Справа №: 0601/14/2012.
Провадження № 2/0601/211/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2012 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Палазюк В.М..

при секретарі - Агрич Г.В.

за участю : позивача - ОСОБА_1, представника Гальчинської сільської ради - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гальчинської сільської ради , ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення сільської ради, Державного акта на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні та зобов»язання вчинити певні дії,-,-

встановив:

Позивач звернувся із позовом в якому зазначає, що він є спадкоємцем своєї тітки ОСОБА_5, яка померла 23.12.2009 року та до смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Він як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину після її смерті та оформив право власності на спадковий будинок по вул.. Механізації, 6 та; земельні ділянки площею 0, 25 га. для обслуговування житлового будинку та 0. 1613 га. для ведення особистого селянського господарства, на які його тіткою було виготовлено Державні акти.

Але між його тіткою ОСОБА_5 та Гальчинською сільською радою на час отримання нею Державних актів на зазначені земельні ділянки існував спір щодо площі та межі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Так, рішенням виконкому Гальчинської сільської ради від 26.10.1993 року №54 ОСОБА_5 передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0. 27 га. для ведення особистого селянського господарства. Така ж площа земельних ділянок була зазначена і в технічному завданні при виготовленні Державних актів. Але рішенням 22 сесії 5 скликання від 17.06.2009 року було затверджено технічну документацію та передано ОСОБА_5 у власність земельні ділянки площею 0,25 га. для обслуговування житлового будинку та 0. 1613 га. для ведення особистого селянського господарства, а рішення виконкому Гальчинської сільської ради від 26.10.1993 року №54 в частині передачі земельних ділянок у атасність ОСОБА_5 вирішено вважати таким, що втратило чинність.

Позивач вважає дане рішення сесії незаконним, оскільки жодних рішень сесії чи виконкому Гальчинської сільської ради з питання вилучення у тітки з користування земельної ділянки не приймалося, на що вказують довідки архівного відділу Андрушівської районної державної адміністрації та лист Гальчинської сільської ради, тому просить визнати його недійсним та скасувати, а відповідно просить визнати недійсним та скасувати і Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №621116, виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0, 1613 га для ведення особистого селянського господарства, який виданий на підставі зазначеного рішення сесії.

Позивач стверджує, що вилучена земельна ділянка площею 0, 1087 га., на яку зменшили розмір земельної ділянки ОСОБА_5 оспорюваним рішенням, безпідставно знаходиться у користуванні суміжного землекористувача ОСОБА_3, тому просить суд зобов»язатн останнього не читини йому перешкод в користуванні даною земельною ділянкою, а Гальчинську сільську раду зобов»язати прийняти рішення про надання дозволу позивач' на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,27га. по вул.. Механізації, 6 ус. Гальчин для ведення особистого селянського господарства, яка була передана у приватну власність ОСОБА_5 рішенням виконкому Гальчинської сільської ради від 26.10.1993 року № 54.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з зазначених вище підстав та в ході розгляду справи доповнив, що його тітка ОСОБА_5 проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_6 в с. Гальчин по вул.. Механізації, 6 у колгоспному дворі, тому після смерті свого батька повинна була користуватись земельною ділянкою, якою користувався її батько.

Представник Гальчинської сільської ради позов не визнала, вважаючи рішення сесії законним, оскільки при виготовленні Державного акта ОСОБА_5 було встановлено площу земельної ділянки 0,4113 га., якою вона фактично користувалась та за її заявою, яку по довіреності підписав позивач, було прийняте оспорюване рішення про затвердження технічної документації по фактичних обмірах. Згідно записів у погосподарських книгах сільської ради за ОСОБА_5 рахувалось 0,43 га. землі. Вважає, що рішення виконкому від 26.10.1993 року № 54 про передачу ОСОБА_5 земельної ділянки загальною площею 0,52 га. було прийняте після розгляду її скарги та відповіді облдержадміністрації, однак фактично там не було стільки землі.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що спірною земельною ділянкою по вул.. Механізації в с. Гальчин площею 0,11 га. він користується з 1988 року, яка йому була надана під час його роботи в колгоспі рішенням правління колгоспу та землеміром колгоспу була наміряна на місцевості. А до 1988 року даною земельною ділянкою користувався ОСОБА_7. Про перебування даної земельної ділянки у користуванні ОСОБА_5 йому нічого не відомо.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи із наступного.

Судом встановлено, що позивач по справі є спадкоємцем майна ОСОБА_5, яка померла 23.12.2009 року та в порядку спадкування оформив право власності на житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування площею 0, 25 га. по вул.. Механізації, 6 с. Гальчин, Андрушівського району, та земельну ділянку площею 0,1613 га. по вул.. Механізації в с. Гальчин Андрушівського району (а.с. 6-8, 44-47). На земельні ділянки, успадковані позивачем, ОСОБА_5 було виготовлено, отримано Державні акти та зареєстровано реєстратором 16.12.2009 року (а.с.6-7).

Рішенням виконкому Гальчинської сільської ради 26.10.1993 року № 54 ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельні ділянки, які їй були надані для обслуговування житлового будинку - площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - площею 0. 27 га. (а.с.64-68). Однак із матеріалів справи вбачається, що присадибна земельна ділянка ОСОБА_5, яка на той час не була членом колгоспу, площею 0,15 га була надана рішенням зборів уповноважених членів колгоспу «Україна» с. Гальчин від 18.02.1976 року(а.с.77).

Згідно протоколу №4 засідання правління колгоспу «Україна» с. Гальчин від 14.04.1988 року ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку 0,31 га. ( а.с. 57-58), що відповідає його поясненням про користування спірною земельною ділянкою саме з такого періоду.

Крім зазначених рішень відомості про користування земельними ділянками міститься в погосподарських книгах сільської ради (а.с. 184-220). Суд не погоджується із позивачем, що записи в погосподарських книгах не можуть бути доказом в справі, так як в них не зазначено номера та дати рішення , на підставі яких земельні ділянки надавались. Однак книги велись відповідно до форм та Інструкцій з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затверджених Держкомстатом у відповідні періоди, тому вважати записи в них такими, що не відповідають дійсності підстав немає.

Згідно записів в погосподарських книгах та рішення виконкому Гальчинської сільської ради від 14.06.1975 року за заявою ОСОБА_5 їй було виділено окремий від її батька двір та відкрито особовий рахунок №861 та в погосподарській книзі записано про користуванні земельною ділянкою 0,15 га за станом на 01.06.1976 року, що відповідає зазначеному вище рішенню зборів від 18.02.1976 року та граничним розмірам, встановленим ст. 78 ЗК України 1970 року. В усіх послідуючих погосподарських книгах до 1992 року записи про розмір земельної ділянки залишаються такими ж, а в 1992 році були внесені зміни про збільшення земельно» ділянки на 0, 28 га., однак рішення про її надання відсутнє. Відомості про належність ОСОБА_5 земельної ділянки загальною площею 0,43 га ні рішеннями ні записами і погосподарській книзі не змінювались до її смерті. Таким чином будь-яких інших доказів пр: надання ОСОБА_5 земельної ділянки загальною площею 0.52 га. не надано.

Відповідь Житомирської облдержадміністрації від 26.04.1993 року свідчить про розгляд скарги ОСОБА_5 та висновок про необхідність передачі їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,52 га, однак не є правовою підставою для підтвердження надання їй земельної ділянки та доказом того, що у неї фактично була в наявності земельна ділянка таких розмірів. При виготовленні Державного акта та технічної документації було встановлено фактичні межі земельної ділянки з чим погодились ОСОБА_5 та позивач, який діяв в її інтересах по довіреності, про що він повідомив в судовому засіданні. Зазначене підтверджується поданою заявою до Гальчинської сільської ради про затвердження земельної ділянки у приватну власність площею 0,4113 га.(а.с.109). Про відсутність спору щодо площі земельних ділянок підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, який безпосередньо займався в 2009 році обміром та виготовленням Державного акта. Він пояснив, що при наявності спору роботи по виготовленню Державного акта були б негайно припинені до його вирішення у встановленому порядку. Ст.ст. 158-159 ЗК України встановлює порядок вирішення земельних спорів, однак доказів того, що спадкодавець ОСОБА_5 у встановленому порядку заявляла претензії щодо розміру своєї земельної ділянки та безпідставного користування частиною її земельної ділянки ОСОБА_3не добуто.

Про згоду ОСОБА_5 із встановленими межами її земельної ділянки свідчить її підпис на акті узгодження меж земельних ділянок (а.с. 151).

В рішенні про надання земельної ділянки ОСОБА_3 не зазначено адреси земельної ділянки, яка була йому надана , однак свідки ОСОБА_9, ОСОБА_7, а також представник Гальчинської сільської ради підтвердили, що саме спірною земельною ділянкою ОСОБА_3 користується з 1988 року, тому посилання позивача, що вона йому надана без вилучення у його тітки безпідставне.

Твердження позивача, що в акті узгодження меж земельних ділянок підпис від імені ОСОБА_5 зроблений не нею та від імені суміжного землекористувача підписала бувша дружина відповідача ОСОБА_10, а не ОСОБА_3, не перевірялось в судовому засіданні, оскільки не було підставою заявленого позову.

При даних обставинах позивач, як спадкоємець ОСОБА_5 має право лише на спадкування майна спадкодавця, підтверджене відповідними документами, якими є Державні акти. Він своє право реалізував і його заявлені позовні вимоги на земельну ділянку- більшого розміру є безпідставними, тому він не може вимагати усунення перешкод в користуванні спірною земельною ділянкою з боку відповідача, який нею користується. В зв»язку з наведеним не підлягає також вимога позивача про зобов»язання сільської ради до прийняття відповідних рішень . Оскільки вимога про визнання недійсним Державного акта є похідною від вимоги про визнання недійсним рішення сільської ради, то вона також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11,60,209,212,214,215,218,294 ЦПК України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирскої області через Андрушівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення . а особами, які не були присутні в судовому засіданні з дня отримання його копії.

Суддя:ОСОБА_11