№ 412/661/2012
провадження 2/412/2243/2012
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2012 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на неповнолітню
дитину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 січня 2012 року звернулася до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини. Позивач в своєму позові
посилається на те, що з відповідачем
знаходиться у зареєстрованому шлюбі з
08 серпня 2008 року, від шлюбу мають одну
спільну неповнолітню дитину: сина
ОСОБА_3 –ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя не
склалося, в сім’ї не було
взаєморозуміння, відповідач зловживає
спиртними напоями, веде себе агресивно,
виникали сварки, виганяв її з дитиною з
квартири, що призвело до розпаду сім’ї.
Разом фактично не мешкають, спільне
господарство не ведуть, подружні
стосунки припинені влітку 2011 року,
мають неприязні відносини і
психологічну несумісність, стосунки не
підтримують. Сім’я розпалася та
поновлена бути не може. Примирення та
збереження сім’ї не можливе. Спору,
пов’язаного з майном, на теперішній
час немає, дитина мешкає з матір’ю.
Просила шлюб розірвати, прізвище
залишити просила шлюбне «Панченко».
Крім того, відповідач у вихованні та
матеріальному забезпеченні дитини
участі не приймає, мешкають окремо.
Вона зараз не працює, доглядає дитину,
матеріально погано забезпечена.
Просила також стягувати з відповідача
на її користь аліменти на утримання
неповнолітньої дитини до досягнення
сином повноліття щомісячно,
задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні
вимоги фактично визнав, не заперечував
проти розірвання шлюбу, стягнення
аліментів і задоволення позову. В
судове засідання не з’явився, про день
час розгляду справи повідомлявся
належним чином. Суд вважає можливим
розгляд справи за відсутності
відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК
України.

З’ясувавши думку сторін,
оцінивши добуті та представлені
докази, перевіривши матеріали справи,
суд вважає позов обґрунтованим і
підлягаючим задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2
знаходяться в шлюбі з 08 серпня 2008 року,
що зареєстрований Жовтневим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, актовий запис № 553. Від цього
шлюбу мають одну спільну неповнолітню
дитину: сина ОСОБА_4 –ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сумісне життя між сторонами
не склалося, в сім’ї не було
взаєморозуміння, виникали сварки, що
призвело до розпаду сім’ї і
роздільного мешкання, мають неприязні
відносини і психологічну несумісність.
З літа 2011 року шлюбних і подружніх
відносин немає, не мешкають разом,
спільне господарство не ведуть,
стосунки не підтримують. Прийняті
наміри до порозуміння та примирення ні
до чого не призвели. Примирення та
збереження сім’ї неможливі.

У відповідності до ст. 110 Сімейного
Кодексу України позов про розірвання
шлюбу може бути пред'явлений одним з
подружжя.

Згідно ст. 111 СК України суд вживає
заходів щодо примирення подружжя, якщо
це не суперечить моральним засадам
суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України
суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги, що
подружжя стосунки не підтримує,
сумісно господарство не веде,
примирення між сторонами неможливе,
спору стосовно спільно нажитого майна
зараз немає, суд вважає можливим шлюб
між ними розірвати, неповнолітня
дитина залишаються мешкати з матір’ю
–позивачем ОСОБА_1, а прізвище останній
після розлучення на її прохання слід
залишити шлюбне –ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
позивачці, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з відповідача
понесені нею судові витрати: 94 грн. 10
коп. судового збору.

Судом також встановлено, що на
теперішній час позивач ОСОБА_1 мешкає
разом зі своєю неповнолітньою дитиною,
займається її вихованням та
утриманням, лікуванням. Відповідач на
утримання сина регулярну матеріальну
допомогу не надає.

Згідно ст. 180 Сімейного
кодексу України батьки зобов’язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК
України частка заробітку (доходу)
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і
більше дітей, суд визначає єдину частку
від заробітку (доходу) батька на їх
утримання, яка буде стягуватися до
досягнення найстаршою дитиною
повноліття.

Судом встановлено, що син
сторін ОСОБА_4 неповнолітній, свого
постійного доходу не має, знаходиться
на утриманні своєї матері, яка на
теперішній час не працює, має скрутне
матеріальне становище і потребує
матеріальної допомоги від батька, тому
суд вважає можливим стягувати з
відповідача на користь позивача
аліменти на утримання вказаної сина
ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття
щомісячно по 1/4 частині всіх видів
доходу відповідача. При цьому суд
враховує ті обставини, що відповідач
намагається виплачувати аліменти в
добровільному порядку, але не тривалий
час і не регулярно, працює, має доходи і
суттєве матеріальне становище.

При таких обставинах суд
вважає доведеними обставини позову і в
цій частині, а тому можливим їх
задоволення.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК
України аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред’явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191
СК України суд може присудити аліменти
і за минулий час.

Враховуючи вимоги ст. 199 СК
України, суд вважає необхідним
стягувати аліменти з відповідача на
користь позивачки на утримання
неповнолітнього сина з 17 січня 2012 року.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що позивачка
не працює, має скрутне матеріальне
становище і важкі сімейні обставини,
державну грошову допомогу отримує, але
не значну, інших джерел доходу не має,
суд вважає можливим допустити негайне
виконання судового рішення.

У відповідності з ч. 3 ст. 88
ЦПК України якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового
збору в цій частині вимог, тому з
відповідача слід також стягнути
судовий збір в дохід держави у розмірі
214 грн. 60 коп..

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує
будь-які домовленості і зобов’язання
стосовно відповідача та їх сина по
незаконним (з точки зору відповідача)
діям відносно нього та предмета спору і
не довів цього, твердження відповідача
про наявність будь-яких інших
зобов’язань стосовно позовних вимог є
припущенням.

Не може суд прийняти до уваги можливу
позицію відповідача стосовно не
погодження з деякими положеннями
позовних вимог, оскільки вони
спростовується вищенаведеним і нічим
об’єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим позовні вимоги задовольнити і
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 08 серпня 2008 року
Жовтневим відділом реєстрації актів
цивільного стану Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, актовий
запис № 553, мають одну неповнолітню
дитину –розірвати, прізвище ОСОБА_1,
яке було змінено нею після реєстрації
шлюбу з «Фудар», залишити без зміни, а
саме «Панченко», стягувати з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4,
Україна, аліменти на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь матері
ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів
його доходу щомісячно, до досягнення
ОСОБА_4 повноліття, починаючи стягнення
з 17 січня 2012 року, допустити негайне
виконання рішення в межах суми платежу
аліментів за один місяць та стягнути з
ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в
розмірі 214 грн. 60 коп.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги про розірвання шлюбу і
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини в такому вигляді
ґрунтуються на вимогах закону, а тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 110, 111, 112, 180, 183, 191, 199 СК України, ст. ст.
3, 10, 11, 57-61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд
–

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
зареєстрований 08 серпня 2008 року
Жовтневим відділом реєстрації актів
цивільного стану Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, актовий
запис № 553, мають одну неповнолітню
дитину –розірвати.

Прізвище ОСОБА_1, яке було
змінено нею після реєстрації шлюбу з
«Фудар», залишити без зміни, а саме
«Панченко».

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, Україна,
аліменти на утримання сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь матері ОСОБА_1 в
розмірі 1/4 частини всіх видів його
доходу щомісячно, до досягнення ОСОБА_4
повноліття, починаючи стягнення з 17
січня 2012 року.

Допустити негайне виконання
рішення в межах суми платежу аліментів
за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід
держави судовий збір в розмірі 214 грн. 60
коп..

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -