АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/9095/12 Справа № 2/422/3191/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Чубуков О.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Дніпропетровськ 09 жовтня 2012 року

Судова колегія

Судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі:

судді-головуючого ОСОБА_2

суддів - МИХАЙЛОВСЬКОЇ С.Ю.

- ОСОБА_3

при секретарі - КАЧУР Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 за довіреністю, на рішення Ленінського районного суду у м.Дніпропетровську від 06 липня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат з батька неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду у м. Дніпропетровську від 06 липня 2012 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 стягнуто одноразово додаткові витрати у розмірі 2 293 (дві тисячі двісті дев'яносто три) грн. 92 коп. на лікування їхнього сумісного малолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування зазначеного рішення суду першої інстанції з наступних підстав: неповне зясування обставин, що мають значення для справи та їх невідповідність висновкам суду, - і ухвалити нове, яким з тих самих підстав ОСОБА_6 в задоволенні її позову відмовити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду не знаходить.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Сторони від сумісного подружнього життя в зареєстрованому шлюбі мають неповнолітню дитину, сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 який проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні.

Син хворіє. Діагноз: вроджений порок серця, відкритий артеріальний проток, функціонуюче овальне око, синдром вегето-вісцеральної дісфункції, затримка формування тазобедрених суставів. Необхідна консультація кардіолога, невролога, ортопеда, УЗД, масаж та прийняття медичних препаратів.

Лише за консультацію лікарів та проведення необхідних досліджень та на придбання ліків позивачем було витрачено відповідно 696, 96 грн. та 450 грн.

Загальна сума витрат на один курс з лікуванням складає 1 146грн. 96 коп.

Такий курс лікування проводиться двічі на рік, сума додаткових витрат складає 2 293 грн. 92 коп. (1 146 грн. 96коп. + 1 146 грн. 96 коп.).

Судом достовірно встановлено, що позивач несе додаткові витрати, пов'язані з лікуванням сина.

Також, зазначає судова колегія, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відносного того, що стягнення додаткових витрат не є вимогою про стягнення аліментів.

Відповідно до вимог ч. І ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не подана зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Тобто, аліментні платежі та додаткові витрати на дитину за своєю правовою природою не є тотожними поняттями, а стягнення аліментів не виключає стягнення додаткових витрат.

Аліментні платежі, в розумінні чинного законодавства, є виключно періодичними платежами, необхідними для забезпечення нормальних матеріальних умов життя дитини, а додаткові витрати, на відміну від аліментів, фінансуються наперед або відшкодовуються після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, та підлягають сплаті лише в окремих випадках за наявності особливих обставин, зазвичай не пов'язаних із нормальною життєдіяльністю дитини.

Відповідач таку допомогу позивачу не надає.

Проте він працездатний, має постійний заробіток, інших неповнолітніх дітей не має.

Доводи відповідача щодо невірного застосування норм матеріального права не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а зводяться до тлумачення діючого законодавства, тому не можуть бути прийняти до уваги.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено, висновки достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

А тому зазначене рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308 та 313 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 за довіреністю, відхилити.

Рішення Ленінського районного суду у м.Дніпропетровську від 06 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і з цього ж дня вона може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Суддя-головуючий: Судді колегії: