Справа №22-ц-6269/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія47Доповідач у 2 інстанціїБілоконь
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 листопада 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Сержанюка А.С.

членів колегії - суддів Білоконь О.В., Верланова С.М.,

з участю секретаря - Хворостяної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обгрунтовувала тим, що з відповідачем вони перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, на утримання якого відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2011 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) на користь ОСОБА_3 на утриманні їхньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 15 червня 2011 року та до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку апелянта, суд не врахував, що він утримує дитину в натуральній формі, крім того, він сумнівається у цільовому використанні аліментних коштів позивачем.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько, зобовязаний утримувати свого сина до його повноліття.

Такий висновок суду є правильний.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину, відповідно до ч.1 ст. 181 Сімейного кодексу України, визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 постійно працює керівником групи ТОВ НВП Квант-Ефірі має регулярний дохід ( а.с.13).

А тому, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність стягнення частки його заробітку, як аліментів на утримання неповнолітнього сина у повній відповідності до вимог ст. 183 Сімейного кодексу України.

Визначаючи розмір аліментів, суд дав належну оцінку доказам по справі у повній відповідності до положень ст. 212 ЦПК України, і ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) помилково не зазначив їх мінімальний розмір відповідно до вимог ч.2 ст. 182 СК України, тому рішення в цій частині підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги про надання відповідачем добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не спростовують висновків суду про необхідність стягнення з нього аліментів на утримання дитини у примусовому порядку, оскільки звернення позивача до суд з даним позовом свідчить про відсутність домовленості між сторонами про спосіб виконання відповідачем обовязку по утриманню дитину відповідно до вимог ч.1 ст. 181 Сімейного кодексу України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення суду у такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 на утриманні їхньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2011 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий

Судді