Справа № 2/0312/655/11 провадження №
22-ц/0390/359/2012 Головуючий у 1
інстанції:Свередюк А.В. Категорія: 27
Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області:

головуючого - судді Данилюк В. А.,

суддів - Свистун О.В., Овсієнка А.А. ,

при секретарі Дуткіній Ж.П. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
розірвання кредитного договору та
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
представника позивача публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на заочне рішення
Нововолинського міського суду
Волинської області від 14 грудня 2011
року,

В С Т А Н О В И Л А:

18 лютого 2011 року публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль», банк) звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
розірвання кредитного договору та
стягнення заборгованості за кредитним
договором. Позов мотивований тим, що 23
лютого 2007 року між банком та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір,
згідно з умовами якого ОСОБА_2 було
надано кредит в сумі 57000 доларів США. В
забезпечення вимог даного договору
кредиту того ж дня між ними було
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого, ОСОБА_2 було передано в
іпотеку 2 земельні ділянки загальною
площею 2500 кв.м. Крім цього, в
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_3 23 лютого 2007 року було
укладено договір поруки, за умовами
якого, поручитель добровільно взяв на
себе зобов'язання перед банком
відповідати по боргових зобов'язаннях
боржника, які виникають з умов
кредитного договору. Позичальник своїх
зобов'язань за умовами кредитного
договору не виконує, внаслідок чого
утворилась заборгованість. У зв'язку з
цим у квітні 2009 року банк звернувся з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки і 24 листопада 2009
рішенням Іваничівського районного
суду позов було задоволено і звернуто
стягнення на предмет іпотеки - земельні
ділянки. Від реалізації майна на
рахунок банку надійшло 86475,5 грн., які
пішли на погашення заборгованості.
Однак, позичальник своїх зобов'язань і
в подальшому не виконував, внаслідок
чого станом на 12 січня 2011 року
утворилась заборгованість в сумі 27348,64
доларів США (заборгованість по кредиту
25401,97 доларів США, заборгованість по
відсотках 1946,67 доларів США) та пеня в
розмірі 70734,56 грн., яку позивач просив
стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Нововолинського міського
суду Волинської області від 14 грудня 2011
року позов задоволено частково.

Ухвалено розірвати кредитний договір
№ 014/1135/81/34032 від 23 лютого 2007 року,
укладений між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та відповідачем ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість по кредиту та відсотках
в сумі 217645,95 грн.

Стягнуто з відповідачів в дохід
держави судовий збір по 850 грн. з
кожного та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи по 60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», покликаючись
на неправильне застосуванням судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив змінити
зазначене рішення в частині стягнення
пені та ухвалити в цій частині нове
рішення.

В дане судове засідання сторони не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, а
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення пені скасувати з
ухваленням нового рішення про
задоволення даної позовної вимоги з
таких підстав.

Із матеріалів справи убачається, що 23
лютого 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» з однієї сторони і ОСОБА_2 з
другої сторони був укладений кредитний
договір № 014/1135/81/34032, за умовами якої
кредитор зобов'язувався надати
позичальнику кредит у вигляді не
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом 57000 доларів США, строком по 22
лютого 2022 року (а.с.57-62).

За договором поруки № 014/1135/81/34032 П від 23
лютого 2007 року поручитель ОСОБА_3 на
добровільних засадах взяв на себе
зобов'язання перед банком відповідати
по боргових зобов'язаннях боржника, які
виникають з умов з кредитного договору
№ 014/1135/81/34032 від 23 лютого 2007 року (а.с.
62-63).

Відповідно до вимог статей 526, 527, 530, 554
ЦК України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином, у
встановлений строк, згідно умов
договору та вимог закону, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

При цьому, в судовому засіданні
установлено, що позичальник свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, внаслідок чого станом 12 січня
2011 року виникла заборгованість в
розмірі 27348,64 доларів США, з них:
заборгованість по кредиту 25401,97 доларів
США, заборгованість по відсотках 1946,67
доларів США.

Відповідачі не виконали взятого
зобов'язання по договорам кредиту та
поруки, а тому, відповідно до вимог
закону, вони повинні нести
відповідальність за зобов'язаннями
перед позивачем ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль»».

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК
України договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Врахувавши наведені обставини, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про розірвання
кредитного договору та солідарне
стягнення зазначеної суми боргу з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
користь банку.

Разом з тим, не можна погодитися із
висновком місцевого суду про відмову в
задоволенні позовних вимог про
стягнення пені за невиконання умов
кредитного договору.

Відповідно до норм статей 549, 550 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Згідно з п. 10.1 кредитного договору, за
порушення строків повернення
кредитної заборгованості, процентів за
користуванні кредитом та комісій,
передбачених положеннями цього
договору, позичальник сплачує
кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми
простроченого платежу, за кожний день
прострочення починаючи з наступного
дня після закінчення строку виконання
зобов'язань.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про
стягнення пені, суд виходив з того, що
позивачем не надано доказів
нарахування пені, зокрема: не надано
розрахунку пені, за який період та на
яку суму вона нарахована.

Однак такі висновки зроблені з
порушенням норм процесуального права,
а тому, на думку колегії суддів, є
передчасними виходячи з такого.

Оскільки право визначати предмет і
правові підстави позову законом надано
позивачеві, то відповідно до ч. 4 ст. 10
ЦПК України суду необхідно було
уточнити зміст позовних вимог та
підстави, на які посилається позивач на
підтвердження своїх доказів,
ураховуючи, що при зверненні до суду
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підставою
позову вказав невиконання
відповідачами умов договору, за що
умовами договору передбачена, в тому
числі і відповідальність у вигляді
нарахування пені. Відповідно до норм
частини 4 статті 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак у порушення ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК
України суд не уточнив підставу
заявленого позову та не вжив
передбачених законом заходів для
правильного вирішення спору, внаслідок
чого обставини, які мають значення для
вирішення спору в частині стягнення
пені судом не з'ясовані, і подати докази
суду з приводу цих обставин позивачу не
пропонувалось.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, доданим позивачем до
апеляційної скарги, нарахована пеня за
несплачену заборгованість за
відсотками за період з 12 січня 2010 року
по 11 січня 2011 року становить 48105,81 грн., і
в силу вищенаведених норм права та умов
договору підлягає стягненню з
відповідачів в солідарному порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в даній справі в частині
стягнення пені за невиконання
грошового зобов'язання не відповідає
вимогам законності та обґрунтованості
і на підставі ст. 309 ЦПК України в цій
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити частково.

Заочне рішення Нововолинського
міського суду Волинської області від 14
грудня 2011 року в даній справі в частині
стягнення пені скасувати і ухвалити
нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3
пеню за невиконання умов кредитного
договору № 014/1135/81/34032 від 23 лютого 2007
року в розмірі 48 105 (сорок вісім тисяч
сто п'ять) гривень 81 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних протягом двадцяти днів в
з дня набрання рішенням законної сили .

Головуючий:

Судді: