Справа № 1305/2-595/11 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Н. О.
Провадження № 22-ц/1390/2598/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка М.Я., Савуляка Р.В.

при секретарі Кубішин І.В.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 5 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і житловим будинком ,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні належними їй на праві власності житловим будинком і земельною ділянкою, закріпленою за будинковолодінням №9 по вул. Заколія у селі Повітно Городоцького району Львівської області, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі, у порушення ветеринарно-санітарних правил утримання бджіл на земельній ділянці, що межує з її земельною ділянкою та закріплена за будинковолодінням №8 на вказаній вулиці, розмістили пасіку з 14 бджолиних сімей на відстані 2 м до огорожі та 37 м до її житлового будинку, що створює їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком у весняно-літній період, оскільки бджоли залітають на територію її земельної ділянки, на їх укуси у неї виникають алергічні реакції, що завдає шкоди здоровю. Просить позов задовольнити.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 5 грудня 2011 року позов задоволено. Зобовязано відповідачів усунути перешкоди у користуванні позивачу присадибною ділянкою та перемістити вулики на відстань 300 м від належного їй будинку.

Рішення оскаржили ОСОБА_2 і ОСОБА_6, посилаючись на його незаконність, Вважають, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права при неповно зясованих обставинах справи. Стверджують, що пасіка ними розмішена з дотриманням санітарних і ветеринарних правил, що не створює позивачу незручностей у користуванні належною їй земельною ділянкою. Звернення до суду обмовлене неприязними відносинами між сторонами. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просять апеляційну скаргу відхилити та залишити рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскільки висновки суду в частині зобовязання відповідачів не чинити перешкод позивачу у користуванні належними їй на праві власності житловим будинком і земельною ділянкою є законними і обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду слід погодитися в основному. Висновки суду щодо переміщення вуликів на відстань 300 метрів від будинку та земельною ділянки позивача підлягають зміні.

На підставі ст.ст.11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що сторони є власниками двох суміжних земельних ділянок. ОСОБА_4 належить на праві власності земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, що розташована на вулиці Заколія, 9, у селі Повітно Городоцького району Львівської області, що вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №311228 від 28 грудня 2010 року. ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, що розташована на цій вулиці під номером 8. Про це свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №883786 від 15 червня 2010 року.

Відповідачі розмістили на належній їм земельній ділянці вулики із бджолосімями, чого вони не заперечують.

Згідно з положеннями ст.ст. 91, 103, 104 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства. Власники земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоровя людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Частиною 2 ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, та відшкодування завданих збитків.

Законом України «Про бджільництво» визначено, що фізичні та юридичні особи розміщують пасіки на земельних ділянках, які належать їм на правах власності або користування, відповідно до ветеринарно-санітарних правил. Додатком №5 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених Наказом МОЗ України №173 від 19 червня 1996 року, встановлено розміри санітарно-захисних зон від сільськогосподарських підприємств до житлової забудови та прирівняних до неї обєктів, зокрема, санітарно-захисна зона від пасіки до житлової забудови повинна становити 300 м.

Інструкцією щодо попередження і ліквідації хвороб та отруєнь бджіл, затвердженою Наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини №9 від 30 січня 2001 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 лютого 2001 року, встановлено, що при розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвірї), огорожа повинна бути заввишки не менше 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл.

Матеріалами справи встановлено, що вказані вимоги розташування вуликів із бджолосімями на земельній ділянці відповідачів не дотримані.

Судом встановлено, що укуси бджіл у позивача викликають алергічну реакцію, лікарями їх рекомендовано категорично уникати контакту з бджолами.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд прийшов до висновку, що розміщення вуликів на присадибній земельній ділянці відповідачів на відстані 37 м від житлового будинку позивача чинить їй перешкоди у користуванні житловим будинком та присадибною земельною ділянкою, що є підставою для задоволення позову. При цьому суд врахував цільове призначення земельної ділянки позивача, яким є обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а не зайняття бджільництвом.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

При вирішенні спору судом зобовязано відповідачів усунути перешкоди у користуванні позивачу присадибною ділянкою та перемістити вулики на відстань 300 м від належного їй будинку. З матеріалів справи вбачається, що розміри земельних ділянок сторін не дозволяють такого переміщення, оскільки земельні ділянки мають розміри у межах: довжина біля 100 м та ширина близько 25 м (а.с.6-7, 36-37, 44-45). Відтак, переміщення вуликів із бджолосімями на відстань більшу від 300м не виявляється можливим.

Виявлене порушення не є істотним, не впливає на правильність ухваленого рішення, може бути виправлене апеляційним судом шляхом зміни резолютивної частини рішення, у якій слід вказати про обовязок відповідачів не чинити позивачу перешкод у користуванні її майном та не розміщувати вулики із бджолосімями на відстані, яка є меншою як 300 метрів (відповідно до вимог санітарних та ветеринарних правил).

Керуючись ст.303, п.3 ч.1, ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 5 грудня 2011 року змінити. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і житловим будинком задовольнити. Зобовязати ОСОБА_2 і ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_4 в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою № 9 на вулиці Заколія у селі Повітно Городоцького району Львівської області та не розміщувати вулики із бджолосімями на відстані, меншій ніж 300 метрів від належних позивачу на праві власності житлового будинку та земельної ділянки.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: