Справа №2-3883/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2012 року Солом’янський
районний суд м. Києва

у складі головуючого судді
Оксюти Т.Г.

при
секретарі
Прохоровій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовом Заступника
прокурора міста Києва в інтересах
Київської міської Ради до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання договорів
нікчемними та недійсними,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачів про визнання
договору купівлі-продажу недійсним та
нікчемним, визнання договору дарування
недійсним, витребування майна та
визнання права власності.

В ході розгляду справи позивач уточнив
позовні вимоги та просив визнати за
територіальною громадою
Солом'янського району м. Києва право на
відумерлу спадщину, а саме: квартиру №2,
розташовану у м. Києві по вул. Антонова,
4 корп. 1.

Визнати нікчемним договір від 08.08.2008
року купівлі-продажу квартири №2,
розташованої у м. Києві по вул.
Антонова, 4 корп. 1.

Визнати недійсним договір від 08.08.2008
року купівлі-продажу квартири №2,
розташованої у м. Києві по вул.
Антонова, 4 корп. 1.

Витребувати від ОСОБА_2 на користь
територіальної громади Солом'янського
району м. Києва в особі Київської
міської ради квартиру №2, розташовану у
м. Києві по вул. Антонова, 4 корп. 1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 03.11.2000 року за
№25218, квартира №2, по вул. Антонова, 4
корп. 1 належала в рівних долях ОСОБА_3
(батько), який помер 10.04.2001 року та
ОСОБА_4 (донька), яка померла 31.03.2008 року.

На підставі довіреності, виданої 19.04.2008
року невстановленою особою від імені
померлої ОСОБА_4, посвідченої приватним
нотаріусом ОСОБА_5, ОСОБА_6, 17.06.2008 року
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом на належне
померлому ОСОБА_3 нерухоме майно (1/2
частина квартири №2, в будинку №4 по
вул. Антонова, корпус 1).

У подальшому 08.08.2008 року невстановлена
особа, видаючи себе за ОСОБА_4, уклала
договір купівлі-продажу вказаної
квартири з ОСОБА_1, яка згідно з
договором дарування від 17.09.2008
відчужила її ОСОБА_2

За фактом шахрайського заволодіння
08.08.2008 року невстановленою особою, в
приміщенні приватного нотаріуса КМНО
ОСОБА_7, квартирою №2, за адресою: м.
Київ, вул. Антонова, 4 корпус 1,
Солом'янським РУ ГУ МВС України в м.
Києві 06.11.2008 року було порушено
кримінальну справу №09-14463 за ознаками
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК
України.

На даний час судове слідство триває.

Вважає, що казаний договір
купівлі-продажу від 08.08.2008 року
підлягає визнанню недійсним та
нікчемним, а квартира витребуванню від
ОСОБА_2 на користь територіальної
громади Солом'янського району м. Києва
на підставі ст. 1277 ЦК України.

На підставі вищевикладеного просив
позов задовольнити.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судове засідання не з'явився, про дату
та час розгляду справи повідомлений
належним чином, причини своєї неявки
суду не повідомив.

В ході розгляду справи представник
відповідача надав пояснення в яких
проти задоволення позовних вимог
заперечував посилаючись на те, що позов
є необґрунтованим.

Досудове слідство у кримінальній
справі по спірній квартирі не
закінчено, справа не розглянута судом
та у ній не постановлено вирок.

Зазначив, що без вироку суду у
кримінальній справі не можливо
стверджувати про те, що договір
купівлі-продажу від 08.08.2008 року та
договір дарування від 17.09.2008 року були
спрямовані на порушення публічного
порядку.

З урахуванням викладеного просив у
задоволенні позову відмовити.

Крім того, представник відповідача
просив застосувати строк позовної
давності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явилась, про дату та час розгляду
справи повідомлена належним чином, про
причини своєї неявки суду не
повідомила.

В ході розгляду справи відповідач
надала пояснення в яких проти
задоволення позовних вимог
заперечувала посилаючись на те, що при
укладені договорів купівлі-продажу від
08.08.2008 року та дарування від 17.09.2008 року
жодних порушень не було.

Зазначила, що позивачем не надано
будь-яких доказів, які б підтверджували
неправомірність укладання спірних
договорів.

На підставі вищевикладеного просила у
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників
позивача, врахувавши пояснення
представника відповідача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_1, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло,
виданого Відділом приватизації
державного житла Залізничного району
м. Києва 03.11.2000 року, квартира АДРЕСА_1
корп. 1 в м. Києві належала в рівних
долях ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_3 помер 10.04.2001 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
виданого Відділом реєстрації актів
громадянського стану Залізничного РУЮ
у м. Києві.

Після його смерті відкрилась спадщина
у вигляді Ѕ частини квартири АДРЕСА_1
корп. 1 в м. Києві, яку, відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого Дев'ятою Київською
державною нотаріальною конторою,
прийняла донька померлого ОСОБА_4

Відповідно до актового запису про
смерть №7601 виданого Відділом
реєстрації смерті у м. Києві ОСОБА_4
померла.

08.08.2008 року між ОСОБА_4 та відповідачем
ОСОБА_1 було укладено договір
купівлі-продажу квартири №2 в будинку
№4 корпус №1 по вул. А. Антонова, в м.
Києві.

17.09.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено договір дарування, відповідно
до якого дарувальник безоплатно
передала у власність обдарованого
квартиру №2 в будинку №4 корпус №1 по
вул. А. Антонова, в м. Києві.

Позивач просив визнати вказаний
договір купівлі-продажу від 08.08.2008 року
недійсними та нікчемним, посилаючись
на те, що квартира №2 в будинку №4
корпус №1 по вул. А. Антонова, в м. Києві
була протиправно відчужена
невстановленою особою, оскільки ОСОБА_4
померла раніше ніж було укладено
спірний договір купівлі-продажу від
08.08.2008 року.

Як на підставу своїх вимог посилався на
те, що за фактом шахрайського
заволодіння 08.08.2008 року спірною
квартирою невідомою особою,
Солом'янським РУ ГУ МВС України в м.
Києві було порушено кримінальну справу
за ознаками злочину, передбаченого ч. 2
ст. 190 КК України.

З урахуванням ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України
просив визнати вказаний договір
купівлі-продажу недійсними, на що слід
зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов’язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов’язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов’язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов’язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України
договори купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладаються у
письмовій формі і підлягають
нотаріальному посвідченню і державній
реєстрації.

Встановлено, що 08.08.2008 року між ОСОБА_4
та відповідачем ОСОБА_1 був укладений
договір купівлі-продажу квартири №2 в
будинку №4 корпус №1 по вул. А. Антонова,
в м. Києві.

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
для недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Відповідно до вимог чинного
законодавства, договір купівлі-продажу
житлового будинку і квартири має
(порівняно з загальними правилами
купівлі-продажу) відповідні
особливості. Суворі вимоги чинного
законодавства до дотримання форми
договору пояснюються важливістю
житлового будинку і квартири як об'єкта
права приватної власності. Договір
купівлі-продажу житлового будинку чи
квартири обов'язково повинен бути
нотаріально посвідченим і підлягає
державній реєстрації.

Встановлено, що спірний договір
купівлі-продажу квартири від 08.08.2008
року був посвідчений приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_7

Відповідно до п. 11 Інструкції по
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
№20/5 від 03.03.2004 року нотаріальні дії
вчиняються в приміщенні державної
нотаріальної контори, у державному
нотаріальному архіві, приміщенні, яке є
робочим місцем (конторою) приватного
нотаріуса. В окремих випадках, коли
фізична особа не може з'явитися в
зазначене приміщення, а також коли того
вимагають особливості посвідчуваного
правочину, такі нотаріальні дії можуть
бути вчинені поза вказаними
приміщеннями, але в межах
нотаріального округу.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза
приміщенням державної нотаріальної
контори, державного нотаріального
архіву, приміщенням, яке є робочим
місцем (конторою) приватного нотаріуса,
у посвідчувальному написі та в реєстрі
для реєстрації нотаріальних дій
зазначається місце вчинення
нотаріальної дії (удома, у лікарні, за
місцезнаходженням юридичної особи та
ін.) із зазначенням адреси, а також
причин, з яких нотаріальна дія була
вчинена поза вказаними приміщеннями.

Нотаріус не вправі здійснювати
нотаріальну діяльність за межами свого
нотаріального округу, за винятком
заміщення інших нотаріусів у випадках,
передбачених Законом.

Встановлено, що при посвідчені
договору купівлі-продажу квартири від
08.08.2008 року, приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_7, особу громадян, які підписали
договір, встановлено, їх дієздатність,
а також належність ОСОБА_4 відчужуваної
квартири перевірено.

Договір підписано сторонами у
присутності приватного нотаріуса.

У відповідності до ст. 210 ЦК України цей
договір зареєстровано в реєстрі за
№2064.

В судовому засіданні було достовірно
встановлено, що договір
купівлі-продажу квартири від 08.08.2008
року був посвідчений відповідно до
ст.ст. 210, 657 ЦК України та Інструкції
«Про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004 року №20/5, згідно яких договір
купівлі-продажу квартири має бути
складений у письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Посвідчуючи даний договір
купівлі-продажу квартири від 08.08.2008
року, нотаріус діяла відповідно до
вимог чинного законодавства.

Отже, судом достовірно встановлено, що
договір купівлі-продажу квартири від
08.08.2008 року, укладений між ОСОБА_4 та
відповідачем ОСОБА_1 був спрямований на
набуття сторонами цивільних прав та
обов'язків. Зміст цього правочину не
суперечить актам цивільного
законодавства, моральним засадам
суспільства, при укладанні правочину
волевиявлення учасників було вільним
та відповідало їх внутрішній волі,
правочин було вчинено в формі,
встановленій законом, він був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»від
06.11.2009 року судам необхідно
враховувати, що згідно із статтями 4, 10
та 203 ЦК зміст правочину не може
суперечити ЦК, іншим законам України,
які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК, міжнародним
договорам, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.

Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27,
28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування
в цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтвердженні
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Тобто, вказані принципи щодо
обов'язковості доведення тих чи інших
обставин є обов'язковими при з'ясуванні
обставин справи по суті.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позивачем не доведено
тих обставин, що відчужувач квартири не
мав необхідного обсягу цивільної
дієздатності для укладання спірного
договору купівлі-продажу квартири від
08.08.2008 року.

Позивач, як на підставу своїх позовних
вимог також посилався на те, що від
імені ОСОБА_4 договір купівлі-продажу
квартири від 08.08.2008 року уклала
невстановлена особа, з метою
протиправного заволодіння квартирою
№2 у будинку №4 корпус №1 по вул. А.
Антонова, в м. Києві та її подальшого
відчуження, по факту якого
Солом'янським РУ ГУ МВС України в м.
Києві була порушена кримінальна
справа.

Відповідно до ст. 228 ЦК України позивач
вважає, що вказаний правочин порушує
публічний порядок, а тому є нікчемним,
на що слід зазначити наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Встановлено, що досудове слідство у
кримінальній справі не закінчено,
справа не розглянута судом та у ній не
прийнято рішення (вироку, постанови).

За таких обставин, суд вважає, що не має
достатніх підстав для ствердження
позивачем тих обставин, що обидві
сторони угоди діяли з метою порушення
публічного порядку, а з'ясування цієї
обставини має істотне значення для
справи, оскільки з цим, чинним
законодавством пов’язані наслідки
нікчемної угоди, яка порушує публічний
порядок.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що позивачем не
доведено обставин на які він посилався
як на підставу своїх позовних вимог
щодо визнання договору купівлі-продажу
квартири від 08.08.2008 року недійсним та
нікчемним, а тому у задоволенні
позовної вимоги про визнання даного
договору недійсним та нікчемним слід
відмовити.

Крім того, відсутні правові підстави
для визнання даного правочину
недійсним відповідно до вимог чинного
законодавства.

Слід зазначити, що чинне законодавство
не передбачає можливості визнати одну
і ту саму угоду нікчемною з одних
правових підстав і недійсною з інших.
Це взаємовиключні вимоги.

Необґрунтованою є і вимога позивача
про витребування спірної квартири у
відповідача ОСОБА_2 на користь
територіальної громади Солом'янського
району м. Києва, оскільки відповідно до
ст. 387 ЦК України, з вимогою про
витребування майна із чужого
незаконного володіння може звертатись
тільки власник цього майна.

Відповідно до договору дарування
квартири від 17.09.2008 року та витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно власником квартири є відповідач
ОСОБА_2

Договір дарування від 17.09.2008 року, на
підставі якого відповідач ОСОБА_2
набула права власності на спірну
квартиру, позивачем не оспорюється.

Позивачем не надано суду жодного
доказу, що територіальна громада
Солом'янського району м. Києва є
власником спірної квартири.

За таких же обставин і не підлягає
задоволенню вимога про визнання права
власності за територіальною громадою
Солом'янського району м. Києва права
власності на спірну квартиру як на
відумерлу спадщину.

Відумерлою спадщиною є майно померлої
особи, яке залишилося не успадкованим
її спадкоємцями.

Як вже було зазначено вище, власником
спірної квартири є ОСОБА_2 на підставі
договору дарування від 17.09.2008 року, а
тому посилання позивача на те, що
спірна квартира є відумерлою спадщиною
є необґрунтованими та недоведеними
належними доказами.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд не
вбачає підстав для задоволення позову
Заступника прокурора м. Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради, оскільки він є
необґрунтованим та недоведеним
належними та допустимими доказами.

Слід зазначити, що якщо відчужувач
квартири незаконно відчужував спірну
квартиру від імені ОСОБА_4 за угодою,
яка порушує публічний порядок і право
територіальної громади на відумерлу
спадщину, то територіальна громада
Солом'янського району м. Києва має
право тільки на відшкодування збитків
згідно ст. 216 ЦК України за рахунок
особи, яка здійснила таке відчуження
квартири.

Таким чином, позивач обрав невірний
спосіб захисту порушеного на його
думку права.

Крім того, ще однією підставою для
відмови у задоволенні позову є
пропущення позивачем строку позовної
давності для визнання правочинів
недійсними.

Позивач, як на причину пропуску строку
позовної давності для звернення до
суду з даним позовом посилався на те, що
про існування спірних договорів їм
стало відомо у лютому 2012 року, у
зв’язку з проведенням перевірки
Солом'янським РУ ГУ МВС України в м.
Києві, однак з такими твердженнями
неможливо погодитись з огляду на
наступне.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Встановлено, що Солом'янській районній
в м. Києві раді, правонаступником якої є
Київська міська рада і Прокуратурі м.
Києва було відомо про смерть ОСОБА_4 та
договори купівлі-продажу квартири від
08.08.2008 року та дарування від 17.09.2008 року.

Солом'янська районна в м. Києві рада
зверталась до суду з аналогічним
позовом, який ухвалою Солом'янського
районного суду м. Києва від 19.06.2009 року
було залишено без розгляду.

Органи Прокуратури м. Києва
здійснювали контроль за досудовим
слідством у кримінальній справі,
порушеної за фактом відчуження
квартири.

За таких обставин, суд вважає, що
відсутні переконливі докази
поважності причин пропуску позивачем
строку звернення до суду з позовом за
захистом свого порушеного права, а тому
строк не підлягає поновленню, а також
пропущення строків звернення до суду є
ще однією підставою для відмови у
позові, про що заявив представник
відповідача.

Керуючись Інструкцією по порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України №20/5 від
03.03.2004 року, Постановою Пленуму
Верховного Суду України №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»від
06.11.2009 року, ст. ст. 203, 209, 215, 626, 628, 638, 655, 657,
717-719 ЦК України, ст.ст. 10, 27 –30, 57 -58, 60, 208
-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні
позову Заступника прокурора міста
Києва в інтересах Київської міської
Ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
договорів нікчемними та недійсними.

Рішення може бути оскаржене
до Апеляційного суду м. Києва через
Солом’янський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя