Головуючий у першій інстанції Котов В.Г.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.11.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я.,

Фадєєнко А.Ф.,

при секретарі - Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи державного нотаріуса Южненського міської державної нотаріальної контори Одеської області Колоскової Тетяни Іванівни про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на рішення Южного міського суду Одеської області від 30 вересня 2011 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 15 серпня 2011 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що з ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 23 вересня 1979 року, у шлюбі народилися сини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Сім`я з 2000 року проживала в квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 перебував на обліку осіб, які потребували поліпшення житлових умов, мав пільги на першочергове надання житла. Позивач зазначила, що мала власне житло, тому для отримання житла чоловіком 21 березня 2001 року шлюб розірвали, однак і надалі проживали однією сім`єю. 23 січня 2002 року ОСОБА_7 отримав ордер на право зайняття однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , куди через два роки за спільною згодою поселилася мати чоловіка. 16 лютого 2004 року ОСОБА_7 в порядку приватизації отримав квартиру у власність, а у 2007 році передав квартиру в іпотеку для забезпечення зобов`язань за кредитним договором. Взяті в кредит кошти повертались спільно, а в період хвороби ОСОБА_7 - нею. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. З заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися сини та мати померлого, при оформленні спадщини стало відомо про складення ОСОБА_7 14 січня 2011 року заповіту на користь сестер ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Вважаючи, що квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_7 , оскільки проживали однією сім`єю після розірвання шлюбу, позивач після уточнення вимог просила встановити факт її та ОСОБА_7 проживання однією сім`єю без шлюбу з часу розірвання шлюбу по день смерті ОСОБА_7 , визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 (а.с.9-11,74).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 позов визнали.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 30 вересня 2011 року позов задоволено (а.с.80-83).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_5 і ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду апелянти в особі представника мотивували порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживали однією сім`єю без шлюбу з 21 березня 2001 року по 6 березня 2011 року, а тому набуту ОСОБА_7 у 2004 році у власність квартиру АДРЕСА_3 вважав спільною сумісною власністю, де частка ОСОБА_1 становить Ѕ.

Висновки суду не відповідають обставинам справи та вказують на неправильне застосування норм матеріального права, що згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали шлюб 23 вересня 1979 року, розірвали шлюб 21 березня 2001 року (а.с.13,15,16-17,75).

ОСОБА_7 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.60, 62).

23 січня 2002 року ОСОБА_7 на підставі рішення Южненського міськвиконкому № 422 від 13 грудня 2001 року отримав ордер № 544, серія АБ на житлове приміщення однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_3 . Ордер видано на одну особу, членів сім`ї не зазначено (а.с.19).

Розпорядженням № 3238 від 6 лютого 2004 року фонду комунального майна Южненської міської ради Про приватизацію житлового фонду Южненської міської територіальної громадиквартиру АДРЕСА_3 передано ОСОБА_7 у приватну власність (а.с.20).

16 лютого 2004 року фондом комунального майна Южненської міської ради Шпаку Василю Павловичу на підставі розпорядження № 3238 від 6 лютого 2004 року видано свідоцтво про право приватної власності на житло квартиру АДРЕСА_4 . В свідоцтві зазначено, що члени сім`ї відсутні. Державна реєстрація права власності ОСОБА_7 на квартиру проведена 17 березня 2004 року (а.с.21, 24, 25). 14 січня 2011 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким квартиру АДРЕСА_5 заповів в рівних частках сестрам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з покладанням на спадкоємців зобов`язання продати вказане нерухоме майно та на виручені кошти збудувати пам`ятник батьками заповідача ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; гараж № НОМЕР_1 (основний ряд) на стоянці Істокв м. Южне заповів сину ОСОБА_2 ; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,18 га по АДРЕСА_6 , гаражі під № НОМЕР_2 та № 100 (лінія 6) на стоянці Істокв м. Южне, гараж в смт. Чорноморське Комінтернівського району Одеської Області заповів сину ОСОБА_3 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Котик Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 86 (а.с.109).

21 липня 2010 року ОСОБА_7 встановлено 1 групу інвалідності , довідка МСЕК містить посилання на те, що потребує постійного стороннього догляду (а.с.162).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (а.с.18).

ОСОБА_1 зареєстрована з 3 жовтня 1993 року в смт. Чорноморське Комінтернівського району Одеської області по в/ч НОМЕР_3 , з 1 листопада 1996 року в квартирі АДРЕСА_7 , з 26 квітня 2000 року в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.13).

ОСОБА_7 зареєстрований з 4 лютого 1993 року в смт. Чорноморське Комінтернівського району Одеської області по в/ч НОМЕР_3 , з 1 листопада 1996 року в квартирі АДРЕСА_7 , з 26 квітня 2000 року в квартирі АДРЕСА_1 , з 27 лютого 2002 року в квартирі АДРЕСА_3 , знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю (а.с.16-17,108).

ОСОБА_2 зареєстрований з 24 липня 2007 року в квартирі АДРЕСА_7 , з 26 квітня 2000 року в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.59).

ОСОБА_3 зареєстрований з 15 травня 2003 року в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.61).

Згідно довідки ОСББ Портовикв квартирі АДРЕСА_3 були зареєстровані та проживали до смерті ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та його мати ОСОБА_9 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ) (а.с.108, 110).

Відповідно до положень статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції 1969 року, що діяв до 1 січня 2004 року, майно, набуте за час шлюбу, вважалось спільною сумісною власністю подружжя. Щодо осіб, які перебували у фактичних шлюбних відносинах, то такі набували права власності на майно не на підставі статті 22 КпШС України, якою регулювались майнові відносини під час шлюбу, укладеного в державних органах РАГС, а згідно п.1 статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-ХП Про власність, при цьому особи мали довести, що майно придбано внаслідок спільної праці за час фактичних шлюбних відносин.

Нині діючий Сімейний кодекс України в редакції 2002 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, містить положення, що регулюють право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі.

Так, стаття 74 СК України визначає, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвали шлюб 21 березня 2001 року, відтак, у разі подальшого проживання однією сім`єю, майнові відносини між ними підлягали регулюванню з 21 березня 2001 року по 1 січня 2004 року п.1 статті 17 Закону Про власність, з 1 січня 2004 року до смерті ОСОБА_7 статтею 74 СК України.

Спірне майно, як то квартира АДРЕСА_3 набута у власність у 2004 році, що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, виданим 16 лютого 2004 року, та державною реєстрацією права власності, проведеною 17 березня 2004 року.

Позивач ОСОБА_1 вважає спірне майно об`єктом права спільної сумісної власності її та ОСОБА_7 як жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю без шлюбу.

Дійсно, у разі проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 однією сім`єю без шлюбу на майно, набуте після 1 січня 2004 року за час такого спільного проживання, поширювались би положення статті 74 СК України. Однак в даному випадку ці обставини, як то проживання однією сім`єю без шлюбу, не мають правового значення з огляду на наступне.

Згідно частини 2 статті 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, що визначають право спільної сумісної власності подружжя.

Діючий Сімейний кодекс України передбачає, що подружжя окрім майна, що є спільною сумісною власністю, можуть мати й майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Так, пунктом 4 частин 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду.

Приватизація це відчуження квартир на користь громадян, що здійснюється шляхом безкоштовної передачі громадянам квартир чи шляхом продажу лишків загальної площі квартир громадянам.

Встановлено, що квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_7 отримав після розірвання шлюбу, житло надано йому особисто, членів сім`ї в ордері не значено. Квартиру у власність ОСОБА_7 набув на підставі Закону Про приватизацію державного житлового фонду, тобто набув в порядку приватизації шляхом безоплатної передачі, отже будь-які кошти на придбання цього нерухомого майна у власність не витрачались, ОСОБА_7 використав надану особисто йому державою пільгу отримати безоплатно житло у власність.

Дійсно, Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-УІ, що набрав чинності з 8 лютого 2011 року, було внесено доповнення до статті 61 СК України, згідно яких об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визнавалось житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду. Однак дана норма права, що набула чинності з 8 лютого 2011 року, не поширювалась на спірні правовідносини, оскільки право власності на спірну квартиру набуто у 2004 році, тобто до внесення доповнень до статті 61 СК України, а за загальним правилом законодавство зворотної дії в часі не має. Крім того, слід зазначити, що частину 5 статті 61 СК України виключено Законом від 17 травня 2012 року № 4766-УІ, а, відповідно, частину 1 статті 57 СК України доповнено пунктом 4, відповідно до якого житло, набуте за час шлюбу внаслідок приватизації є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Виданий ОСОБА_7 ордер на житлове приміщення недійсним не визнано, спір щодо приватизації ОСОБА_7 житла відсутній, розпорядження органу приватизації від 6 лютого 2004 року № 3238, свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на житло не є спірними.Таким чином, квартира АДРЕСА_3 це особиста приватна власність ОСОБА_7 , правові підстави вважати квартиру спільною сумісною власністю відсутні.

Передача ОСОБА_7 за іпотечним договором від 3 серпня 2007 року квартири в іпотеку для забезпечення виконання його ж зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 3 серпня 2007 року в сумі 25 000,00 доларів США, порука ОСОБА_2 за виконання зобов`язань ОСОБА_7 за договором про надання кредиту, як і посилання на сумісне повернення боргу за кредитом не є підставою для визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю (а.с.26-30, 31).

Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в даній справі нерозривно пов`язано зі спором про право. Оскільки правові підстави для визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю ОСОБА_7 і ОСОБА_1 , визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину майна відсутні, то й необхідності встановлювати факт проживання однією сім`єю без шлюбу у даній конкретній справі не має. Проте ОСОБА_1 не позбавлена процесуального права просити встановити обставини проживання однією сім`єю в іншій справі, якщо такий факт має правове значення у спорі про інше право.

Судові витрати сплачено.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 30 вересня 2011 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи державного нотаріуса Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області Колоскової Тетяни Іванівни про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

А.Ф.Фадєєнко