Справа №
Провадження №22-ц-4276/12
Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія26Доповідач у 2 інстанції Савченко
УХВАЛА

Іменем України

9 серпня 2012 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Іванової І.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Мироненко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що 8 серпня 2007 року між ТОВ Український промисловий банкі відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 50000 доларів США на 15 років із розрахунку 14,3 % річних, а відповідач зобовязався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Поручителем позичальника за кредитним договором є відповідачка ОСОБА_3, яка за договором поруки від 8 серпня 2007 року зобовязалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобовязань по поверненню кредиту. Вказував, що 30 червня 2010 року між ТОВ Укрпромбанк, ПАТ ОСОБА_4 Національним банком України було укладено договір про передачу активів та зобовязань ТОВ Укрпромбанкна користь ПАТ Дельта Банк. Згідно п.4.1 договору ТОВ Укрпромбанкпередає (відступає) АТ ОСОБА_5 вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Вказував, що за умовами кредитного договору укладеного з відповідачем ОСОБА_2, останній мав повертати кредит щомісячними платежами, однак не виконує цих обовязків, має прострочену заборгованість.

Посилаючись на ч.2 ст.1050, ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив достроково стягнути з відповідачів солідарно на користь банку кредитні кошти станом на 19 серпня 2011 року в розмірі 500745,93 грн., з яких 359509,04 грн. - тіло кредиту, 141236,89 грн. відсотки, та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2012 року позов задоволено в повному обсязі.

Відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ Дельта Банк, суд обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_6 не виконує передбачених кредитним договором обовязків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів і має прострочену заборгованість, що у свою чергу відповідно до закону та умов кредитного договору є підставою для дострокового стягнення з відповідача та поручителя солідарно на користь банку суми кредиту в повному обсязі.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 8 серпня 2007 року між ТОВ Укрпромбанкта відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав в банку на споживчі цілі кредит готівкою в розмірі 50000 доларів США строком на 15 років із розрахунку 14,3 % річних (а.с.6-12). Повернення кредиту згідно п.2.4 кредитного договору та графіку платежів передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів за кредитом і відсотками (а.с.13). Згідно пункту 4.3.4 кредитного договору у випадку прострочення чергового платежу банк вправі вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі (а.с.10).

Поручителем позичальника за вказаним кредитним договором є співвідповідачка ОСОБА_3 (а.с.17).

30 червня 2010 року між ТОВ Укрпромбанк, ПАТ ОСОБА_4 Національним банком України було укладено договір про передачу активів та зобовязань ТОВ Укрпромбанкна користь ПАТ Дельта Банк. Згідно п.4.1 договору Укрпромбанк передає (відступає) ОСОБА_7 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.28-31). В тому числі до ОСОБА_7 перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем ОСОБА_2 (а.с.32).

Також судом встановлено, що позичальник ОСОБА_2 не виконує обовязків по щомісячному поверненню кредиту, покладених на нього умовами договору, припинив погашення кредиту і має просторочену заборгованість понад один місяць (а.с.24).

Письмові вимоги ПАТ ОСОБА_4 дострокове повернення боргу у звязку з порушенням позичальником кредитного договору, а також наслідки їх невиконання, направлені відповідачам 15 квітня 2011 року і 19 січня 2012 року, залишені відповідачами без задоволення (а.с.24-27).

За таких обставин суд обгрунтовано задоволив позов і достроково стягнув з солідарно із відповідачів на користь позивача борг за кредитом в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень, які на думку апелянтів мали місце при ухваленні судом заочного рішення, колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані. З матеріалів справи вбачається, що обоє відповідачів були належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.42-43). Передбачених законом підстав для відкладення розгляду справи у суду не було, поскільки сторони, подаючи відповідне клопотання не надали суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про поважність причин їх неявки, зокрема ОСОБА_3 взагалі не надала ніяких доказів, а ОСОБА_2 надав ксерокопію амбулаторної картки, з якої вбачається, що він звертався до лікаря, проте записи про неможливість явки до суду відсутні.

Посилання апелянтів на незаконність рішення у звязку з тим, що їх ошукав знайомий ОСОБА_8, який хитрощами і обманом змусив укласти кредитний договір, не грунтуються на матеріалах справи, поскільки апелянти всупереч положенням ст.60 ЦПК України не надали передбачених законом доказів на підтвердження своїх слів. Листи прокуратури про направлення їх заяви для проведення додаткової перевірки їх заяви не є таким доказом.

Твердження апелянтів про те, що банк не набув права стягнення боргу з відповідача ОСОБА_3 як поручителя, поскільки не направляв їй письмову вимогу про виконання зобовязання колегія суддів не приймає до уваги, поскільки ці доводи спростовуються наявною в матеріалах справи адресованою поручителю вимогою від 19 січня 2012 року (а.с.25), яку ОСОБА_3 отримала 9 лютого 2012 року (а.с.27).

Крім того, відповідно до п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносинпредявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. В такому випадку поручитель у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог кредитора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Доводи апелянтів, що банком не дотримано строків звернення до поручителя, суперечать змісту ч.4 ст.559 ЦК України, згідно якої у випадку якщо строк припинення поруки не вказаний у договорі, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. За замістом даної норми днем настання строку виконання основного зобовязання є кінцевий строк його виконання, що в даному спорі визначено у договорі датою повернення кредиту позичальником 4 серпня 2022 року. Відтак поскільки за кредитним договором строк виконаня основного зобовязання не закінчився, то не припинив дію і договір поруки.

З урахуванням наведеного, викладені в апеляційній скарзі доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони матеріалами справи не підтверджуються, не грунтуються на вимогах закону і висновків суду про задоволення позову не спростовують.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий : ___________________

Судді : ___________________ ________________