АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/477/2012
Головуючий по 1-й інстанції Сьоря С.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2012 року

м.Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Карпушина Г.Л.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І.,

при секретарі : Цюрі Я.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 12 грудня 2012
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, за участю третіх осіб:
приватного нотаріуса Кременчуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
ОСОБА_5, виконавчого комітету
Крюківської районної ради м.
Кременчука Полтавської області про
визнання недійсним договору дарування
? частини житлового будинку з
господарськими будівлями

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача
Апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 12 грудня 2011
року в задоволені позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
дарування ? частини житлового будинку з
господарськими будівлями № 20/33 по вул.
Паризької Комуни в м. Кременчуці від 28
грудня 2006 року відмовлено.

З рішенням суду не
погодилась ОСОБА_2 та подала на нього
апеляційну скаргу.

Просить рішення суду першої
інстанції скасувати та постановити
нове яким визнати недійсним договір
дарування ? частини нерухомого майна,
житлового будинку по вул. Паризької
Комуни, 20/33 в м. Кременчуці Полтавської
області між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, завірений
в приватного нотаріуса Кременчуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_4 28
грудня 2006 року

Апелянт вважає рішення суду
першої інстанції таким, що
постановлено з неправильним
застосуванням норм матеріального
права та з порушенням норм
процесуального права.

Судове засідання проводилося за участю
представників апелянта та відповідача,
за відсутності інших осіб, які були
належним чином повідомлені про час та
місце слухання справи, що
підтверджується документально та
пояснення представників.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
заслухавши пояснення осіб, що
з’явилися, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення за наступних
підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з’ясованих
обставин. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв’язок доказів у їх
сукупності.

Кожна сторона зобов’язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень та добросовісно
здійснювати свої процесуальні права і
виконувати процесуальні обов’язки.

Як вбачається з матеріалів
справи та правильно встановлено
місцевим судом відповідно до свідоцтва
про право на спадщину від 20.11.2006 року
серії ВЕС № 616092, що видане державним
нотаріусом Першої Кременчуцької
державної нотаріальної контори за
р.№2-1357 та рішення народного суду м.
Кременчука від 01.12.1969 року, ОСОБА_2 на
праві власності належало ? частини
житлового будинку з господарськими
будівлями, що розташований по вул.
П.Комуни, 20/33 в м. Кременчуці, а ? частина
вказаного домоволодіння, на підставі
свідоцтва про право на спадщину,
належала ОСОБА_3

Відповідно до договору дарування
від 28.12.2006 року, що посвідчений
приватним нотаріусом Кременчуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за р. №8065, ОСОБА_2 безоплатно передала,
а ОСОБА_3 прийняла у власність ? частину
житлового будинку з господарськими
будівлями № 20/33 по вул.. П.Комуни в м.
Кременчуці, яка належала ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 20.11.2006 року серії ВЕС №616092,
що видане державним нотаріусом Першої
Кременчуцької державної нотаріальної
контори за р.№2-1357.

Після укладення вказаного договору
дарування та його державної
реєстрації, житловий будинок з
господарськими будівлями № 20/33 по вул.
П.Комуни в м. Кременчуці став належати
на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
рівних частках –по ? частині кожній.

Відповідно до договору дарування від
17.06.2010 року, що посвідчений приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за р.№4320,
ОСОБА_2 передала безоплатно у власність
ОСОБА_5 ? частину житлового будинку з
господарськими будівлями №20/33 по вул.
П.Комуни в м. Кременчуці, що належала
ОСОБА_2 на підставі рішення народного
суду м. Кременчука від 01.12.1969 року.

На даний час співвласниками житлового
будинку з господарськими будівлями №
20/33 по вул. П.Комуни в м. Кременчуці є
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та останнім належить
по ? частині вказаного будинку з
господарськими будівлями.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, місцевий суд правильно
застосував норми матеріального права
ст.ст. 229,230, 233 ЦК України та керувався
роз’ясненнями, викладеними п.п. 19, 20, 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання право чинів
недійсними».

При цьому, суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку про те, що
позивачкою суду не надано належних
доказів, що б свідчили про те, що на час
укладення спірного договору дарування
існували тяжкі для неї обставини, які
вплинули на її волевиявлення та не
надано належних доказів того, що на час
укладення спірного договору мав місце
обман зі сторони відповідачки.

Окрім того, місцевим судом
обґрунтовано взято до уваги те, що
позивачкою не надано належних доказів
того, що між нею та відповідачкою, перед
укладенням договору, було досягнуто
домовленості про те, що після укладення
договору дарування остання буде
надавати позивачці у користування
частину подарованого їй майна.

Місцевим судом правильно
встановлено, що на час укладення
спірного договору, позивачка була
обізнаною, які наслідки для неї матиме
укладення договору дарування, остання
була вільною у своєму виборі суб’єкту
та способу відчуження належної їй ?
частини будинку з господарськими
будівлями.

Судом першої інстанції правильно взято
до уваги покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13
про те, що їм було відомо про укладення
спірного договору дарування між
сторонами, що даний договір був
укладений добровільно, претензій з
боку позивачки ніхто не чув, умов при
укладенні договору ніяких не
висувалось, про обман нічого від
позивачки не чули, відносини між
позивачкою і відповідачкою були дружні
до переїзду онуки позивачки. Вірно
взято до уваги пояснення приватного
нотаріуса ОСОБА_4, який зазначав, що
роз’яснював позивачці в повному
обсязі її права, обов’язки та наслідки
вчиненої дії, роз’яснював, що остання,
після укладення договору дарування,
втратить право власності на будинок і
може опинитися на вулиці без житла.
Незважаючи на це, вона наполягала на
посвідченні договору дарування.

Також суд мотивовано прийшов до
висновку про безпідставність
посилання позивачки на вимоги ст. 651 ЦК
України, оскільки положеннями даної
статті передбачено підстави для зміни
чи розірвання договорів, а не підстави
для визнання договорів недійсними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновок місцевого суду про відмову у
задоволені позовних вимог ОСОБА_2
зроблений на підставі повного та
об’єктивного дослідження наданих
сторонами доказів, доводів та
заперечень сторін, яким судом дана
відповідна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, не
спростовують висновків суду, тому
задоволенню вони не підлягають.

На підставі викладеного,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для скасування
рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 12
грудня 2011 року.

Керуючись ст.ст. 303, 308 ,314,315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити .

Рішення Крюківського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 20 січня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно:

Суддя Апеляційного суду

Г.Л. Карпушин