Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-90/2012 р. Головуючий у 1-й інстанції Козлова Н. Ю.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

19 січня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Гончара О.С.,

суддів Панкеєва О.В., Воробйової І.А.,

при секретарі Черненко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум», ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус ОСОБА_5, орган опіки та піклування Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради, товариства з обмеж денною відповідальністю «Олєум» про визнання недійсним іпотечного договору та додаткового договору недійсними -

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2011 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк «Форум», ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус ОСОБА_5., орган опіки та піклування Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради, ТОВ «Олєум» про визнання недійсним іпотечного договору від 06 листопада 2007 року та додаткового договору № 1 до іпотечного договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що оспорюванними правочинами, ОСОБА_4 передав в іпотеку належну йому на праві приватної власності квартиру 406 будинку по вул. Мала в м. Запоріжжя в забезпечення виконання боржником ТОВ «Олєум», зобов`язань перед ПАТ «Банк»Форум» щодо погашення кредиту в розмірі 1750000, 00 у строк до 06 листопада 2008 року.

На момент укладення іпотечного договору та додаткової угоди, ОСОБА_4 знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 і вони мали неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після укладення шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 постійно мешкали в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, в якій надалі була зареєстрована та постійно мешкала по цей час.

Враховуючи, що іпотечний договір та додаткова угода до неї порушує права неповнолітньої дитини, позбавляє її житла, укладена була без згоди органу опіки та піклування, позивачка просить суд визнати їх недійсними .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно кредитного договору № 0248/07/07-КБІ від 06.11.2007 року та додатковим угодам до нього АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», було надано кредитні кошти ТОВ «Олєум» у формі кредитної лінії в межах максимального ліміту 750 000 гривень строком до 04.11.2099 року, під 27 процентів річних.

В забезпечення виконання ТОВ «Олеєум» зобовязання по кредиту, ОСОБА_6 06 листопада 2007 року уклав договір іпотеки та 05.11.2008 року додатковий договір № 1 с ПАТ « Банк «Форум», посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_5, без номеру, за яким передав належну йому на праві приватної власності квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Квартира, яка є предметом іпотеки, належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 07.02.1997 року Запорізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в ОП ЗМБТІ 15.04.1997 року за номером 37221 в книзі 255.

На предмет іпотеки приватним нотаріусом накладена заборона відчуження квартири. Предмет іпотеки зареєстрований в Державному реєстрі іпотек 06.11.2007 року.

Іпотекодавцем ОСОБА_6 перед підписанням договору іпотеку була надана довідка форми № 3 , видана ЖЕД № 56 від 15.10.2007 року , за якою в зазначеній квартирі зареєстрована тільки одна особа ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка надала заяву що вона не заперечує, проти того, щоб її чоловік виступив майновим поручителем по кредиту та передав в заставу спірну квартиру та за п.2.1.8 Договору іпотеки, іпотекодавець підтвердив що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки дітей, що зареєстровані в житловому приміщенні та мають право користуватись предметом іпотеки немає.

Виходячи з вищевказаного суд першої інстанції дійшов висновку, що права неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотечним договором не порушувалися.

При цьому судом першої інстанції не взято до уваги, що на момент укладення іпотечного договору ОСОБА_4 знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 і вони мали неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка разом з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_2 була зареєстрована та постійно мешкала в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Даний висновок рішення суду дає підстави вважати, що рішення суду в цілому ухвалене без дотримання судом першої інстанції вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду. Процесуальний закон визнає, що рішення є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не відповідає оскаржуване рішення і вимогам ст. ст. 214, 215 ЦПК України, оскільки в ньому не вирішене питання щодо наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджувалися, не визначено, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, при цьому в мотивувальній частині рішення не відображено які докази беруться до уваги, а які відхиляються та з яких мотивів.

Поза увагою суду залишилися безпосередньо позовні вимоги, які були заявлені з підстав невідповідності оспорюваного правочину ч. ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України, ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", ст. 6 Закону України "Про іпотеку".

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України, яка встановлює, що з міст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей.

Зокрема, ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" гарантує, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна, при цьому неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень, а для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

У ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що батьки не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Спеціальні умови передачі нерухомого майна в іпотеку передбачені ст. 6 Закону України "Про іпотеку", де сказано - у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування (в даному випадку органу опіки та піклування) така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку.

З системного аналізу наведених норм матеріального права слідує, що передача за нотаріально посвідченим договором батьками в іпотеку нерухомого майна, де неповнолітня особа має право користування жилим приміщенням, без попередньої згоди органу опіки та піклування є незаконною.

Обставина відсутності згоди органу опіки та піклування відповідачами визнається. Заперечуючи проти позову відповідачі посилаються на ту обставину, що на час вчинення правочину надані іпотекодавцем документи не містили відомостей про наявність житлових прав неповнолітніх осіб відносно майна, що надавалося в іпотеку.

Такі заперечення є неприйнятними, оскільки згідно з довідкою КП ВРЕЖО № 13 (арк..с.70, 117), довідкою СГІРФО з копією форми Ф-1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, з 21.11.1995 року.

Щодо довідки, копія якої була надана нотаріусу при укладені іпотечного договору від 06 листопада 2007 року та додаткового договору № 1 до іпотечного договору, то згідно висновку експерта від 07.10.2011 року (арк.с.154-156) вона підроблена за допомогою копіювальної техніки, та за заявою банку за фактом використання цієї підробленої довідки порушено кримінальна справа (арк..с.166)

Зазначені докази свідчать, що на час укладення іпотечного договору та додатку до нього, неповнолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки була зареєстрована та проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, мала права користування спірним житловим приміщенням.

Його батько , який на той час був її законним представником і мав діяти на забезпечення прав неповнолітньої дитини, укладаючи договір іпотеки нерухомого майна, право на користування житлом в якому мала неповнолітня ОСОБА_7, не дотримався положень закону.

В силу загальних вимог, визначених ч. 1, ч. 6 ст. 203 ЦК України, оспорюваний позивачем договір іпотеки суперечить змісту вказаних актів цивільного законодавства та, вчинений батьком, суперечить правам неповнолітньої дочки на час укладення правочину. Тому, у відповідності до ст. ст. 215, 216 ЦК України правочин є недійсним і не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вбачає підстави для скасування рішення суду з одночасним ухваленням нового рішення.

При цьому, заявлені позивачем вимоги виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис порядкового номеру 592 від 06.11.2007 року про заборону відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Дані позовні вимоги суперечать змісту ст. 3, ч. ст. 15 ЦПК України згідно яких особа має право на захист свого цивільного права чи інтересу лише в разі його порушення або оспорювання. Проте, включення або виключення з реєстру проводиться нотаріусом , який у справі приймає участь в якості третьої особи, позивач не має прав щодо відчуження нерухомого майна, переданого в іпотеку, а тому наявність заборони відчуження не порушує його прав. В свою чергу, задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки має потягти застосування наслідків його недійсності, у тому числі щодо відсутності підстав вказаної заборони і вчинення нотаріусом відповідних дій.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2011 року по цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Визнати недійсним іпотечний договір без номеру від 06.11.2007 року та додатковий договір № 1 від 05.11.2008 року до іпотечного договору без номеру від 06.11.2007 року, посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 , за яким ОСОБА_6 передав належну йому на праві приватної власності квартиру за адресою : АДРЕСА_1, в заставу Публічному акціонерному товариству «Банк «Форум», в забезпечення виконання боржником товариства з обмеженою відповідальністю «Олєум», зобовязань за кредитним договором № 0248/07/07-KLI від 06.11.2007 року та додаткових угод до нього.

В іній частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Г Головуючий суддя суддя суддя
ОСОБА_8 П ОСОБА_1 В ОСОБА_9