АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц/2190/3416/2012р. Головуючий в І інстанції: Гонтар Д.О. Категорія: 27 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2012 року листопада місяця 15 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Стародубця М.П.

Суддів: Воронцової Л.П.

ОСОБА_1

при секретарі Прохоровій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 26 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль», третя особа: Приватне підприємство «Лікос», про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.06.2008 року між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль»та ПП «Лікос»було укладено кредитний договір №010/03-022/064, відповідно до якого останній отримав кредит у формі відновлювальної кредитної лінії у розмірі 824 000,00 доларів США зі сплатою 12,0 відсотків річних, з кінцевим терміном погашення 19.06.2009 року. В забезпечення виконання зобовязання між позивачем та Банком укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання відповідати у повному обсязі за зобовязаннями позичальника.

Оскільки, на думку позивача, видача кредиту в іноземній валюті суперечить вимогам чинного законодавству, а на момент укладення кредитного договору у відповідача не було індивідуальної ліцензії Нацбанку України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при використанні своїх зобовязань, просив визнати вказаний вище кредитний договір, укладений між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль»та ПП «Лікос», недійсним.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 26 вересня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль», третя особа: Приватне підприємство «Лікос», про визнання правочину недійсним,- відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У письмових запереченнях ПАТ «ОСОБА_3 Аваль»просить не брати до уваги доводи, викладені в апеляційній скарзі та залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Однак, Основний закон держави не встановлює будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Згідно ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ч. 3 ст. 533 вказаного Кодексу використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязанням допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

На даний час таким законом є Декрет Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»від 19.02.1993 року.

Згідно з п.п. 1, 2 і 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»- Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом (п.1); генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку за здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання (п.2); індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема операції надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі (п.п. «в»п.4).

Проте, на сьогодні чинним законодавством зазначені вище межі не встановлені, а тому вказана норма до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»кошти це гроші у національній валюті або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 47 «Про банки і банківську діяльність»- на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати банківські операції, зокрема розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Частиною 1 ст. 49 вказаного Закону розміщення банком залучених коштів визнано кредитною операцією.

Крім того, відповідно до п. 8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління Національного банку України 30.05.2007 року № 200, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 року за № 656/13923 фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій і національний оператор поштового звязку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій Національного банку на здійснення валютних операцій.

Також, відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління національного банку України від 14.10.2004 року № 483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року № 1429/10028 використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, зокрема, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2008 року між АТ «ОСОБА_3 Аваль»та ПП «Лікос»було укладено кредитний договір №010/03-022/064, відповідно до якого останній отримав кредит у формі відновлювальної кредитної лінії у розмірі 824 000,00 доларів США зі сплатою 12,0 відсотків річних, з кінцевим терміном погашення 19.06.2009 року (а.с.10-16).

На забезпечення виконання боргових зобовязань за вказаним кредитним договором між позивачем ОСОБА_2 та Банком було укладено договір поруки №12/03-022/176 від 01 березня 2012 року (а.с.17-19).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що зазначений вище кредитний договір від 27 червня 2008 року відповідає вимогам закону та укладений за наявності Банківської ліцензії, Дозволу про перелік операцій, які «ОСОБА_3 банк «Аваль»має право здійснювати та додатку до дозволу, який включає в тому числі операції з валютними цінностями.

При цьому суд першої інстанції правильно врахував, що уповноважені особи на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями вправі здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Валютне кредитування юридичної особи - резидента не порушує законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи викладене,колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в звязку з їх необґрунтованістю.

Суд з достатньою повнотою зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

На підставі наведеного, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 26 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: