ГАЗ 32213, 2005 року
випуску, жовтого кольору, кузов, шасі,
рама) № НОМЕР_3, автобус, мікроавтобус D,
реєстраційний номер НОМЕР_6;

- автомобіль марки ГАЗ 32213224, 2005 року
випуску, фіолетового кольору, кузов
(шасі, рама) НОМЕР_4, автобус,
мікроавтобус_D, реєстраційний номер
НОМЕР_1;

Автомобіль марки IVECO С11, 1999 року
випуску, білого кольору(кузов, шасі,
рама) НОМЕР_5, автобус -D, реєстраційний
номер НОМЕР_2.

23.09.2009 року з метою забезпечення
виконання зобов`язань за кредитним
договором між ОСОБА_9 та банком було
укладено договір поруки, згідно з яким
ОСОБА_9 солідарно з ОСОБА_6 та в
повному обсязі несе відповідальність
перед Банком у разі невиконання
позичальником зобов`язань за кредитним
договором.

18.05.2010 року зареєстровано зміну
найменування банку з Відкритого
акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк»на
Публічне акціонерне товариство
«Всеукраїнський акціонерний банк»,
який є правонаступником Відкритого
акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк».

Отримавши кредитні кошти відповідачка
почала порушувати умови кредитного
договору по сплаті кредиту і відсотків.
Внаслідок цього у відповідачки
виникла заборгованість за кредитом в
сумі 309 695 грн. 60 коп. з яких:

32 174 грн. 34 коп. - заборгованість за
кредитом;

4 777 грн. 19 коп. - заборгованість зі
сплати процентів;

1 383 грн. 17 коп. - заборгованість по
сплаті щомісячної комісії;

16 764 грн. 86 коп. -заборгованість по
сплаті штрафних санкцій.

08.12.2010 року відповідачка ОСОБА_6
звернулася до ПАТ «Всеукраїнський
акціонерний банк»з зустрічної
позовною заявою про розірвання
кредитного договору.

Свої позовні вимоги вона обґрунтувала
тим, що між нею та банком укладено
кредитний договір. Однак умови
кредитного договору не містять
положень щодо валютних ризиків та
можливого коливання курсу валюти,
розмір процентної ставки не може бути
збільшений банком в односторонньому
порядку. Крім того, на даний момент
змінилися обставини, оскільки настала
світова фінансова криза. В результаті
відбулася істотна зміна економічних
умов в країні, зокрема, різке зростання
офіційного та комерційного курсів
долара США по відношенню до
національної валюти. А позичальник
продовжує отримувати дохід у
національній валюті, і для виконання
зобов`язань за договором вимушений
здійснювати купівлю іноземної валюти
за комерційним курсом, який зріс більше
ніж на 70 % по відношенню до курсу, який
був на момент укладання договору.
Позивач не міг знати про таку зміну
обставин, тобто передбачити можливість
її настання. Таким чином позичальник не
спроможна виконати узяті на себе
зобов`язання за договором. Банк не
повідомив позичальника про валютні
ризики під час виконання зобов`язань за
кредитним договором. Отже, негативні
явища, які виникли в економіці є
істотними настільки, що при їх
існуванні в момент укладання
кредитного договору на існуючих
умовах, позичальник не зміг би
погодитися. Просив розірвати кредитний
договір укладений між сторонами.

В подальшому представник позивача по
зустрічній позовній заяві ОСОБА_7
змінив предмет та підставу позову,
подавши письмову заяву про це та
просив визнати іпотечні договори
укладені між сторонами недійсними,
посилаючись на відсутність дозволу
органу опіки і піклування при передачі
квартир у іпотеку, оскільки у ОСОБА_6 є
неповнолітня дитина.

Ухвалою суду від 24.04.2011 року
провадження по даній справі було
зупинено.

Ухвалою суду від 26.10.2011 року
провадження по даній справ було
відновлено.

12.12.2011 року представник позивача ОСОБА_7
по зустрічній позовній заяві подав
доповнення до зустрічної позовної
заяви та просив визнати кредитний
договір недійсним. Свої вимоги він
обґрунтував тим, що банк не повідомив
позичальника в письмовій формі істотні
умови кредитного договору, крім того,
кредитний договір суперечить вимогам
ст. 626 ЦК України, його умови є
несправедливими і такими, що порушують
права позичальника.

Ухвалою суду від 17.02.2012 року зустрічна
позовна заява ОСОБА_10 до ПАТ
«Всеукраїнський банк»про визнання
кредитного договору недійсним за
заявою представника позивача залишено
без розгляду.

Остаточно представник позивача по
зустрічній позовній заяві ОСОБА_7
просив визнати іпотечні договори
укладені між ОСОБА_6 та Банком
недійсними.

Представник позивача ПАТ
«Всеукраїнський акціонерний банк» в
судовому засіданні первинний позов
підтримав, підтвердивши викладені в
ньому обставини та пояснив суду, що
кредитний договір укладено з
дотриманням вимог закону. Позивач
виконав свої зобов`язання за договором.
Відповідачка ОСОБА_6 отримала кредитні
гроші в передбачений договором спосіб.
Однак, своїх зобов`язань за кредитном
договором не виконує, а тому позов
підлягає задоволенню в повному обсязі
та з відповідачів слід стягнути суму
кредитної заборгованості в
солідарному порядку.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_10 до ПАТ
«Всеукраїнський акціонерний банк»про
визнання недійсними іпотечних
договорів не визнав та просив в їх
задоволенні ОСОБА_6 відмовити.

Відповідач ОСОБА_9 в судове засідання
не з`явився. Про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином. Причини своєї неявки суду не
повідомив.

Суд ухвалив розглянути справу у
відсутності відповідача ОСОБА_9 на
підставі наявних у справі доказів.

Відповідачка ОСОБА_10 позов не визнала
та пояснила суду, що ані кредитний
договір, ані додаткові угоди з банком
вона не укладала та не підписувала.
Усіма питаннями укладання кредитного
договору займався її чоловік. Про
наявність укладеного кредитного
договору вона дізналася лише після
отримання повідомлень від суду. Тому
просить в позові відмовити.

Зустрічну позовну заяву просила
задовольнити.

Представник відповідача (позивача)
ОСОБА_7 первинний позов не визнав та
суду пояснив, що даний кредитний
договір суперечить вимогам закону,
оскільки банк не надав доказів
отримання позичальником кредитних
коштів. Банк також не повідомив ОСОБА_9
-поручителя про зміну умов кредитного
договору. Крім того, іпотечні договори
суперечать вимогам Закону України
«Про іпотеку», оскільки в іпотеку
передано майно без згоди органу опіки і
піклування, чим порушено права
неповнолітньої дитини відповідачки.
Просив відмовити позивачу по основній
позовній заяві у задоволенні позову в
повному обсязі, а зустрічний позов про
визнання іпотечних договорів
недійсними задовольнити з підстав
зазначених в ньому.

Вислухавши пояснення представників
сторін, відповідачки(позивачки) ОСОБА_6,
дослідивши надані сторонами докази
суд встановив такі факти та відповідні
правовідносини.

Судом встановлено, що 23.09.2008 року між
банком та відповідачем ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір №13Ф,
згідно з яким позичальнику надано
кредит в сумі 34 000 доларів США, строком
до 22.09.2011 року, зі сплатою 16, 5% річних за
користування кредитними
коштами.(а.с.11-20)

23.09.2008 року з метою забезпечення
виконання зобов`язань за кредитним
договором між ОСОБА_6 та банком було
укладено договір іпотеки, згідно з
яким в іпотеку передано двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.(а.с.34-45)

22.06.2009 року з метою забезпечення
виконання зобов`язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_6, від
імені якої діяв ОСОБА_9 на підставі
довіреності від 19.06.2009 року за
реєстровим №652 було укладено іпотечний
договір, згідно якого в іпотеку банку
було передано квартиру спільного
заселення АДРЕСА_2(а.с.27-33)

23.09.2009 року з метою забезпечення
виконання зобов`язань за кредитним
договором між ОСОБА_6 та банком було
укладено договір застави, згідно з
яким в заставу банку передано:

- автомобіль марки ГАЗ 32213, 2005 року
випуску, жовтого кольору, кузов, шасі,
рама) № НОМЕР_3, автобус, мікроавтобус D,
реєстраційний номер НОМЕР_6;

- автомобіль марки ГАЗ 32213224, 2005 року
випуску, фіолетового кольору, кузов
(шасі, рама) НОМЕР_4, автобус,
мікроавтобус_D, реєстраційний номер
НОМЕР_1;

Автомобіль марки IVECO С11, 1999 року
випуску, білого кольору(кузов, шасі,
рама) НОМЕР_5, автобус -D, реєстраційний
номер НОМЕР_2.(ас.46-48)

23.09.2009 року з метою забезпечення
виконання зобов`язань за кредитним
договором між ОСОБА_9 та банком було
укладено договір поруки, згідно з яким
ОСОБА_9 солідарно з ОСОБА_6 та в
повному обсязі несе відповідальність
перед Банком у разі невиконання
позичальником зобов`язань за кредитним
договором. (а.с.49-50)

21.11.2008 року між банком та ОСОБА_6
укладено додаткову угоду №2, згідно п.1
якої збільшено плату за користування
кредитними коштами з 16,5 до 18 процентів
річних (а.с.24).

19.06.2009 року між банком і ОСОБА_6 укладено
додаткову угоду №3, згідно якої внесено
зміни до п.1.3 кредитного договору, щодо
терміну користування кредитом, а саме
збільшено строк надання кредиту до
22.09.2014 року. Також внесено зміни до п.1.5
кредитного договору та в якості
забезпечення виконання позичальником
своїх зобов`язань передбачено
укладання договору іпотеки
однокімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_2. Крім того внесено зміни в
графік-додаток №1 до кредитного
договору, які передбачають, що з жовтня
2008 року ануітентні платежі по 1204 долари
США4 з січня по квітень 2009 року
-ануітентні платежі по тілу кредиту 0
доларів США, відсотки щомісячно; з
травня 2009 року ануітентні платежі по 770
доларів США. ( а.с.25)

18.05.2010 року зареєстровано зміну
найменування банку з Відкритого
акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк»на
Публічне акціонерне товариство
«Всеукраїнський акціонерний банк»,
який є правонаступником Відкритого
акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк».

В розділі 2 кредитного договору №13-ф
від 23.09.2008 року передбачений порядок
виконання грошових зобов`язань
позичальника. Зокрема, відповідно до
п.2.5 кредитного договору позичальник
зобов`язується щомісячно до дати,
встановленої в графіку, поповнювати
свій поточний рахунок шляхом внесення
готівки в сумі не менше чергового
платежу.

Як встановлено судом позичальник
ОСОБА_6 не виконує належним чином взяті
на себе зобов`язання, що на підставі
п.2.7 кредитного договору є підставою
для пред`явлення вимоги позивачем до
відповідача про дострокове виконання
боргових зобов`язань.

В кредитному договорі сторони також
передбачили, що в разі порушення
строків повернення кредиту і сплати
відсотків відповідач сплачує
позивачеві штраф в розмірі 20 % від суми
неналежно виконаного грошового
зобов`язання, розрахований від суми
невиконаних зобов`язань, а саме
неповернутого кредиту, несплачених
процентів (п. 4.4. кредитного договору).

Відповідно до положень ст.526 ЦК
України зобов`язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. А згідно з вимогами ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов`язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такий самій кількості ,
що були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлений
договором.

Кредитодавець свої зобов`язання
виконав повністю та видав позичальнику
обумовлену договором суму, що
підтверджується меморіальним валютним
ордером №394620 від 23.09.2008 року ( а.с.267).

Між тим, відповідачка ОСОБА_6 не
здійснювала погашення кредитної
заборгованості відповідно до графіку
погашення кредиту, в зв`язку з чим
станом на 23.09.2010 року виникла
заборгованість за кредитом в сумі 292 930
грн.74 коп., з яких:

253 855 грн. 54 коп. -заборгованість за
кредитом;

37 692 грн. 03 коп. - заборгованість зі
сплати процентів;

1 383 грн. 17 коп. -заборгованість із сплати
комісії .

Тобто, спірний кредит укладено
сторонами на умовах надання кредиту в
іноземній валюті, погашення кредиту та
сплати процентів, згідно договору
визначено також в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановленому законом.

Статтею 1054 ЦК України чітко
передбачено, що за кредитним договором
банк зобов'язується надати грошові
кошти (кредит) позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов`язується повернути
кредит та сплатити проценти..

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»кошти
-це гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент. Незважаючи на
загальне правило на заборону
використання на території України
валюти іншої ніж гривня, такий дозвіл, а
саме: використання готівкою чи
безготівкової національної валюти на
території України надається
фінансовим установам при отримання
ліцензії НБУ, що передбачено ч.3 ст. 533
ЦК України, де зазначено, що
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при розрахунках на території
України по зобов`язанням допускається
у випадках, порядку та умовах
передбачених законом.

Статті 47 та 49 вказаного Закону
визначають операції банків із
розміщення залучених коштів від свого
імені , на власних умовах та на власний
ризик як кредитні операції, незалежно
від валюти, яка використовується.
Вказані операції здійснюються на
підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю»операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій Національного банку України.
Операції з валютними цінностями банки
мають право здійснювати на підставі
письмового дозволу( генеральної
ліцензії) на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п.2
ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю».

Вимога щодо необхідності отримання
індивідуальної ліцензії на здійснення
операцій з валютними цінностями
встановлена ч.4 п. в ст. 5 зазначеного
вище Декрету, однак на даний час
терміни і суми кредитів в іноземній
валюті законодавчо не визначено.

Згідно п.1.5 Положення про порядок
видачі Національним Банком України
індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14.10.2004
року №483 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 09.11.2004
року за №1429/10028, використання
іноземної валюти як засобу платежу без
індивідуальної ліцензії дозволяється ,
якщо ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк.

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
вказаних операцій єдиною правою
підставою для здійснення банками
кредитів в іноземній валюті є
наявність у банка генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій,
отриманої у встановленому порядку.

Згідно з ліцензією №35 від 03.12.2001 року
та дозволу № 35-1 від 03.12.2001 року,
виданих позивачу Національним банком
України, позивач - ПАТ
«Всеукраїнський акціонерний банк» має
право здійснювати банківські
операції, зокрема надавати кредити в
іноземній валюті.

В момент отримання кредиту не існувало
заборони позивачу взяти кредит саме у
доларах і позивач не надав ніяких
заперечень стосовно того, що на
території України використання
іноземної валюти заборонено.

Відповідачка була особисто присутня
при укладенні договору, погодилася з
усіма умовами кредитного договору,
підписала як первинний так і
додаткові угоди, чим підтвердила своє
бажання на укладення договору та узяла
на себе обов`язок, повернути вказану в
договорі суму. Банк виконав свої
обов`язки та зарахував кредитні кошти
на поточний рахунок позичальника, а
позичальник ці кошти отримала, однак
свої обов`язки перед банком не
виконала.

Отже, позивач свої зобов`язання перед
відповідачем, які витікають з
укладених між ними договорів виконав
належним чином та в повному обсязі.

З врахуванням вищенаведеного суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги в частині стягнення
заборгованості за кредитом та зі
сплати процентів та комісії є
обґрунтованими, знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні, а
тому підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення з відповідачки
ОСОБА_6 заборгованості по сплаті
штрафних санкцій, то в задоволенні цих
вимог слід відмовити, оскільки
позивачем по первинній позовній заяві
не надано в цій частині вимог належних
та достовірних доказів.

Доводи відповідачки ОСОБА_6 про те, що
підпис на кредитному договорі та
додаткових угодах №2 та №3 їй не
належить спростовуються висновком
почеркознавчої експертизи №2714 від
22.11.2012 року відповідно до якого підписи
від імені ОСОБА_6 в графі
«Позичальник»кредитного договору №13ф
від 23.09.2008 року, додатковій угоді №2 від
21.11.2008 року та додатковій угоді №3 від
19.06.2009 року виконані самою ОСОБА_6

Крім того, що стосується позовних
вимог пред`явлених до відповідача
ОСОБА_9 як до солідарного відповідача,
суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно з п.п1.1
договору поруки від 23.09.2008 року (а.с.49-50),
укладеного з метою забезпечення
виконання зобов`язання за кредитним
договором та додаткових договорів до
нього, ОСОБА_9 поручився перед банком
солідарно в повному обсязі відповідати
за своєчасне виконання боржником усіх
його зобов`язань за цим кредитним
договором та додатковими договорами до
нього, які можуть бути укладені в
майбутньому.

21.11.2008 року між банком та ОСОБА_6
укладено додаткову угоду №2, згідно п.1
якої збільшено плату за користування
кредитними коштами з 16,5 до 18 процентів
річних (а.с.24).

19.06.2009 року між банком і ОСОБА_6 укладено
додаткову угоду №3, згідно якої внесено
зміни до п.1.3 кредитного договору, щодо
терміну користування кредитом, а саме
збільшено строк надання кредиту до
22.09.2014 року. Також внесено зміни до п.1.5
кредитного договору та в якості
забезпечення виконання позичальником
своїх зобов`язань передбачено
укладання договору іпотеки
однокімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_2. Крім того внесено зміни в
графік-додаток №1 до кредитного
договору, які передбачають, що з жовтня
2008 року ануітентні платежі по 1204 долари
США4 з січня по квітень 2009 року
-ануітентні платежі по тілу кредиту 0
доларів США, відсотки щомісячно; з
травня 2009 року ануітентні платежі по 770
доларів США. ( а.с.25)

Доказів про те, що поручитель ОСОБА_9
був повідомлений про укладення
вищезазначених додаткових договорів
та дав свою згоду на продовження
договору поруки позивачем не надано.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов`язання, а також у разі зміни
зобов`язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг
обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов`язання без
згоди поручителя, які призвели до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов`язання виникає в
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення(збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення, тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов`язань перед банком.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що сторони змінили умови
кредитного договору зі збільшенням
об`єму відповідальності без згоди
поручителя за відсутності в договорі
вказівки на те, що такі зміни можливі
без повідомлення поручителя.

Отже, з врахуванням вищезазначеного
суд приходить до висновку про
безпідставність заявлених позовних
вимог щодо солідарного обов`язку
поручителя ОСОБА_9, а тому в задоволенні
позовних вимог про стягнення суми
заборгованості в солідарному порядку
з ОСОБА_9 слід відмовити.

Що стосується зустрічного позову
ОСОБА_10 про визнання недійсними
іпотечних договорів суд приходить до
наступного.

23.09.2008 року з метою забезпечення
виконання зобов`язань за кредитним
договором між ОСОБА_6 та банком було
укладено договір іпотеки, згідно з
яким в іпотеку передано двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.(а.с.34-45)

22.06.2009 року з метою забезпечення
виконання зобов`язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_6, від
імені якої діяв ОСОБА_9 на підставі
довіреності від 19.06.2009 року за
реєстровим №652 було укладено іпотечний
договір, згідно якого в іпотеку банку
було передано квартиру спільного
заселення АДРЕСА_2(а.с.27-33).

З листа приватного нотаріуса
Миколаївського районного
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_12 від 03.02.2001 року
вбачається, що дозволу опікунської
ради на передачу квартири АДРЕСА_1 не
вимагалося, оскільки дитина
зареєстрована та проживає за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_1.

22.06.2009 року з метою забезпечення
виконання зобов`язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_6, від
імені якої діяв ОСОБА_9 на підставі
довіреності від 19.06.2009 року за
реєстровим №652 було укладено другій
іпотечний договір, згідно якого в
іпотеку банку було передано квартиру
спільного заселення АДРЕСА_2. Як
вбачається з матеріалів справи
малолітня донька позичальниці в
квартирі, яка була передана за другим
іпотечним договором також не
зареєстрована та не проживає.

Отже, вимоги позивачки (відповідачки)
ОСОБА_6 про недійсність зазначених вище
іпотечних договорів, з підстав
зазначених у зустрічній позовній заяві
є безпідставними і такими, що не
підлягають задоволенню.

З відповідачки (позивачки ) ОСОБА_6 слід
стягнути судові витрати по справі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213 - 215 ЦПК
України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк» до
ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення в
солідарному порядку заборгованості за
кредитним договором задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк»253 855
грн.54 коп. -заборгованості за кредитом;
37 692 грн.03 коп. -заборгованість із сплати
процентів; 1 383 грн. 17 коп.
заборгованість із сплати комісії та
судовий збір в суму 1820 грн., а всього -294
750 грн. 74 коп.

В задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованисті по сплаті
штрафних санкцій Публічному
акціонерному товариству
«Всеукраїнський акціонерний
банк»-відмовити.

В задоволенні позовних вимог до
ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за
кредитним договором Публічному
акціонерному товариству
«Всеукраїнський акціонерний
банк»-відмовити.

В задоволенні позовних вимог за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк»про
визнання недійсними іпотечних
договорів - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Миколаївської області через
Миколаївський районний суд
Миколаївської області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення або
отримання копії цього рішення, якщо
особи, які брали участь у справі, не
були присутні під час проголошення
судового рішення.

Суддя
Л.В.Карікова

29.12.2012