АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0411/2-2253/11
Справа № 2-2253/11/0411 Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/491/604/12 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 52 (4) Доповідач Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Барильської А.П., Грищенко Н.М.,

при секретарі Євтодій К.С.

за участю позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛКО-БУД про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, зміну запису в трудовій книжці, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛКО-БУД (далі ТОВ ЕЛКО-БУД) про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, зміну запису в трудовій книжці, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що наказом № 58-к від 01.02.2011 року його було прийнято на посаду директора з виробництва ТОВ «ЕЛКО-БУД» зі строком випробування 1 місяць, на неповний робочий день - чотири години з окладом згідно штатного розкладу. На момент прийняття на роботу йому було надано штатний розклад у якому вказано, що оклад директора з виробництва при повному робочому дні становить 6000 гривень, відповідно його заробітна плата повинна складати 3000 гривень. У звязку з тим, що робочий час у нього був більший ніж 4 години у день, остаточно він визначався табелями виходу на роботу. Заробітну плату за лютий 2011 року він отримав у березні 2011 року у розмірі 3000 гривень, а заробітну плату за березень, квітень та аванс за травень 2011 року до 25 травня 2011 року йому видано не було, у звязку з чим він 25.05.2011 року подав директору заяву про звільнення. Він продовжував виходити на роботу та працювати по 4 години на добу і паралельно займався пошуком нового місця роботи. 09.06.2011 року він отримав повідомлення №351 від 06.06.2011 року з ТОВ «ЕЛКО-БУД»про те, що йому необхідно зявитися у офіс протягом трьох днів, однак коли він 10.06.2011 року прибув до офісу він був закритий, у звязку з чим, ним було повторно складено заяву про звільнення та разом з відповіддю на повідомлення №181 і з копією трудового договору про влаштування на нове місце роботи відправлено курєрською поштою на адресу підприємства.

29.06.2011 року йому було направлено відповідачем повідомлення разом з трудовою книжкою та перераховано на карточку його сина грошові кошти у розмірі 846,93 грн., після отримання якого він дізнався, що його звільнено наказом з 01.06.2011 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули. Вважає, що при його звільненні грубо порушені його права, тому просив суд визнати незаконним і скасувати наказ №89-К від 01.06.2011 року та запис у трудовій книжці № 39, провести звільнення його з посади директора виробництва ТОВ «ЕЛКО-БУД» за ст.39 КЗпП України, стягнути з відповідача на його користь суму у розмірі 26140 грн. 81 коп., з яких: невиплачену заробітну плату в сумі 8153,07 грн.; втрачений заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку середньоденної заробітної плати 136 грн. 36 коп. з часу незаконного звільнення по день подання позовної заяви (54 дні) на загальну суму 7363,64 грн.; грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 624,10 грн., а також 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди завданої діями відповідача.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2011 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 8153,07 грн., втрачений заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7363,64 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 624,10 грн. та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд неправомірно не витребував у відповідача відомостей нарахування заробітної плати, не звернув увагу, що в наданих табелях вказано 4 годинний робочий день, в той час, як в актах про його відсутність на робочому місці зазначено повний робочий день, що є доказом, що він працював повний робочий день. Також суд залишив поза увагою те, що 06 червня 2011 року, коли відповідачем було складено акт про його відсутність на робочому місці, він після проведення робіт збирав та вивозив інструменти, що підтверджується накладною, яка є в матеріалах справи. Крім того, судом не звернуто увагу на надане ним розпорядження директора ТОВ «ЕЛКО-БУД» від 01 лютого 2011 року із зазначенням заробітної плати у розмірі 3000 грн., яке він отримав у день прийняття його на роботу.

В своїх запереченнях представник відповідача просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом № 58-К від 01 лютого 2011 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду директора з виробництва в ТОВ «ЕЛКО - БУД», на неповний робочий день чотири години (з 09.00 до 13.00 год., вихідні субота, неділя) з окладом згідно штатного розкладу. Розмір якого при повному робочому дні становить 1050,00 грн.

Згідно табелів обліку робочого часу працівників товариства робочий день позивача становить чотири години.

Відповідно до платіжних відомостей, позивачем було отримано заробітну плату: 21 лютого 2011 року 333, 84 грн., 04 березня 2011 року 166, 92 грн., 21 березня 2011 року 333, 84 грн., 21 квітня 2011 року 166,92 грн., та 333, 84 грн., 28 квітня 2011 року 166, 92 грн.

Наказом № 89-К від 01 червня 2011 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України та зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

Наказом № 94 КЗ від 14 вересня 2011 року наказ № 89-К від 01 червня 2011 року скасовано, ОСОБА_2 звільнено з посади директора з виробництва за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України з 01 червня 2011 року у зв'язку з виїздом за межі міста.

Відмовляючи позивачу у стягненні з відповідача недовиплаченої заробітної плати у сумі 8153,07 грн., середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 7363,64 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що наявними у матеріалах справи письмовими доказами спростовано ствердження позивача про те, що його оклад становив 3000,00 грн. на місяць та підтверджено виплату йому усіх належних грошових виплат на день ухвалення рішення суду. Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає, оскільки позивача звільнено з 01 червня 2011 року за власним бажанням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник, або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 6 ст. 96 КЗпП України передбачено, що посадові оклади службовцям установлює власник, або уповноважений ним орган відповідно до посади і кваліфікації працівника.

Згідно наказу 58-К від 01 лютого 2011 року, ОСОБА_2 було прийнято з 01 лютого 2011 року на посаду директора з виробництва ТОВ «ЕЛКО-БУД» на неповний робочий день 4 години, 3 9.00 до 13.00 год. (вихідні субота, неділя) з окладом згідно штатного розкладу.

Підстава заява ОСОБА_2 від 01 лютого 2011 року.

Відповідно до штатного розкладу, посадовий оклад директора з виробництва ОСОБА_2 становить 525,00 грн.

Як убачається із відомостей на виплату грошей за квітень 2011 року. ОСОБА_2З недоотримано 166, 92 грн.; за травень 2011 року 510,66 грн., за червень 2011 року 167,88 грн., що становить загальну суму 845,46 грн.

Згідно заяви позивача 30 червня 2011 року на вказаний ним рахунок відповідачем було перераховано 846,00 грн.

Відповідно до п.2 ст.235 КЗпП України при внесенні рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно рішення суду позивачу відмовлено в позові в частині визнання незаконним наказу № 89-К від 01 червня 2011 року та скасування його. Питання про поновлення на роботі позивачем не ставилося.

Відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП України якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених ч.2 цієї статті.

Однак, як убачається із позовної заяви позивачем поставлено питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням. Крім того, 06 червня 2011 року ОСОБА_2 уклав трудовий договір з ТОВ «Вербка Южная».

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові в частині стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що грошову компенсацію за невикористану відпустку позивачу відповідачем виплачено, а у звязку з тим, що на час вирішення справи відповідач скасував наказ № 89-К, звільнив позивача за власним бажанням, повністю розрахувався з ним, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновком суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями, незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовими договорами у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладання трудового договору (ч.1 ст.75 КЗпП України).

Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Як вище зазначено перерахована відповідачем позивачу сума у розмірі 846,00 грн. становить лише заборгованість по заробітній платі. З урахуванням окладу позивача в сумі 525.00 грн., його середньоденна заробітна плата становить 25,30 грн. (525.00:83 відпрацьованих робочих дні), а розмір грошової компенсації за 8 днів невикористаної відпустки становить 202,40 грн. (25,30 х 8 днів) без урахування податку та інших обовязкових платежів.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи, що відповідачем позивачу заробітна плата виплачувалася з порушенням строків, передбачених ст. 115 КЗпП України, при звільненні йому не було виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку, колегія суддів вважає, що ці порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, тому на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 100,00 грн. У решті цього позову позивачу слід відмовити.

Доводи позивача про те, що його оклад у розмірі 3000,00 грн. на місяць підтверджується наданою ним ксерокопією розпорядження безпідставні, оскільки спростовуються вищезазначеними доказами та записом у його трудовій книжці про прийняття його на роботу в ТОВ «ЕЛКО- БУД» відповідно до наказу № 58-К від 01 лютого 2011 року (а не розпорядження).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у позові про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині, відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Рішення суду в частині відмови у позові про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, заміни запису у трудовій книжці про звільнення не оскаржено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню: на користь держави судовий збір у розмірі 321,90 грн. та на користь ОСОБА_2 94,00 грн. на відшкодування витрат понесених у суді апеляційної інстанції по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2011 року в частині відмови у позові про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛКО-БУД» на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку у сумі 202,40 грн. без урахування податку та інших обовязкових платежів та на відшкодування моральної шкоди 100,00 грн.

У решті цього позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛКО-БУД» на користь держави судовий збір у розмірі 321,90 грн. та на користь ОСОБА_2 94,00 грн. на відшкодування витрат понесених у суді апеляційної інстанції по сплаті судового збору.

Рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 8153, 07 грн., про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 7363. 64 грн. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Складання повного рішення відкладено до 27 березня 2012 року.

Головуючий :

Судді: