Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2012року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Кріворучці Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2012року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у користуванні власністю та визначення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И Л А:

21 березня 2012року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, та просив суд вселити його у квартиру, зобовязати відповідачів не перешкоджати йому у користуванні належним йому нерухомим майном та встановити порядок користування кімнатами № 523а та № 524 в будинку № 303 по вулиці Миколаївська дорога у місті Одесі між співвласниками житла, виділивши йому у користування кімнату площею 12,4кв.м., а кімнату площею 16,9кв.м. передати у користування відповідачів, залишив у загальному користуванні підсобні приміщення, а саме: кухню, вмивальню, душ, туалет, кладову, коридори, балкон.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказав, що він знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1 в період з 25 листопада 1992р. до 29 лютого 2012р. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 березня 2007р. йому (ОСОБА_3, і відповідачам ОСОБА_1 і ОСОБА_4 належить в рівних частках на праві власності 229/1000частин квартири за адресою АДРЕСА_1 а, 524, 522, 523, 525, 526, 527, 528. Відповідачі самовільно змінили замок, перешкоджають йому проживати в квартирі, тому він був змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_5 позов не визнали, стверджували, що сумісне проживання з позивачем неможливе, позивач добровільно залишив квартиру та створив іншу сім'ю, на даний час відповідачка ОСОБА_5 перебуває у стані вагітності та проживає у квартирі разом зі своїм чоловіком, що у випадку надання у користування позивача кімнати площею 12кв.м., будуть порушенні їх права, оскільки частки кожного є рівними, а позивач вимагає збільшення його права на житло.

Рішенням суду від 24 квітня 20912року позов ОСОБА_3 задоволений частково (а.с.28, 29). Суд вселив ОСОБА_3 до належних йому на праві власності 229/3000 частки квартири №523-а, 524, 522, 523, 525, 526, 527, 528 в будинку №303 по вулиці Миколаївська дорога у місті Одесі, та зобовязав ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не перешкоджати ОСОБА_3 користуватися належним йому нерухомим майном.

В апеляційній скарзі апелянти просить рішення суду змінити в частині виділення ОСОБА_3 кімнати площею 12кв.м., посилаючись на те, що суд надав вказану кімнату позивачу в порушені вимог закону відступив від рівності сторін у праві на житло (а.с.31).

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, розглянувши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло підтвердження в суді апеляційної інстанції, наступне.

Відповідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 березня 2007року 229/1000 частки квартири №523а, 524, 522, 523, 525, 526, 527, 528 в будинку №303 по вулиці Миколаївська дорога у місті Одесі, належить у рівних частках на праві спільної часткової власності позивачеві та відповідачам. У відповідності до зазначеного свідоцтва, 229/1000 належної сторонам частки нерухомого майна становить 42,43кв.м. загальної площі перелічених квартир, при цьому виділ в натурі чи інший варіант передання зазначених у позові квартир № 523-а та №524 цього будинку, крім наданої інформації про реєстрацію у вказаних квартирах, позивачем не надано. Позивач виявив намір вселитися у квартиру та користуватися своєю власністю, однак, відповідачі перешкоджають йому в цьому. 229/1000 частки квартири №523а, 524, 522, 523, 525, 526, 527, 528 будинку №303 по вулиці Миколаївська дорога у місті Одесі перебуває у фактичному користуванні відповідачів, позивач проживає у найманому житлі за іншою адресою, власником якого не являється.

Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги в частині вселення та зобов'язання відповідачів не перешкоджати позивачеві у праві власності законні, обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 319, 321, 391 ЦК України, і підлягають задоволенню, оскільки 229/3000 частки вказаної квартири належить позивачеві на праві власності на законних підставах і він може вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності.

Судом першої інстанції не прийняти до уваги заперечення відповідачів. оскільки квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, правовстановлюючі документи на квартиру є чинними, тому сторони мають рівні права на спірне нерухоме майно.

Щодо вимог позивача про визначення порядку користування квартирою та виділення йому в користування кімнату площею 12.4кв.м, а відповідачам кімнату площею 16,9кв.м., та залишення підсобних приміщень у загальному користуванні, суд відмовив у задоволені позову, вказав, що визначення такого порядку користування є неприпустимим, оскільки порушуватимуться права інших співвласників, у тому числі й відповідачів у справі, встановлення додаткових побутових приладів: плити, тощо, а це не можливе без порушення санітарно-технічних норм.

Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення порядку користування задоволенню не підлягають, оскільки неможливо задовольнити вимоги одного із співвласників без порушення прав іншого щодо рівності часток у спільній частковій власності та порушення санітарних норм.

Апеляційна скарга про зміну рішення суду в частині виділення ОСОБА_3 кімнати площею 12кв.м., задоволенню не підлягає, оскільки судом першої інстанції було відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою та йому не надавалася у користування кімната площею 12,4кв.м.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для зміни рішення суду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2012року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді С.О. Погорєлова

ОСОБА_8