Апеляційний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2012року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Пугачовій Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2011р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання недійсним рішення Одеського виконкому, про визнання права користування земельною ділянкою, про визнання права власності на жилий будинок, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння, визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю, -

встановила:

21 липня 2008р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та подав заяву 30 листопада 2010р. про доповнення та уточнення позову, остаточно просила суд:

- поновити строки позовної давності на звернення до суду з позовами;

- визнати недійсним рішення Одеського виконкому №652 від 17 липня 1998р., яким було передано в приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 255кв.м.;

- визнати за нею право користування земельною ділянкою розміром 467кв.м., яка розташована по вулиці Декабристів №16 в м. Одесі;

- визнати за нею право власності на жилий будинок №16 по вулиці Декабристів в м. Одесі;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом і за законом видане 25 лютого 1980р. на імя ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на будинок №16 по вулиці Декабристів в м. Одесі, зареєстроване 4-ю державною нотаріальною конторою м. Одеси за реєстром №1-165;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 1-ю державною нотаріальною конторою м. Одеси 28 травня 1987р. на імя ОСОБА_2 на будинок №16 по вулиці Декабристів в м. Одесі, зареєстроване за реєстром №4-1228;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння №16 по вулиці Декабристів в м. Одесі, видане 12 листопада 1998р. на імя ОСОБА_2;

- визнати недійсним державний акт про право приватної власності на землю, виданий на імя ОСОБА_2 12 листопада 1998р. на земельну ділянку площею 255кв.м. по вулиці Декабристів в м. Одесі (том 3 а.с.139-142).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 30 листопада 1964року ОСОБА_4 залишила заповіт на імя свого сина ОСОБА_5 на все майно, яке буде їй належати на день смерті. Батько позивачки - ОСОБА_5, після смерті своєї матері ОСОБА_4 прийняв спадщину, але не отримав свідоцтво про право на спадщину та помер 03 серпня 1979р.

Після померлого ОСОБА_5 4-ю Одеською державною нотаріальною конторою 25лютого 1980р. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом та за законом на імя мати позивачки ОСОБА_3 та на імя брата позивачки ОСОБА_2 на майно у вигляді домоволодіння № 16 по вулиці Декабристів в місті Одеси.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємці ОСОБА_3 і ОСОБА_2 надали до нотаріальної контори другий примірник договору купівлі-продажу домоволодіння від 16 квітня 1927р. та свідоцтво про право на спадщину від 30 листопада 1962року, які, на думку позивачки, ніякого відношення не мають до денаціоналізованого домоволодіння, яке в порядку денаціоналізації було повернуто ОСОБА_6 і яке вона продала ОСОБА_7 і ОСОБА_4 в 1927році.

22-ц/1590/118/2012 Категорія 5

Головуючий по першій інстанції ОСОБА_8

Доповідач суддя Сидоренко І.П..

Позивачка ОСОБА_1 стверджувала, що в 1964р. частина домоволодіння була знесена, оскільки вона була стара. Тому позивачка вважає, що на день відкриття спадщини, тобто на 03 серпня 1979року було відсутнє спадкове майно, а саме денаціоналізоване домоволодіння, яке в 1927р. купили ОСОБА_7 і ОСОБА_4. При цьому позивачка послалася на архівні документи, а саме перший примірник договору купівлі-продажу дома від 16 квітня 1927р., реєстр №1438, з яких вбачається, що ОСОБА_7 і ОСОБА_4 купили у ОСОБА_6 жилі і нежилі приміщення, розташовані на земельній ділянці розміром 100 кв. сажень. Правовстановлюючим документом продавця ОСОБА_6 на продаж домоволодіння, яке їй належало на праві приватної власності, є Постанова Одеської Губернської Житлової Комісії від 28 жовтня 1922р., в якій вказано про передачу денаціоналізованого домоволодіння по вулиці Декабристів №16 в м. Одесі (колишня вулиця. Минаєва) ОСОБА_6.

Позивачка вказала,що після знесення в 1964р. жилого будинку під літ. «Б», замість нього був побудований інший будинок. Рішенням Ленінської районної ради м. Одеси за № 105/5 від 21квітня 1989р. на імя позивачки було оформлено право приватної власності на будинок № 16 «Б» по вулиці Декабристів, 16. Позивачка вважає, що основний будинок на земельній ділянці був саме будинок під літерою «Б», який був знесений в 1964році.

У першому примірнику договору купівлі-продажу домобудівлі в 1927р., є посилання на те, що «на цьому місці збудована кам'яна землянка, яка покрита землею та в ній є одна кімната, поли земляні, чотири вікна і двоє дверей».

Позивачка вважає, що землянка і сіни були допоміжними будівлями і входили до складу жилого будинку під літерою «Б», яке було знесене в 1964р. Тому позивачка вважає, що ОСОБА_7 і ОСОБА_4 купили у ОСОБА_6 тільки один житловий будинок, а не два. У звязку з тим, що саме вона знесла жилий будинок під літерою «Б» та замість нього збудувала інший, позивачка вказала, що тільки вона має право на користування земельною ділянкою.

В судовому засіданні першої інстанції представник позивачки підтримав позовні вимоги, а також обставини позову. Він також пояснив, що жилий будинок під літерою «А», яким користується відповідач ОСОБА_2 є землянкою, а не жилим будинком.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що будинок під літерою „Б" був знесений ще за життя ОСОБА_4 та на цьому місці були споруджені літня кухні літера "Г", сарай літера "Д" та погріб "Е". При цьому ОСОБА_1 збудувала інший будинок, який пізніше був позначений під літерою «Б», проте він знаходився в іншому місці. Представник вказала, що спірні правовідносини неодноразово ставали предметом судового розгляду за позовами ОСОБА_1, де перевірялись усі правовстановлюючі документи, у задоволені вимог ОСОБА_1 судами відмовлялося повністю або частково, тому підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.

Ухвалами суду першої інстанції від 30 квітня 2009р. і від 16 березня 2011р. до участі у справі було залучено Одеську міську раду, виконком Одеської міської ради, 1-у і 4-у Одеську державну нотаріальну контору (том 1 а.с.306, том 2 а.с.222).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2011р.у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі (том3 а.с.24, 30-34).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що суд безпідставно та в порушенні норм матеріального і процесуального права, відмовив їй у задоволені позову (том 3 а.с.38-49).

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, обговоривши доводи апеляційної скарги, надані докази, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини, які виникли між сторонами.

ОСОБА_7 і ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 16 квітня 1927року за реєстром №1438 придбали у ОСОБА_6 жилі і нежилі приміщення, розташовані на земельній ділянці розміром 100 кв. сажень по вулиці Минаєвій №16 в м. Одесі (нині улиця Декабристів, том 1 а.с.27, 34).

Продавцю ОСОБА_6 вищевказане домоволодіння належало на підставі Постанови Одеської Губернської Житлової Комісії від 28 жовтня 1922 р., про передачу денаціоналізованого домоволодіння по вул. Декабристів №16 в м. Одесі (колишня вулиця Минаєва). Слід зазначити, що у договорі купівлі-продажу від 16 квітня 1927р. не був вказаний перелік жилих і нежилих приміщень, які були передані у власність покупців.

30 вересня 1962року помер ОСОБА_7. Після його смерті було видано свідоцтва про право на спадщину від 30 листопада 1964року на 1/2 частину будинку №16 по вулиці Декабристів в м. Одеси на імя його дружини ОСОБА_7 Акуліни Пилипівни (том 1 а.с.31). В даному свідоцтві також вказано, що померлому ОСОБА_7 1/2 частина будинку належала на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 1927р., за реєстром №1438, зареєстрованим в Одеському МБТІ в кн.. №1, стр.348, під №1035.

30 листопада 1964року ОСОБА_4 залишила заповіт на все своє майно на імя свого сина ОСОБА_5, який є батьком позивачки ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 (том 1 а.с.20).

13 грудня 1977року ОСОБА_4 померла. 03 серпня 1979року помер її син ОСОБА_5, який фактично прийняв спадщину після померлої мати, але не отримав свідоцтво про право на спадщину.

З матеріалів спадкової справи 4-ої Одеської державної нотаріальної контори № 62 після померлої 13 грудня 1977року ОСОБА_5 Акуліни Пилипівни і померлого 03 серпня 1979року ОСОБА_5 вбачається, що 25 лютого 1980року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом і за законом після спадкодавця ОСОБА_4 і після спадкодавця ОСОБА_5, який прийняв, але не оформив спадщину, на імя спадкоємців в рівних частках, а саме: дружину померлого ОСОБА_5 ОСОБА_3 і сина померлого ОСОБА_5 ОСОБА_2, на будинок №16 по вулиці Декабристів в місті Одесі (а.с.17 том 1).

Згідно довідки Одеського МБТІ від 09.04.1996р. ОСОБА_7 та ОСОБА_4 належало ціле домоволодіння по вулиці Декабристів, 16 на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.1927р. Первинною інвентаризацією 1940р., а також наступних років встановлено наявність двох жилих будинків на земельній ділянці - літ. «А» та «Б». Згідно інвентаризації 1964р. зафіксований факт знесення жилого будинку літ. «Б» та спорудження літньої кухні літ. «Г», сараю «Д» та погребу «Е». В довідці вказано, що в період з 1964р.-1974р. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був самовільно збудований жилий будинок під літ. «Б» в іншому місці на земельній ділянці.

Факт самовільно збудованого будинку, саме ОСОБА_1 і ОСОБА_10, також підтверджується рішенням Ленінського районного народного суду м. Одеси від 26 вересня 1974року, згідно якого суд вирішив вилучити у ОСОБА_1 і ОСОБА_10 самовільно збудований будинок по вулиці Декабристів №16 в м. Одесі, який складається з двох кімнат 28кв.м. та кухні, з передачею безоплатно до фонду Ленінського виконкому депутатів трудящих (том 1 а.с.294).

В подальшому згідно рішенням Ленінської районної ради м. Одеси від 21 квітня 1989року за №105/5 було затверджено акт комісії про прийняття в експлуатацію будинку №16 по вулиці Декабристів в м. Одесі від ОСОБА_1, з оформленням права приватної власності на ОСОБА_1 (том 1 а.с.14).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Одеси від 15 червня 1989року, у звязку з прийняттям вищевказаного рішення, було скасовано рішення Ленінського районного народного суду м. Одеси від 26 вересня 1974року про вилучення у ОСОБА_1 і ОСОБА_10 будинку №16 по вулиці Декабристів в м. Одесі, провадження у справі зупинено (том 1 а.с.297).

Твердження позивачки ОСОБА_1 відносно того, що саме жилий будинок під літ. «Б» був основною частиною домоволодіння, а жилий будинок під літ. «А» був нежилим, тобто допоміжним приміщенням, спростовується вищевказаними документами, з яких вбачається наявність двох жилих будинків під літ. «А» та «Б». При цьому жилий будинок під літ. «А» не був знесений, або реконструйований по теперішній час.

Не може бути прийнято до уваги твердження позивачки ОСОБА_1 відносно того, що на день відкриття спадщини було відсутнє спадкове майно, оскільки вказані обставини спростовуються свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25 лютого 1980року, яке нотаріусом було б неможливо видати без довідки Одеського ОМБТІ на а.с.24 том 1, та правовстановлюваючих документів на імя спадкодавця ОСОБА_4

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на час відкриття спадщини після померлих ОСОБА_4 і ОСОБА_5 існувало спадкове майно у вигляді цілого жилого будинку з надвірними спорудами по вулиці Декабристів, 16 в м. Одесі. Тому немає підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності за заповітом і за законом від 25 лютого 1980р., як стверджує позивачка ОСОБА_1, у звязку з відсутністю вищевказаного спадкового майна.

Рішенням виконкому Ленінської ради народних депутатів від 23 червня 1989року за №157/17 був затверджений розрахунок ідеальних частин в домоволодінні №16 по вулиці Декабристів в м. Одесі, та визнано право власності за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на 17/50частин домоволодіння, за ОСОБА_1 на 33/50частин домоволодіння (том 2 а.с.269). Вказаний розрахунок частин був зроблений на підставі довідки Одеського МБТІ, якою встановлено, що у фактичному користуванні ОСОБА_3 і ОСОБА_2 знаходиться жилий будинок під літерою «А», літня кухня «Г», сарай «Д», погреб «Е», що складає 17/50частин домоволодіння. У фактичному користуванні ОСОБА_1 знаходиться жилий будинок під літерою «Б», сарай «В», що складає 33/50 частин домоволодіння.

ОСОБА_3, мати позивачки ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2, померла 01березня 1986року (том 1 а.с.10). Після її смерті право на належну їй частину домоволодіння отримав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 травня 1987року.

На а.с.73-79 том 1 знаходиться рішення Одеського обласного суду від 21 січня 1998року, з якого вбачається, що ще 21 червня 1990року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл земельної ділянки. В позові ОСОБА_1 вказала, що вона та її брат ОСОБА_2 мешкають в будинку №16 по вулиці Декабристів м. Одесі. Їй належить на праві власності 33/50 частин домоволодіння №16, тобто під літерою «Б», а ОСОБА_2 належить 17/50 частин домоволодіння №16, тобто під літерою «А», вказані будинки розташовані на земельній ділянці площею 467кв.м. Посилаючись, що між нею та братом постійно виникають сварки відносно користування земельною ділянкою, позивач ОСОБА_1 просила призвести поділ земельної ділянки з урахуванням ідеальних часток, які їм належать у домоволодінні.

17 жовтня 1990року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 та просив суд про зміну часток у праві власності між ним та ОСОБА_11, про визнання порядку користування земельною ділянкою з урахуванням того, як він склався між ними. При цьому ОСОБА_2 вказав, що рішенням виконкому від 23 червня 1989року за 3157/17 був затверджений розрахунок ідеальних часток у праві власності, але виконком без його згоди і відома не включив в розрахунок узаконенні веранду літера «а» і тамбур в його частині домоволодіння.

За вказаними позовами сторін справа розглядалася неодноразово і ОСОБА_1 змінювала і доповняла свої позовні вимоги.

Остаточно рішенням Одеського обласного суду від 21 січня 1998року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними

- договору купівлі-продажу будинку від 16 квітня 1927року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і ОСОБА_4;

- заповіту від 30 листопада 1964року на імя ОСОБА_5;

- свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом від 25 лютого 19809року на імя ОСОБА_3 і ОСОБА_2;

- свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 травня 1987року на імя ОСОБА_2;

- визнання права користування земельною ділянкою площею 467кв.м. по вулиці Декабристів в м. Одесі відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені.

Суд визнав, що ОСОБА_2 належить 11/25 частин домоволодіння №16 по вулиці Декабристів в м. Одесі, а ОСОБА_1 належить 14/25 частин в тому же домоволодінні. Суд визнав частково недійсним свідоцтво про право приватної власності на домоволодіння на імя ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 09 липня 1993року і свідоцтво про право приватної власності на імя ОСОБА_1 від 06 липня 1989року в часті вказівки частин у праві власності.

Також суд визначив порядок користування земельною ділянкою та виділів у користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 271кв.м., а ОСОБА_1 площею 196кв.м., при цьому визначив межи наданих у користування сторін земельних ділянок (а.с.78-79 том 1).

Ухвалою Верховного Суду України від 29 квітня 1998року вказане рішення суду залишено без змін та набрало чинності.

Тобто вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за нею право користування земельною ділянкою розміром 467кв.м., яка розташована по вулиці Декабристів №16 в м. Одесі; про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом і за законом видане 25лютого 1980р. на імя ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на будинок №16 по вулиці Декабристів в м. Одесі, зареєстроване 4-ю державною нотаріальною конторою м. Одеси за реєстром №1-165; про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 1-ю державною нотаріальною конторою м. Одеси 28 травня 1987р. на імя ОСОБА_2 на будинок №16 по вулиці Декабристів в м. Одесі, зареєстроване за реєстром №4-1228, які були заявлені у даній справі, вже були предметом розгляду судами, та позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у їх задоволені.

Судова колегія зробила аналіз усіх заявлених позивачкою ОСОБА_1 позовних вимог, як у даній справі, так і в інших справах, вважає, що суд першої інстанції вірно їх розглядав не зважаючи на те, що вони вже раніше були предметом розгляду, так як позивачка ОСОБА_1 при зверненні до суду з багаточисленими і неодноразовими позовами, постійно їх частково змінювала та інтерпретувала.

Суд першої інстанції намагався повертати позивачу ОСОБА_1 подані нею повторно позови, але ухвалами суду апеляційної інстанції вказані ухвали суду першої інстанції скасовувалися та справа направлялися для розгляду по суті, що підтверджується відповідними ухвалами суду першої і апеляційної інстанції (том 2 а.с.40-41, 89-90).

Не підлягаю задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Одеського виконкому №652 від 17 липня 1998р., яким було передано в приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 255кв.м.; про визнання за нею право власності на жилий будинок №16 по вулиці Декабристів в м. Одесі; про визнання недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння №16 по вулиці Декабристів в м. Одесі, видане 12 листопада 1998р. на імя ОСОБА_2; про визнання недійсним державного акта про право приватної власності на землю, виданий на імя ОСОБА_2 12 листопада 1998р. на земельну ділянку площею 255кв.м. по вулиці Декабристів в м. Одесі, з наступних підстав.

Рішенням виконкому Одеської міської ради від 17 липня 1998року за №652 на законних підставах земельна ділянка розміром 255кв.м. (хоча за рішенням суду було вказано розмір ділянки 271кв.м.), розташована по вулиці Декабристів №16 в м. Одесі була передана в приватну власність ОСОБА_2

Було проведено розділ вказаного домоволодіння, що не суперечить Інструкції про порядок виділу жилих будинків із складу домоволодіння, згідно якої виділ жилих будинків в самостійні домоволодіння проводиться в адміністративному порядку виконкомом міської ради депутатів трудящих, який постановляє відповідне рішення (а.с.110 том 2).

12 листопада 1998року ОСОБА_2 також на законних підставах було видано свідоцтво на право власності за рішенням виконкому від 17 липня 1998року за №652 з частиною власності як ціла одиниця з присвоєнням нового номера: вулиця Декабристів, 16 Б (том 2 а.с.29, том 3 а.с.6-7, 8-13).

Вказане рішення виконкому було прийнято на підставі рішення Одеського обласного суду від 21 січня 1998року, яке набрало чинності, та визначило частини будинку і земельної ділянки між ОСОБА_1 і ОСОБА_2

З аналізу позовних заяв поданих ОСОБА_1 вбачається, що єдиною різницею між раніше заявленими позовними вимогами ОСОБА_1, які були вирішені по суті рішенням Одеського обласного суду від 21 січня 1998р., є те, що раніше ОСОБА_1 наполягала на тому, що ОСОБА_4 і ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу від 16.04.1927р. придбали не домоволодіння, а лише дворове місце, а останні позовні вимоги мотивовані тим, що будинок під літерою «А» був допоміжним приміщенням, а саме землянкою.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Одеського обласного суду від 21.01.1998р. встановлено, що не знайшли свого підтвердження вимоги позивачки про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 25.02.1980.р. на ім'я ОСОБА_12 та ОСОБА_2, оскільки воно було отримано на законних підставах, з дотриманням вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.). В позовних вимогах про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.05.1987р. судом також було відмовлено, оскільки вони були похідними від первісних.

Враховуючи також той факт, що рішенням Одеського обласного суду від 21 січня 1998року був встановлений порядок користування земельною ділянкою між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1, то не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки про визнання за нею право користування земельною ділянкою площею, 467кв.м., розташованої по вулиці Декабристів, 16 в м. Одесі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в цілому на будинок по вулиці Декабристів, 16 в м. Одесі також не можуть бути задоволені, оскільки рішенням Ленінської районної ради м. Одеси від 21 квітня 1989року за № 105/5 позивачці ОСОБА_1 було оформлено право приватної власності на дім під літерою «Б» по вулиці Декабристів, 16. Рішенням Одеського обласного суду від 21.01.1998р. було визнано, що частка ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності на домоволодіння по вулиці Декабристів, 16 в м. Одесі складає 11/25 часток, а частка ОСОБА_1 складає 14/25.

Таким чином, будь-яких правових підстав для визнання права власності на будинок по вулиці Декабристів, 16 в м. Одесі за ОСОБА_1, передбачених Главою 6 ЦК України в редакції 1963р., немає.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним рішення Одеського виконкому № 625 від 17 липня 1998р. про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 255кв.м. за адресою вулиця Декабристів, 16 для обслуговування жилого будинку та господарських споруд, а також про визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю №1603 від 28 грудня 1998р., виданого виконавчим комітетом Одеської міської ОСОБА_10, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння № 2-1464 від 12.11.1998р., оскільки вказані правові акти видані на законних підставах.

Рішення Одеського виконкому № 625 від 17 липня 1998р. було винесено з дотримання вимог ст.ст.3, 6, 10, 17, 30 ЗК України в редакції від 18.12.1990р.

Свідоцтво про право власності на домоволодіння від 12 листопада 1998р. за №2-1464 на ім'я ОСОБА_2, лише посвідчувало та закріпило існуюче раніше право власності ОСОБА_2 на частину будинку згідно правовстановлюючих документів на імя ОСОБА_2, а саме: свідоцтво про право власності за заповітом і за законом від 25 лютого 1980р., видане Четвертою Одеської державної нотаріальною конторою та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28 травня 1987р., видане Першою Одеської державної нотаріальною конторою.

Позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги мотивувала тим, що на час відкриття спадщини 03 серпня 1979р. було відсутнє спадкове майно, а саме денаціоналізоване домоволодіння, яке в 1927р. купили ОСОБА_7 і ОСОБА_4, тому, на її думку, всі наступні правовстановлюючі документи є незаконними. Однак, вказані доводи позивачки спростовуються вищевказаними документами та наведеними висновками та доводами, як в рішенні суду першої інстанції, так і в даній ухвалі апеляційної інстанції.

Судова колегія також звертає увагу на те, що позивачці ОСОБА_1 листом КП «Одеське МБТІ та РОН» від 10 липня 2009року за №5670-10/255-ш було розяснено, що за нею на підставі свідоцтва про право власності від 06 липня 1989року в органах БТІ зареєстровано 33/50 частин домоволодіння, що складає жилий будинок під літерою «Б», з двох жилих кімнат площею 27,9кв.м., 2-х кухонь, коридору, санвузлу, загальною площею 54,6кв.м., сарай літера «В», розташованих по вулиці Декабристів, 16 в м. Одесі. За рішенням Одеського обласного суду від 21січня 1998року вказане свідоцтво було визнано частково недійсним в частині вказівки частин і за нею було визнано право власності на 14/25 частин домоволодіння та визнано порядок користування земельною ділянкою.

Вказаним листом позивачці ОСОБА_1 також було розяснено, що видача свідоцтво про право власності в компетенцію КП «ОМБТІ та РОН» не відноситься, для цього їй необхідно звернутися в КП «Право», а перед зверненням необхідно заказати в БТІ технічний паспорт на домоволодіння (том 2 а.с.29).

Листом від 31 липня 2009р. за №8039 Юридичний Департамент Одеської міської ради також розяснив ОСОБА_1 порядок оформлення свідоцтва про право власності на житловий будинок №16 по вулиці Декабристів в м. Одесі (том 2 а.с.30).

Однак, ОСОБА_1 до цього часу так і не оформила свідоцтво про право власності на свою частку домоволодіння з урахуванням рішення Одеського обласного суду від 21 січня 1998року, яким за нею визнано право власності на 14/25 частин домоволодіння, та яке до цього часу є чинним.

З урахуванням наведеного судова колегія не приймає до уваги лист КП «ОМБТІ та РОН» від 15.04.2011р. за №2690-06/614 відносно того, що за даними БТІ зареєстровано домоволодіння по вулиці Декабристів, 16: 33/50 частин домоволодіння за ОСОБА_1 та на 17/100 частин за ОСОБА_3 На день видачі вказаної відповіді частина ОСОБА_3 взагалі не існує, так як з матеріалів даної справи вбачається, що ОСОБА_3, мати позивачки ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2, померла 01 березня 1986року (том 1 а.с.10). Після її смерті право на належну їй частину домоволодіння отримав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 травня 1987року.

Крім того, на питання апеляційного суду КП «Одеське МБТІ та РОН» надало остаточно відповідь від 28 грудня 2011р. за №12058-06/2655, якою підтверджено, що ОСОБА_1 не отримує належним чином свідоцтво про право власності з урахуванням рішення Одеського обласного суду від 21 січня 1998року.

Відділ земельних ресурсів виконавчого комітету Одеської міської ради також надавав ОСОБА_1, ОСОБА_2 і Одеському обласному суду відповідь від 22 вересня 1994року за №35-157, що на земельній ділянці площею 465кв.м. по вулиці Декабристів №16 в м. Одесі розташовані саме два жилих будинку під літерою «А» і під літерою «Б», в будинку під літерою «А», який побудований до 1900року, проживає ОСОБА_2, в будинку під літерою «Б» побудованому в 1973р. проживає ОСОБА_1 (том 1 а.с.81-82).

Щодо прохання позивачки ОСОБА_1 про поновлення строку позовної давності на звернення до суду з позовом, судова колегія звертає увагу на те, що ОСОБА_1 фактично пропустила усі строки для звернення до суду з позовами, оскільки вона неодноразово зверталася з позовами, які частково змінювала та інтерпретувала, а також фактично знову зверталася з аналогічними позовними вимогами.

Так, рішенням Суворовського районного суду м. Одесі від 23 березня 2004року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені позову до ОСОБА_2 :

- про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом і за законом від 25 лютого 1980року, видане на імя ОСОБА_2 і ОСОБА_3;

- про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 травня 1987року;

- про розподіл будинку під літерою «А», пристройкі під літерою «а-1», та нежилих приміщень; про визнання права на 1/3 частину в спадковому майні на будинок під літерою «А» по вулиці Декабристів №16 в м. Одесі (том 1 а.с.222-223).

Вищевказане рішення суду першої інстанції свідчить про те, що позивачка ОСОБА_1 визнавала наявність двох будинків та просила при вирішені позову на її користь призвести поділ будинку під літерою «А».

Рішення суду першої інстанції від 23 березня 2004року залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2004року, у звязку з неспроможністю усіх доводів апелянта ОСОБА_1 (том 1 а.с.224-226).

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції та апеляційної інстанції обґрунтованих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2011р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Сидоренко І.П.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_13