Справа
№ 2-50
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03. 2012 року Новоазовський
районний суд Донецької області

у складі:

судді

Безрук Т.В.

при секретарі

Ясиненко Л.
В.,

за участю:

представників сторін
адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Новоазовську цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту прийняття
спадщини, визнання договору дарування
частково недійсним, визнання права
власності на спадкове майно, та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання угоди купівлі- продажу
частини жилого будинку дійсною,

В С Т А Н О В И В:

Сторони звернулися з
зазначеними позовами один до одного.

ОСОБА_3 в обґрунтування своїх позовних
вимог зазначив, що ОСОБА_4 є його рідною
сестрою по матері.

Його батько ОСОБА_5 помер 07.03.1982 року, до
смерті останній проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1
спільно зі своєю дружиною, його, ОСОБА_3,
та ОСОБА_4 матір’ю ОСОБА_6, яка померла
26.05.2001 року.

Зазначений будинок був придбаний
батьками у шлюбі, а тому належав їм на
праві спільної сумісної власності
подружжя, хоча правовстановлюючий
документ на нього був оформлений на
ім’я матері.

Відповідно до заповіту
батька, що посвідчений державним
нотаріусом Новоазовської державної
нотаріальної контори 26.02.1982 року,
зареєстрований у реєстрі за №156, він,
ОСОБА_3, є спадкоємцем Ѕ частки будинку
№139, розташованого по вул.Комунарів в
м.Новоазовську Донецької області.

Він прийняв спадщину, оскільки
проживав із батьком на момент
відкриття спадщини. Мати ОСОБА_6, що
мала право на обов’язкову частку у
спадщині, незалежно від заповіту, також
прийняла спадщину, оскільки на день її
відкриття також проживала разом зі
спадкодавцем.

Він, ОСОБА_3, не оформив своє право на
спадщину, оскільки був змушений
поїхати до іншого місця проживання.

Мати не оформлювала своє право на
обов’язкову частку в спадщині, тому що
правовстановлюючий документ на
будинок був оформлений на її ім’я.

Після смерті матері він не приймав
спадщину, таким чином відмовившись від
своєї частки на користь ОСОБА_4, яка на
день відкриття спадщини проживала
спільно із матір’ю.

Він прийняв спадщину за заповітом
батька, але з урахуванням обов’язкової
частки в спадщині матері, його частка в
спірному будинку становить 1/3 частину.

В 2008 році він отримав свідоцтво на
постійне проживання в Україні.

Влітку 2009 року він вирішив оформити
своє право на спадщину за заповітом на
1/3 частку будинку №139 по вул.Комунарів в
м.Новоазовську, проте під час зустрічі
з ОСОБА_4, дізнався, що після смерті
батька і до своєї смерті матір
подарувала їй весь будинок.

Просив винести рішення, яким
встановити факт прийняття ним
спадщини, як спадкоємця за заповітом
після смерті його батька ОСОБА_5,
померлого 07.03.1982 року; визнати частково
недійсним договір дарування будинку
№139 по вул. Комунарів в м. Новоазовську
Донецької області, укладений між
ОСОБА_7 та ОСОБА_4; визнати за ним, як за
спадкоємцем за заповітом, право
власності на 1/3 частину зазначеного
будинку; стягнути з ОСОБА_4 судові
витрати по справі.

ОСОБА_4 в огрунтування своїх позовних
вимог зазначила наступне.

ОСОБА_3 є її рідним братом. Будинок,
розташований по вул. Комунарів, №139 в
м.Новоазовську Донецької області,
дійсно був власністю їхніх батьків у
рівних частках, кожен з батьків мав
право розпорядитися своєю часткою на
свій розсуд.

Будинок був оформлений на матір. За
життя батьки домовились, що свою частку
батько заповідатиме ОСОБА_3, а матір
свою часку заповідатиме їй та склали
заповіти.

Коли помер батько, всі проживали
однією родиною, і фактично ОСОБА_3, за
заповітом, а матір відповідно до ст.535
ЦК України в редакції 1963 року, прийняли
спадкове майно, проте він до
нотаріальної контори не звернувся,
тому що не мав намір проживати в
будинку та запропонував їй, ОСОБА_4,
придбати його частку.

Вона погодилася, але оскільки
необхідної суми для придбання Ѕ частки
будинку не було, вона тимчасово виїхала
на заробітки, а ОСОБА_3 виїхав за межі
України на постійне місце проживання,
але щорічно зі своєю родиною приїжджав
в батьківський будинок на відпочинок і
чекав поки вона придбає належну йому
за заповітом Ѕ частку будинку.

18.01.1987 року вони уклали угоду, яку
оформили розпискою, згідно якої ОСОБА_3
передав їй половину будинку, яка
належала йому за заповітом, а вона
передала йому вісім тисяч рублів, при
чому він письмово підтвердив, що
претензій до неї не має. Угода не була
посвідчена нотаріально, оскільки
ОСОБА_3 не побажав звернутися до
нотаріальної контори, оскільки всі
документи були оформлені на ім’я
матері.

До 2011 року між нею та ОСОБА_3 булі добрі
стосунки, щорічно він з родиною
приїжджав на відпочинок та бачив, що
вона витратила значні грошові кошти на
переобладнання та покращення
технічного стану будинку.

Оскільки будинок був оформлений на
матір, необхідності оформлювати угоду
купівлі – продажу нотаріально не було
необхідності, тому що згідно договору
дарування від 11.04.1989 року власницею
будинку стала вона, ОСОБА_4, про це
ОСОБА_3 було відомо ще у 1987 році. Договір
дарування був оформлений матір’ю
11.04.1989 року, тобто більш чим через два
роки після продажу ним Ѕ частки
будинку.

Просила винести рішення, яким визнати
дійсною угоду купівлі-продажу Ѕ
частини будинку №139 по вул. Комунарів у
м. Новоазовську Донецької області від
18.01.1987 року, укладену між нею та ОСОБА_3;
визнати за нею право власності на Ѕ
частку вказаного жилого будинку, а
також стягнути з ОСОБА_3 судові витрати
по справі.

ОСОБА_3 до суду надав заяву (а.с. 70),
згідно якої просить справу розглянути
без його участі, за участю його
представника адвоката ОСОБА_2

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги
свого довірителя підтримав в повному
обсязі, просив їх задовольнити, проти
задоволення зустрічних позовних вимог
заперечував, пояснивши наступне.
ОСОБА_3 не заперечує того факту, що
дійсно отримав від ОСОБА_4 8000 рублів за
належну йому частину спірного будинку,
проте на теперішній час він передумав
оформлювати таку угоду і згоден
повернути ОСОБА_4 гроші. Щодо
застосування наслідків спливу строків
позовної давності, як наполягає ОСОБА_4
та її представник, вважає, що ОСОБА_3
такий строк не пропущений, оскільки про
порушення своїх прав він дізнався лише
в 2009 році при зверненні до нотаріальної
контори для оформлення спадкових прав.

ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні
вимоги ОСОБА_3 не визнала, на
задоволенні своїх позовних вимог
наполягала з підстав, викладених у
зустрічній позовній заяві. Також
пояснила, що на момент смерті батька
07.03.1982 року всі вони проживали однією
сім’єю, і позивач, і мати фактично
прийняли спадщину, що належала
померлому. ОСОБА_4 позивач до
нотаріальної контори не звернувся,
тому що не мав намір проживати в
будинку разом з матір’ю та
здійснювати догляд за нею, виїхав за
межі України на постійне місце
проживання. Будинок потребував
догляду, ремонту, газифікації та
водозабезпечення, всі витрати з цього
приводу доводилося нести їй, оскільки
ОСОБА_3 не бажав приймати участь в
утриманні будинку. У 1987 році стало
питання про те, хто є власником
будинку, на сімейній раді ОСОБА_3
відмовився від розділу будинку та
побажав отримати належну йому частку в
спадщині в грошовій компенсації. Вона,
ОСОБА_4, придбала у нього Ѕ частку
спадкового будинку за 8000 рублів, що
підтверджується розпискою від 18.01.1987
року. При цьому їх мати не стала
претендувати на належну їй за законом
обов’язкову частку в спадку. Оскільки
будинок був оформлений на мати, то не
було необхідності посвідчувати угоду
нотаріально, згідно договору дарування
від 11.04.1989 року власницею будинку стала
вона, ОСОБА_4, про що ОСОБА_3 було відомо
ще у 1987 році, про свідчить текст
розписки про отримання ним грошей, а
також повідомлення матері про те, що
будинок вона переоформила на ОСОБА_4 До
смерті матері 26.05.2001 року, а також до 2011
року ОСОБА_3 ніяких вимог не
пред’являв, щорічно приїжджав
відпочивати та перебував у добрих
стосунках з нею. Вона на протязі 19
років проживала разом із матір’ю,
доглядала за нею, доклала чималих
зусиль та коштів у поліпшення
технічного стану будинку: зробила
газифікацію, водо забезпечення, звела
прибудову до будинку, відремонтувала
дах та кімнати. Крім того зазначила, що
строк звернення до суду у ОСОБА_3 сплив.

Представник відповідачки адвокат
ОСОБА_9 у судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_3, зустрічні
позовні вимоги своє довірительки
підтримала в повному обсязі, просила їх
задовольнити та наполягала на
застосуванні до позовних вимог ОСОБА_3
наслідків спливу строку позовної
давності, оскільки в судовому
засіданні було встановлено, а також
підтверджено свідченнями свідків, що
ОСОБА_3 з самого початку знав про
дарування матір’ю будинку ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
показала, що проживає по сусідству зі
спірним будинком, тому добре знайома з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Знала також і їх
померлих батьків. Коли помер ОСОБА_11,
ОСОБА_3 проживав у разом з батьками, а
потім поїхав, але кожного року приїздив
на відпочинок. Від самої ОСОБА_6, а
також від ОСОБА_4 вона чула, що вони по
мирному поділили будинок, що остання
сплатила ОСОБА_3 гроші на частину
будинку.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
показала, що є двоюрідною сестрою
ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_3
повідомив, що не має наміру жити у
батьківському будинку та наполіг на
виплаті йому грошової компенсації за
половину будинку, оскільки ще за життя
батьки домовились розподілити будинок
між дітьми. Для того, щоб виплати ОСОБА_3
компенсацію, ОСОБА_4 їздила на
заробітки на Камчатку, а приїхавши
сплатила йому 8000 рублів. Після чого
ОСОБА_3 сам запропонував матері
переписати будинок на ОСОБА_4 Кожного
року ОСОБА_3 приїздив на відпочинок в
батьківський будинок. Про те, що
будинок був подарований останній,
ОСОБА_3 знав, це їй, ОСОБА_12, достовірно
відомо, оскільки вона була присутня при
розмовах про будинок.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
показала, що вона проживає по сусідству
зі спірним будинком. ОСОБА_3 кожного
року приїздив в батьківський будинок
на відпочинок. Про те, що мати
подарувала будинок ОСОБА_4, ОСОБА_3
знав. За це ОСОБА_4 сплатила йому 8000
рублів. Це вона, ОСОБА_13, чула і від
ОСОБА_3, і від ОСОБА_6

Суд, вислухавши ОСОБА_4, представників
сторін, допитавши свідків і дослідивши
письмові матеріали цивільної справи,
вважає позовні вимоги ОСОБА_3 і позовні
вимоги ОСОБА_4 такими, що не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом в судовому засіданні
встановлено, що 07.03.1982 року помер
ОСОБА_5 (а.с. 6), 29.06.2001 року померла
ОСОБА_6 (а.с. 47), які з 15.01.1938 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі
(а.с. 49), які згідно копії свідоцтва про
народження (а.с. 9) є батьками ОСОБА_3

З копії свідоцтва про народження та
копій свідоцтв про одруження (а.с. 48-49)
вбачається, що матір’ю ОСОБА_4 є також
ОСОБА_14 (Протас, Жукова).

З копії договору дарування від 11.04.1989
року (а.с. 30) вбачається, що ОСОБА_6
подарувала ОСОБА_4 належний їй на
підставі свідоцтва на право власності
від 09.03.1989 року жилий будинок № 139 «а»по
вул. Комунарів в м. Новоазовську
Донецької області.

Згідно копії розписки (а.с. 31), оригінал
якої оглянутий в судовому засіданні,
18.01.1987 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4
гроші в сумі 8000 рублів за половину
будинку, отриману за заповітом.

З копії заповіту (а.с. 66) вбачається, що
26.07.1982 року ОСОБА_5 заповів Ѕ частину
жилого будинку № 139 по вул. Комунарів в
м. Новоазовську Донецької області
своєму сину ОСОБА_3

За змістом ст. 525 ЦК України (в редакції
1963 року) часом відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_5 є 07.03.1982 року.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично ступив в
управління або володіння спадковим
майном протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні на
день смерті батька ОСОБА_15 проживав
разом з батьками в спірному жилому
будинку, дана обставина визнана ОСОБА_4

ОСОБА_4 під час розгляду справи ОСОБА_3
не надано жодного документу, що його
батько ОСОБА_5 на день своєї смерті
07.03.1982 року мав у власності спірний
жилий будинок чи його частку. Як
вбачається з оспорюваного договору
дарування (а.с.30), на час вчинення
правочину жилий будинок № 139 «а»по вул.
Комунарів в м. Новоазвоську належав
ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право
власності від 09.03.1989 року, виданого на
підставі рішення виконкому
Новоазвоської міської ради № 21 від
25.01.1989 року. Тобто ОСОБА_6 набула права
власності на спірний жилий будинок вже
після спливу 7 років після смерті свого
чоловіка. Сторонами під час розгляду
справи взагалі не надано жодного
документу, який би свідчив про
належність їх батькам до 1989 року
спірного жилого будинку.

Враховуючи викладене, суд вважає
необґрунтованими позовні вимоги
позивача ОСОБА_3 щодо прийняття ним
спадщини після батька ОСОБА_5 у вигляді
1/3 частини спірного жилого будинку і не
вбачає порушень вимог законодавства
при укладенні договору дарування між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Отже за відсутністю
правових підстав суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

Також суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 щодо визнання дійсним договору
купівлі - продажу спірного жилого
будинку, виходячи з того, що у ОСОБА_3
було відсутнє право власності на
нерухомість, що взагалі позбавляло
його можливості укласти відповідний
договір.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209,212,214-215 ЦПК
України, ст. ст. 47, 524, 525, 549 ЦК України (в
редакції 1963 року), суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту прийняття
спадщини, визнання договору дарування
частково недійсним, визнання права
власності на спадкове майно відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання угоди купівлі-
продажу частини жилого будинку дійсною
відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Донецької
області через Новоазовський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя