Дата документу 19.01.2012
Справа № 815/151/2012р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2012 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
у складі:

головуючого - судді Васильцова О.В.,

при секретарі - Назаренко І.М.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Ковалишкіна В. В.,

третьої особи - Просвирякова Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» в особі Мелітопольського
відділення Запорізького РУ ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання недійсним
правочину, третя особа сектор з питань
захисту прав споживачів виконавчого
комітету Мелітопольської міської ради
Запорізької області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Мелітопольського
міськрайонного суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» в особі
Мелітопольського відділення
Запорізького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк»
про визнання недійсним правочину,
третя особа сектор з питань захисту
прав споживачів виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради
Запорізької області.

У судовому засіданні представник
позивача пояснив, що 06 липня 2007 року між
нею, ОСОБА_4, та ПАТ КБ «ПриватБанк» були
укладені кредитні договори № ZPM0G100000061
та № ZPM0G200000061 з цільовим призначенням
«Придбання квартири». Відповідно до
умов цих кредитних договорів вона
отримала кредитні кошти готівкою у
сумі 123 847,60 гривень строком до 05 липня
2027 року.

Кредитні зобов'язання ОСОБА_4 виконує
належним чином, щомісяця сплачує всі
платежі в повному обсязі, про що
свідчать квитанції про сплату.

Однак, з квітня 2009 року на її адресу
відповідачем по справі були надіслані
листи, згідно з якими її повідомили, про
порушення передбачених договорами
зобов'язань про надання Банку щорічних
довідок про її майновий стан, у зв'язку
з чим банком в односторонньому порядку
розірвані зазначені кредитні договори.

Зазначені правочини щодо розірвання
кредитних договорів з боку банку
ОСОБА_4 вважає безпідставними за
наступними підставами.

24 березня 2011 року відповідачем було
складено повідомлення №Г08.0.ж0./1-131,
відповідно до якого ОСОБА_4 була
повідомлена про одностороннє
розірвання кредитних договорів з 07
квітня 2011 року за цієї підстави, що
ОСОБА_4 не виконала умову п. 2.2.12
кредитного договору, а саме не надала
банку документи, які підтверджують її
фінансовий стан, хоча 04 квітня 2011 року
ОСОБА_4 була надана довідка №3953/У/17-111
від 04.04.2011 року щодо підтвердження її
фінансового стану.

Крім того, представник позивача у
судовому засіданні зазначив, що
повідомлення банку про розірвання
кредитних договорів є нікчемними,
оскільки підписані особою,
повноваження якої не визначені, не
скріплені печаткою банку, що свідчить
про недотримання вимог ст. 207 ЦК України
при розірванні кредитних договорів в
односторонньому порядку.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав у
повному обсязі та пояснив, що договір
кредиту, укладений з банком перш за все
ґрунтується на довірі. Відповідно до п.
2.2.12 кредитних договорів укладених між
банком та ОСОБА_4 позичальник
зобов'язується надавати банку
документи, підтверджуючі його
фінансовий стан або підтвердити свій
фінансовий стан будь-який іншим
способом не рідше одного разу на рік, а
при прострочені виконання зобов'язань
протягом всього періоду несвоєчасного
погашення заборгованості - щокварталу.
ОСОБА_4 належним чином не виконувала
умови договорів щодо надання
документів, які підтверджують її
фінансовий стан, відповідно до чого,
банк в односторонньому порядку, що
передбачено п. 2.3.3 умов розірвав
кредитні договори, про що 28 березня 2011
року ОСОБА_4 отримала повідомлення.
Щодо форми повідомлення, то вона
визначена п. 2.3.3 умов кредитного
договору та рішенням правління банку,
що зафіксовано в інформаційному листі.
Разом з тим, ОСОБА_4 своєчасно та у
повному обсязі виконувала свої
фінансові зобов'язання перед банком
щодо сплати суми кредиту та відсотків
за його користування і будь-яка
заборгованість за кредитними
договорами № ZPM0G100000061 та № ZPM0G200000061
відсутня.

Представник третьої особи у судовому
засіданні пояснив позовні вимоги
підтримує, оскільки, згідно з п. п. б п.
2.3.3 кредитного договору, кредитний
договір може бути розірваний у випадку
істотного порушення умов даного
договору. Як встановлено у судовому
засіданні позивачем виконувались усі
необхідні умови по погашенню
заборгованості за договором кредиту.
Порушення п. 2.2.12, а саме ненадання банку
документів, які підтверджують
фінансовий стан позичальника, не є
порушенням умов договору, які
спричинили шкоду або порушували умови
погашення заборгованості кредиту.

Вислухавши представників позивача,
відповідача, третьої особи суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положенням п. 22, 23 статті 1
Закону «Про захист прав споживачів»
споживачем вважається фізична особа,
яка придбаває, замовляє, використовує
або має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконання обов'язків найманого
працівника. Споживчий кредит - це кошти,
що надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» між
кредитодавцем та споживачем
укладається договір про надання
споживчого кредиту, відповідно до
якого кредитодавець надає кошти
(споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

06 липня 2007 року між ОСОБА_4 та публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» в особі
Мелітопольського відділення
Запорізького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк»
були укладені кредитні договори №
ZPM0G100000061 та № ZPM0G200000061 з цільовим
призначенням «Придбання квартири».
Відповідно до умов цих кредитних
договорів вона отримала кредитні кошти
готівкою у сумі 123 847,60 гривень строком
до 05 липня 2027 року (а.с.9-21).

Згідно п. 7.1 договорів щомісяця в період
сплати ОСОБА_4 повинна надавати банку
кошти (щомісячний платіж) у сумі 1631,812
гривні та 407,95 гривень для погашення
заборгованості за договором.

Відповідно до зазначених умов
погашення заборгованості по кредитам
ОСОБА_4 щомісячно сплачувала усі
необхідні платежі, що банком не
оспорюється.

28 березня 2011 року ОСОБА_4 було отримано
повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» про
те, що за порушення умов п. 2.2.12, а саме
ненадання документів, які
підтверджують її фінансовий стан та
керуючись п. 2.3.3 договорів кредитні
договори № ZPM0G100000061 та № ZPM0G200000061
будуть розірвані банком з 07 квітня 2011
року та вимога про те, що у тижневий
термін з дати розірвання договору
необхідно погасити заборгованість за
кредитом у повному обсязі (а.с.6), що
підтверджується копією накладної №
685440 (а.с.89 ).

04 квітня 2011 року ОСОБА_4 банку була
надана довідка, видана Мелітопольською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Запорізької області,
відповідно до якої за період з 01.01.2008
року по 31.12.2008 року ОСОБА_4 здійснювала
діяльність за умови фіксованої сплати
податку з доходів фізичних осіб, шляхом
придбання патенту. Чистий доход у
зазначений період згідно декларації
від 05.02.2009 року склав 107000,00 гривень. За
період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року
ОСОБА_4 здійснювала діяльність за умови
фіксованої сплати податку з доходів
фізичних осіб, шляхом придбання
патенту. Чистий доход у зазначений
період, згідно декларації від 26.01.2010
року склав 110700,00 гривень. За період з
01.01.2010 року по 31.12.2010 року ОСОБА_4
здійснювала діяльність за умови
фіксованої сплати податку з доходів
фізичних осіб, шляхом придбання
патенту. Чистий доход у зазначений
період, згідно декларації від 11.01.2011
року склав 118000,00 гривень (а.с.7).

Як зазначено у п. 2.2.12 кредитних
договорів позичальник зобов'язується
надавати банку документи,
підтверджуючи його фінансовий стан або
підтвердити свій фінансовий стан
будь-яким іншим способом не рідше
одного разу на рік, а при прострочені
виконання зобов'язань протягом усього
періоду несвоєчасного погашення
заборгованості - щокварталу.

Як встановлено у судовому засіданні
ОСОБА_4 погашення по кредитним
договорам здійснювалося без порушень,
що банком не оспорюється та вказує на
те, що вона не має фінансових труднощів,
крім того, у п. 2.2.12 кредитних договорів
вказано, що фінансовий стан
позичальника може бути підтверджений
не тільки довідкою, а будь - яким іншим
способом.

Під час судового слідтва по справі
представник позивача в обгрунтування
своїх вимог навів послідовні доводи на
підтвердження тих обставин, що 06 липня
2007 року між ОСОБА_4 та публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» в особі
Мелітопольського відділення
Запорізького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк»
були укладені кредитні договори №
ZPM0G100000061 та № ZPM0G200000061 з цільовим
призначенням «Придбання квартири».
Відповідно до умов цих кредитних
договорів вона отримала кредитні кошти
готівкою у сумі 123 847,60 гривень строком
до 05 липня 2027 року. Погашення
заборгованості за кредитними
договорами ОСОБА_4 виконувала без
порушень, що банком не оспорювалось. 28
березня 2011 року ОСОБА_4 отримала
повідомлення про те, що за порушення
вимог п. 2.2.12 кредитних договорів, вони
до 07 квітня 2011 року будуть розірвані, на
що 04 квітня 2011 року надала банку
довідку про свій фінансовий стан,
видану Мелітопольською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Запорізької області, що
підтверджується печаткою банку про
прийняття довідки.

Відповідно до п. 3.4 рішення
Конституційного суду України по справі
№ 1-26/11 від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011
згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник - повернути кредит та
сплатити відсотки.

Пунктом 1 рішення Конституційного суду
України по справі № 1-26/11 від 10
листопада 2011 року № 15-рп/2011
встановлено, що вимоги ст.11 закону
України «Про захист прав споживачів»
поширюється на правовідносини між
кредитодавцем за позичальником за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладання так і виконання такого
договору, в тому числи і право
споживача не бути примушеним
кредитодавцем на дострокове
повернення споживчого кредиту.

Положення ч. ч. 4-11 ст. 11 закону України
«Про захист прав споживачів»
передбачають такі прав споживача, які
за своїм змістом можливо реалізувати
лише під час виконання договору
споживчого кредиту. Зокрема, це право
споживача не бути примушеним
достроково повернути суму споживчого
кредиту у разі незначних порушень
договору.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.651 ЦК
України, договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Пунктом 2.2.12 договорів № ZPM0G100000061 (л.д.10)
та № ZPM0G200000061 (л.д.16) встановлено
обов'язок позичальника - ОСОБА_4
надавати Банку документи,
підтверджуючі фінансовий стан або
підтвердити свій фінансовий стан
будь-яким іншим способом не рідше
одного разу на рік.

Відповідно до умов п.2.3.3 Договорів №
ZPM0G100000061 (л.д.10) та № ZPM0G200000061 (л.д.16) банк
має право при наявності порушення
позичальником зобов'язань,
передбачених умовами цих договорів,
розірвати ці договори в
односторонньому порядку з надісланням
позичальникові відповідного
повідомлення. У зазначену у
повідомленні дату договір вважається
розірваним.

Це право Банку суперечить вимогам ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів» та ч.2 ст.651 ЦК України
відповідно до якої істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладанні договору.

Як зазначалось вище позичальником
ОСОБА_4 своєчасно виконувались
фінансові зобов'язання перед банком,
представником банку підтверджено у
судовому засіданні про відсутність
заборгованості у позичальника ОСОБА_4
перед Банком щодо погашення кредиту та
відсотків за його користування, тому
несвоєчасним невиконанням ОСОБА_4
вимоги п.2.2.12 договорів № ZPM0G100000061 та №
ZPM0G200000061 щодо надання відомостей про
свій фінансовий стан при виконання
інших умов кредитних договорів не
спричинено Банку будь-якої майнової
шкоди, а тому невоконанняня вимоги про
надання відомостей про фінансовий стан
позичальника, не є істотним порушенням
умов договору з урахуванням ч.2 ст.651 ЦК
України, тому відсутні правові
підставі для дострокового розірвання
Банком в односторонньому порядку
кредитних договорів № ZPM0G100000061 та №
ZPM0G200000061 з ОСОБА_4.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 22, 23 Закону України «Про захист
прав споживачів», ч.2 ст.651, ст..1054 ЦК
України, ст.ст.212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» в особі
Мелітопольського відділення
Запорізького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк»
про визнання недійсним правочину,
третя особа сектор з питань захисту
прав споживачів виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради
Запорізької області - задовольнити у
повному обсязі.

Визнати недійсним правочин
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» щодо
одностороннього розірвання кредитного
договору № ZPM0G100000061 від 06.07.2007 року.

Визнати недійсним правочин
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» щодо
одностороннього розірвання кредитного
договору № ZPM0G200000061 від 06.07.2007 року.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду:
О.В.Васильцов