Справа № 203/4509/12
У Х В А Л А

іменем України

"31" серпня 2012 р. м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л. П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького районного суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 614 048 грн. 81 коп.

В матеріалах позовної заяви міститься заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки, нерухоме майно, транспортні засоби, грошові вклади, які є у власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 і знаходяться у них або в третіх осіб, а також заборонити ОСОБА_2, ОСОБА_3 виїзд за кордон до закінчення розгляду справи.

Заява позивача про забезпечення позову мотивована тим, що 20 травня 2012 року вона уклала договір позики з ОСОБА_4 та надала йому кошти у розмірі 75000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.05.2012 року еквівалентно складає 599362,50 грн. Відповідач мав до 20 липня 2012 року повернути вказані кошти, проте нічого не повернув. У зв'язку з цим заявник вважає, що є підстави для забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим судового рішення в майбутньому.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши та дослідивши матеріали справи, врахувавши розяснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову суд приходить до наступного висновку.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 р., №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з вимогами ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати зокрема шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Позивачем не надано суду жодних доказів того, що боржник взагалі колись перетинав державний кордон України, має намір робити це в майбутньому, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того позивач, в разі наявності на те правових підстав, передбачених Законом України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, має можливість і самостійно повідомити органи внутрішніх справ та Державну прикордонну службу України про наявність у боржника невиконаних зобовязань для відповідного адміністративного реагування зазначених органів.

В заяві про забезпечення позову не зазначені причини, у звязку з чим потрібно забезпечити позов, а наведено лише обставини позову. Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо звязаними з предметом спору, , необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом, також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільний процесуальний кодекс України враховує принцип рівноправя сторін у процесі і забезпечує захист інтересів, в тому числі і відповідача.

Судом перевірено аргументованість вимоги про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених позивачем і не встановлено реальної небезпеки, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Позивачем не надано докази, які б свідчили про реальну загрозу невиконання або неможливість виконання рішення суду, а також, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову необгрутнована та не містить достатніх законних підстав для вжиття заходів забезпечення позову, тому в її задоволенні даної заяви слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 151-153, 209, 210 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.П. Шевчук