Справа № 2- 323/12 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 липня 2012 року Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючої - судді Тетервак Н.А.,

при секретарі - Селезі В.В.,

за участю позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки- Степанця Г. І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків справу за позовом ОСОБА_1 до КУХАРСЬКОЇ сільської ради,3-я особа Іванківська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно.

Позивачка посилається на те,що 23 вересня 1983 року помер її дід, ОСОБА_2. На день його смерті залишилося спадкове майно , яке складається із земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,27 га для ведення особистого селянського господарства,що розташовані в с. Кухарі по вул..Заводська, 34 Іванківського району Київської області.

Підтвердженням того,що вказана земельна ділянка належала померлому ОСОБА_2 є довідка Кухарської сільської ради № 14/ 02-09 від 26.01. 2009 року.

За життя ОСОБА_2 склав заповіт на користь своєї дочки, ОСОБА_3, яка спадщини не приймала та померла 20.06. 1995 року.

Спадщину прийняв другий спадкоємець, син ОСОБА_2, ОСОБА_4,- її батько,фактично вступивши у управління спадковим майном,але спадщини у встановленому законом порядку не оформляв.

ОСОБА_4,її батько,помер 01.06. 2009 року. Після смерті батька вона прийняла спадщину та є єдиною спадкоємицею .

Вона звернулася в нотаріальну контору за одержанням свідоцтва про право на спадщину,проте,їй відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину,пославшись на те,що відсутній правовстановлюючий документ на земельні ділянки.

Відповідно до ст. 549 КУ УРСР(1963р.) спадкоємець визнається таким,що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном , подав заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов»язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не з а б о р о н е н і законом, зокрема із правочинів.

Позивачка просить визнати за нею право власності на спадкове майно її батька, ОСОБА_4,який помер 01.06. 2009 року , а саме: на земельну ділянку розміром 0,52 га, яка розташована в с.Кухарі по вул.. Заводська, 34 Іванківського району Київської області, і яка належала його батьку,ОСОБА_2, який помер 26.09. 1983 року,спадщину після якого прийняв його син, ОСОБА_4, але не оформив у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні позивачка та представник позивачки позов підтримали.

Позивачка пояснила,що вона не може користуватися спірною земельною ділянкою, так як їй перешкоджають сусіди.

Представник позивачки пояснив,що в тому, що позивачка не має можливості користуватися її спадковою земельною ділянкою винний сільський голова Покропивний, який віддав цю земельну ділянку іншим особам.

Відповідач в судове засідання не з»явився. Подав заперечення,в якому просить відмовити в позові та розглядати справу без участі представника відповідача.

Третя особа надіслала заяву про розгляд справи у відсутності представника.

Вислухавши позивача,представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Оскільки предметом спору є майно(земельна ділянка),що належало спадкодавцю ОСОБА_2, який помер в 1983 році, тому слід керуватися законодавством, яке діяло на час відкриття спадщини(на 1983 рік), а саме Цивільним кодексом УРСР (в ред.. 1963 р) та Земельним кодексом УРСР (в ред.. від 14.10.1977 року, із змінами ), які регулювали право власності держави та громадян.

Позивачка просить визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки розміром 0,52 га,що розташована в с.Кухарі по вул.. Заводська, 34 Іванківського району Київської області, що належала її діду, який помер в 1983 році,спадщину після якого прийняв спочатку її батько,а вона- після смерті свого батька,вказуючи,що ОСОБА_2 належала земельна ділянка,що підтверджується довідкою Кухарської сільської ради №14/02-09 від 26 січня 2009 року.

З копії даної довідки(на запит адвоката ОСОБА_5) в п.5 слідує,що на час смерті ОСОБА_2 в особистому користуванні господарства рахувалося 0,52 га землі.

Позивачка вказує,що ОСОБА_2 належала земельна ділянка,проте, вона не уточняє, як саме: на праві приватної власності, чи на праві користування.

Отже, ОСОБА_2, який помер в 1983 році не являвся власником спірної земельної ділянки, а лише- землекористувачем, що є логічним.

Так ,відповідно до ст. 87 Цивільного кодексу УРСР ( 1963 р.) в Українській РСР (якою Україна була на 1983 рік) власність є соціалістичною, яка поділяється на: державну; власність колгоспного двору та громадських організацій та особистою( ст. 88 ЦК УРСР).

Згідно ст.89 Цивільного кодексу УРСР держава є єдиним власником усього державного майна.

Згідно ст. 90 ЦК УРСР слідує,що у власності держави знаходиться земля,її надра, води, ліси, і т.д.

В частині 2 ст. 90 ЦК УРСР в к а з а н о, що земля, її надра,води і ліси, являються виключною власністю держави, можуть надаватися лише у користування.

Згідно ст. 3 Земельного кодексу УРСР (1970р) слідує,що Земля є виключною власністю держави і надається тільки в користування. Дії, які в прямій або прихованій формі порушують право державної власності на землю, забороняються.

Згідно ст. 88 ЦК УРСР особистою власністю громадян є власність громадян на майно, призначене для задоволення їх матеріальних і культурних потреб.

Передача земельних ділянок у власність приватним особам передбачена вперше Постановою Верховної Ради УРСР від 18.12. 1990 року «Про земельну реформу», Постановою ВР України від 13.03. 1992 року № 2200-ХХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі «,Указом Президента України від 12.07. 1995 року, іншими законодавчими актами, які прийнято після 1995 року,тобто, на час відкриття спадщини не діяли.

Позивач правильно посилається в позовній заяві на те,що ДО СПАДЩИНИ ВХОДЯТЬ УСІ ПРАВА та ОБОВ»ЯЗКИ,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та що право власності набувається лише на підставах,що не заборонені законом. Як слідує із ст. 3 ЗК УРСР держава в 1983 році забороняла набувати право власності на землю.

Оскільки спірна земельна ділянка біля будинку в с.Кухарі по вул.. Заводська, 34 ОСОБА_2 не належала на праві власності ,а лише на праві користування, тому вона не входить до спадкового майна ОСОБА_2, який помер в 1983 році, ні ОСОБА_4, який помер в 2009 році, а тому позивачка не може на неї претендувати як на спадкове майно свого батька, який ніби-то успадкував її від свого батька(діда позивачки).

Спадкоємиця, якщо вона прийняла та оформила спадщину у вигляді житлового будинку, за адресою цього будинку може претендувати на надання їй в користування земельної ділянки, якою користувався її батько, ОСОБА_4, відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, станом на час відкриття спадщини.

Отже, позов є безпідставним, а тому слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст. 86-88 Цивільного кодексу УРСР(в ред..1963 р), ст.3 Земельного кодексу УРСР( в ред.. 1970 р), ст. 120 ЗК України, керуючись ст.ст. 10,60,88, 208-215 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» , суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до КУХАРСЬКОЇ сільської ради,3-я особа Іванківська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, а саме:земельну ділянку площею 0,52 га, - в і д м о в и т и.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області, через Іванківський районний суд, на протязі 10 днів з часу проголошення.

Суддя: