Справа №403/6910/12
Провадження № 2/403/3212
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2012 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Мачихіні В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та договору поруки недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 09.04.2008 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № МL-302/110/2008, згідно якого ЗАТ «ОТП Банк» надав йому кредит у розмірі 60 089,00 доларів США строком до 11.04.2033 року. В забезпечення виконання вказаного договору 09.04.2008 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки № РМL-302/110/2008, згідно якого він передав в іпотеку банку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 59,0 кв.м., жилою площею 41,90 кв.м. за адресою АДРЕСА_1; а також між його дружиною ОСОБА_2 та ЗАТ "ОТП Банк" був укладений договір поруки SR-302/110/2008 від 09.04.2008 року.

Позивач зазначає, що умови вказаного кредитного договору суперечать Закону України «Про захист прав споживачів». У п.7.2. кредитного договору вказано, що будь-які умови цього договору є істотними і підлягають виконанню в порядку, передбаченому цим договором. Несправедливим є п.1.4.1.5.-1.4.1.5.2 кредитного договору, які встановлюють, що процентну ставку, зазначену в договорі, банк може збільшувати при будь-якому порушенні кредитної дисципліни, без укладення будь-якого додаткового договору з наступною корекцією такої ставки. Порушення в тому, що таким чином банк надає собі право підвищувати процентну ставку. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка по кредиту може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитором в письмовому вигляді протягом семи календарних днів від дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставкиє недійсною. Всупереч вимогам закону в кредитному договорі зазначено про можливість зміни (підвищення) процентної ставки лише за наявності ініціативи банку без посилання на зміну облікової ставки Національного банку України, а інші випадки, що встановлені як підстава для зміни процентної ставки, є несправедливими і дискримінаційними щодо позичальника. Тобто, в порушення вимог закону встановлено інший порівняно з законом порядок збільшення процентної ставки по кредиту, що прямо суперечить вищевказаним викогам закону. Банк порушив вимоги законодавства України, яким заборонено встановлення несправедливих умов у договорах щодо споживачів, а також п.2, 3 ст. 1056-1 ЦК України.

Також позивач посилається на те, що у п. 1.4.1.5 - 1.4.1.5.2. кредитного договору зазначено, що банк має право змінити розмір процентної ставки у бік збільшення, зокрема у разі, якщо було допущено порушення п.2.3.6 - 2.3.7 кредитного договору, що має ознаки дискримінації, а тому є несправедливим. У частині 1 п.3 договору зазначено про плаваючу процентну ставку + FIDR, зазначено, що FIDR встановлюється банком і змінюється самостійно, при цьому фактично йде мова про зміну саме плаваючої процентної ставки. Зазначено, що сторони дійшли згоди, що в разі зміни плаваючої процентної ставки в порядку, передбаченому цим договором, розмір платежу змінюється банком в односторонньому порядку залежно від розміру зміни плаваючої процентної ставки. При цьому порушенням є те, що зазначене суперечить ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки річна процентна ставка не визначена ні на момент укладення договору ні надалі.

Позивач також зазначає, що банком в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» не була виконана переддоговірна робота з ним. У застереженні до п.1.4.1.5.4. договору зазначено, що підписанням цього договору сторони висловлюють свою цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит, встановлене п.1.4. цього договору, повністю відповідає волевиявленню сторін, що підтверджують, що вони повністю ознайомлені і цілком згодні з порядком визначення плати за кредит і окремими елементами цього порядку. Зазначене не дає відповіді щодо реального надання споживачу інформації про кредитну послугу згідно вказаного закону, як і посиланням в п. 1.11.2 договору на те, що підписанням цього договору позичальник висловлює свою обізнаність з діючими тарифами банку та обов»язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України. Порушенням є те, що згідно п.2.4. Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки зобов»язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією, що не було зроблено, не вказано, що перед укладанням цього Договору позивач отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства, а зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Також позивач у позові посилаючись на положення ч.2 ст.63 СК України, вказує про недійсність договору поруки SR-302/110/2008 від 09.04.2008 року, укладеного між його дружиною ОСОБА_2 та ЗАТ "ОТП Банк", оскільки він не відповідає положенням статей 203 та 215 ЦК України. Договір поруки виходить за межі дрібного побутового, оскільки відповідно до п.2.2. цього договору розмір боргових зобов»язань на дату укладання договору становив 60 089,00 доларів США, а він як чоловік дозволу на його укладання своїй дружині ОСОБА_2 не надавав.

Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати недійсними кредитний договір № МL-302/110/2008 від 09.04.2008 року та договір поруки SR-302/110/2008 від 09.04.2008 року.

В судове засідання позивач не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу у його відсутність.

Представник ПАТ "ОТП Банк", ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши докази у цивільній справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що передбачено ч.1 ст. 628 ЦК України.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов»язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні, 09.04.2008 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого стало ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір № МL-302/110/2008, згідно якого ЗАТ «ОТП Банк» надав позивачеві кредит у розмірі 60 089,00 доларів США на придбання нерухомого майна строком до 11.04.2033 року, з фіксованим відсотком 5,49% річних, плаваючою процентною ставкою - фіксований відсоток + FIDR.

В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 09.04.2008 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки № РМL-302/110/2008, згідно якого позивач передав в іпотеку банку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 59,0 кв.м., жилою площею 41,90 кв.м. за адресою АДРЕСА_2.

Також, в забезпечення виконання вказаного кредитного договору 09.04.2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки SR-302/110/2008 від 09.04.2008 року. 06.11.2009 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений Додатковий договір №1 до Договору поруки № SR-302/110/2008 від 09.04.2008 року.

Встановлено, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL-302/110/2008 від 09.04.2008 року та договором поруки № SR-302/110/2008 від 09.04.2008 року, тобто до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_1 за вказаними договорами.

Як зазначено в п.1.4.1.5. кредитного договору, сторони цим підтверджують наступне: у випадку порушення позичальником своїх зобов»язань, встановлених будь-яким з п.п.2.3.6, 2.3.7. цього Договору, Фіксована процентна ставка чи Фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за цим договором (Плаваюча чи фіксована процентна ставка)) підвищується на 4% річних, в порядку, передбаченому цим Договором.

Відповідно до п. 1.4.1.5.2 кредитного договору, підвищення процентної ставки, передбачене п. 1.4.1.5.1. цього договору, буде здійснене в силу настання п.1.4.1.5.1. цього Договору і не потребує укладання будь-якого додаткового договору до цього договору чи Графіку погашення у новій редакції та сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту, при цьому процентна ставка по кредиту підлягає підвищенню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення будь-якого з п.п. 2.3.6, 2.3.7 цього Договору.

Згідно до п.1.4.1.5.3. кредитного договору після підвищення процентної ставки, в порядку, передбаченому п.1.4.1.5.1. цього договору та подальшого належного виконання позичальником своїх зобов»язань, встановлених п.п. 2.3.6, 2.3.7. цього Договору, Фіксована процентна ставка чи Фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за цим договором (Плаваюча або Фіксована процентна ставка)) зменшується на 4% річних в порядку, передбаченому цим договором.

Як зазначено в п.1.4.1.5.4. кредитного договору, зменшення процентної ставки, передбачене п.1.4.1.5.3. цього Договору буде здійснено в силу настання п.1.4.1.5.3. цього Договору та не потребує укладання будь-якого додаткового договору до цього Договору чи Графіку погашення у новій редакції та сторони згодні з таким зменшенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту, при цьому процентна ставка по кредиту підлягає зменшенню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено належне виконання п.п. 2.3.6, 2.3.7 цього Договору. Як вказано у Застереженні, викладеному у даному пункті договору, підписанням цього договору сторони висловлюють свою цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит, встановлене п.1.4. цього договору, повністю відповідає волевиявленню сторін, що сторони цим також підтверджують, що вони повністю ознайомлені і цілком згодні з порядком визначення плати за кредит і окремими елементами цього порядку.

27.03.2009 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений Додатковий кредитний договір №1 до Кредитного договору № МL-302/110/2008 від 09.04.2008 року, яким було викладено в новій редакції п.3 Частини №1 Кредитного договору

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно ч.2 ст.546 ЦК України договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов»язання.

Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно до ч.2 цієї статті встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Відповідно до ч.3 - умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Частина третя статті 1056-1 із змінами, внесеними згідно із Законом N1822-VI від 21.01.2010.

Відповідно до п.7.2. кредитного договору передбачено, що підписанням цього договору сторони підтверджують, що будь-які умови цього договору є істотними і підлягають виконанню в порядку, передбаченому цим договором.

У позові позивач посилається на те, що п.п. 1.4.1.5-1.4.1.5.2. Кредитного договору № МL-302/110/2008 від 09.04.2008 року є несправедливими, оскільки ними передбачено, що процентну ставку, зазначену в договорі, банк може збільшувати при будь-якому порушенні кредитної дисципліни та без укладення будь-якого додаткового договору з наступною корекцією такої ставки. Суд вважає вказані доводи необґрунтованими, оскільки підняття процентної ставки на 4% річних відповідно до п.1.4.1.5.2. кредитного договору застосовується в якості забезпечення виконання зобов»язань позивача по сплаті кредиту, і факту порушення виконання зобов»язань по сплаті кредиту, що не суперечить положенням ч.2 ст.546 ЦК України.

Також, у позові позивач зазначає, що річна відсоткова ставка за кредитним договором у формі фіксованого відсотка + FIDR суперечить положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Разом з цим, згідно пункту 3 частини І Кредитного договору сторони наступним домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитними коштами буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з перемінної частини (FIDR - Floating Interest Deposit Rate) та фіксованого відсотка, така плаваюча ставка може змінюватися (збільшуватися чи зменшуватися) шляхом зміни розміру ставки FIDR.

Уклавши та підписавши кредитний договір, його сторони домовилися, що у разі використання плаваючої процентної ставки, яка складається з перемінної частини FIDR та фіксованого відсотка, така плаваюча ставка може змінюватись як у сторону збільшення чи зменшення шляхом зміни розміру ставки FIDR в порядку, передбаченому сторонами кредитного договору, та в залежності від строкових депозитів фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії договору.

Згідно умов, викладених у п. 1.4.1.1.-1.4.1.5. ч.2 кредитного договору, плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов кредитного договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 12 місячного періоду дії попереднього розміру плаваючої процентної ставки. Із вказаних дат проценти нараховуються, виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату коригування) + фіксований відсоток з розрахунку 365 календарних днів у році. Сторони цим висловили свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки стосовно всієї непогашеної суми кредиту.

Як зазначено в застереженні, викладеному у п.1.4.1.5.4 ч.2 кредитного договору, підписанням цього договору сторони висловлюють свою цілковите згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит, встановлене п.1.4. цього Договору, повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони цим також підтвердили, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього порядку. Таким чином, отримавши кредит на умовах сплати плаваючої процентної ставки та підписавши кредитний договір, позивач висловив свою цілковиту згоду на корегування плаваючої процентної ставки в порядку, передбаченому сторонами кредитних договорів, що відповідає вимогам ч.1 ст.1056-1 ЦК України.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що за весь період дії вказаного кредитного договору, що оспорюється у даній справі, була збільшена відсоткова ставка FIDR.

Відповідно до ч.2 п. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках.

У відповідності до п.5 ст.49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк зобов"язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків.

Як вбачається з кредитного договору, зміст його п.1.4.1.5.1. відповідає зазначеним положенням закону, тому твердження позивача про невідповідність зазначеним вимогам договору є безпідставними.

Крім того, у позові позивач посилається на те, що при укладенні вказаного кредитного договору банком не було надано йому інформації про орієнтовану сукупну вартість кредиту, умови кредитування, а також не було отримано письмово підтвердження позивача про надання такої інформації, надання яких передбачено п.п.2.4., 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Разом з цим, встановлено, що перед отриманням кредиту позивачем було надано ЗАТ "ОТП Банк" Анкету-заяву фізичної особи на отримання кредиту від 04.04.2008 року, в якій міститься підпис позивача, яким він підтвердив, що банк надав йому в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", що спростовує твердження позивача про порушення банком при укладенні кредитного договору п.п. 2.4., 2.5. зазначених Правил. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених доводів позивачем суду не надано.

Як вбачається із вказаного кредитного договору, він був підписаний його сторонами і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Отримавши у банка грошові кошти в кредит, позичальник погодився з умовами даного договору та здійснював платежі згідно його умов. Будь-які докази того, що в момент його укладання не були додержані вимоги ст.203 ЦК України суду не надані.

Крім того, позивач, посилаючись у позові на недійсність окремих положень Кредитного договору № МL-302/110/2008 від 09.04.2008 року, просить визнати недійсним вказаний кредитний договір у повному обсязі, не надавши на підтвердження цих вимог ніяких доказів.

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, позовні вимоги позивача про визнання недійсним Кредитного договору № МL-302/110/2008 від 09.04.2008 року задоволенню не підлягають.

Суд також вважає, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору поруки №SR-302/110/2008 від 09.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.1 договору поруки №SR-302/110/2008 від 09.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», за цим договором поручитель зобов»язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов»язань перед кредитором за кредитним договором № МL-302/110/2008 від 09.04.2008 року, в повному обсязі таких зобов»язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов»язань як до боржника так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Згідно до п.2 договору поруки порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов»язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі, зокрема порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо: повернення основної суми кредиту, наданого банку, сплата відсотків за користування кредитом, сплата пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту.

Як зазначено у п.2.3.2. договору поруки, для укладання цього договору поруки поручитель отримав всі необхідні погодження та згоди, передбачені чинним законодавством України.

В обґрунтування своїх позовних вимог про визнання недійсним договору поруки позивач посилається на положення ч.2 ст. 63 Сімейного Кодексу та зазначає про те, що він не надавав згоду дружині ОСОБА_2 на укладення договору поруки. Разом з цим, як вбачається зі змісту цієї статті, цією статтею передбачено здійснення подружжям права спільної сумісної власності, право ж подружжя на розпорядження майном, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачено ст. 65 Сімейного Кодексу України.

Частиною 1 ст. 65 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.2 цієї статті при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Проте, ця норма закону регулює відносини, які стосуються розпорядження майном, що є в спільній сумісній власності подружжя, і не стосується права одного із подружжя на укладення цивільно-правових угод щодо набуття майна, зокрема отримання кредиту, оскільки сам по собі кредитний договір є угодою про отримання у власність грошових коштів і не створює обов»язків для ОСОБА_2, а лише для позичальника ОСОБА_1 як сторони договору. Порука є способом забезпечення виконання грошового зобов"язання, а не угодою щодо розпорядження майном? належним поручителю.

За таких обставин позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та договору поруки недійсними,

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Т.О. Кудрявцева