АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/3718/2012 Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Петренка В.М., Одринської Т.В.

при секретарі Лутицькій Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника за довіреністю ОСОБА_3, на рішення Київського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Полтавської міської ради, ОСББ «Бірюзова-96» про визнання права власності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, просила, з урахуванням заяви про залишення без розгляду частини позовних вимог, ухвалити рішення, яким визнати за нею право на перепрофілювання 1/200 частини нежитлового приміщення (гуртожитку) по вул.Маршала Бірюзова,96 у м.Полтаві у житлове приміщення, визнати за нею право власності на вказане приміщення як на квартиру.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що позивачка є власником 1/200 частини нежитлового приміщення (гуртожитку) по вул.Маршала Бірюзова,96

у м.Полтаві, яке пристосоване для проживання з дотриманням встановлених норм, проте відповідач - виконавчий комітет Полтавської міської ради, відмовляється змінити правовий статус цього нерухомого майна на житлову квартиру.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2012 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

ОСОБА_2, представник за довіреністю ОСОБА_3, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновок суду про відсутність спору є таким, що суперечить фактичним обставинам.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд зарезультатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі- продажу від 19 серпня 2005 року позивачка набула у власність 1/200 частину нежитлового приміщення (гуртожитку) будинку №96 по вул. Маршала Бірюзова у м.Полтаві. Як зазначено у вказаному договорі, за згодою співвласників гуртожитку позивачці передані у фактичне користування приміщення 34 площею 11,60 м.кв., приміщення 16,10 м.кв., приміщення 36 площею 5,50 м.кв., приміщення 37 площею 10,10 м.кв., які вона використовує для власного проживання. У загальному користуванні залишені коридор VIII площею 20,60 м.кв., коридор IX площею 25,50 м.кв., сходи XI площею 10,80 м.кв.

Згідно висновку №63 експертного будівельно-технічного дослідження від 03 травня 2012 року нежитлові приміщення, виділені у користування позивачці, перепрофільовані у квартиру №297 та відповідають вимогам ДБН в частині об'ємно-планувального рішення, їх можливо виділити в окрему одиницю нерухомості.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив, дав правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому місцевий суд виходив з того, що питання переведення нежитлового приміщення у житлове відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування, представник якого у судовому засіданні як усно, так і документально підтвердив свою згоду з вимогами позивачки.

Статтею 383 ЦК України, на яку посилається представник позивачки в апеляційній скарзі, визначені поноваження власника житлового будинку, квартири у частині використання належного йому нерухомого майна.

Позивачка не є власником конкретного нерухомого майна - ані будинку, ані квартири, оскільки згідно договору купівлі-продажу (а.с.8) набула у власність ідеальну частку нежитлового приміщення. Право власності на конкретне нерухоме майно (певні приміщення) особа може набути у разі виділу в натурі частки із майна, що є спільній частковій власності (ст.364 ЦК України).

За таких обставин застосування для вирішення спору положень ст.383 ЦК України за аналогією не є можливим.

Відповідно до ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їхні посадові особи у межах наданих їм повноважень приймають рішення та видають розпорядження. Отже, у розумінні наведеної норми закону лист за підписом заступника начальника управління з питань містобудування та архітектури, головного архітектора м.Полтави, на який посилається позивачка (а.с.21), не є рішенням органу місцевого самоврядування про відмову позивачці у задоволенні її вимоги.

За станом на сьогодні питання про порядок надання нежитловому приміщенню статусу житлового на законодавчому рівні не врегульовано. Разом з тим, з аналізу чинного законодавства вбачається, що єдиною умовою переведення житлових будинків або приміщень у нежитлові та навпаки є непридатність їх (або ж, навпаки, придатність) до проживання, що встановлюється на підставі Положення про порядок обстеження стану житлових будинків для встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання житлових будинків і приміщень непридатними для проживання від 26.04.1984 р. N189.

Окрім того, за змістом положень ст.29, п.п.9 п.а ч.І ст.31, ч.І ст. 52 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування наділені поноваженнями щодо вирішення питання про надання дозволу на переведення нежитлових приміщень в житлові.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що питання зміни правового статусу приміщень є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування грунтується на законі.

Апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.314, ст.315, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника за довіреністю ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: суддя О.А. Лобов

Судді: Одринської Т.В.

ОСОБА_4