Справа № 2-3400/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 грудня 2012 року Соломянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого-судді - Лозинської М.І.,

За участі секретаря - Сідлецької Н.Ю.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом до відповідача в якому просить визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної власності на 1/4 частину житлового будинку, що є квартирою № 3, яка складається із трьох жилих кімнат розміром 7,8 кв.м., 10,7 кв.м та 11 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гайсинська, 12; заборонити відповідачу здійснювати будь-які дії щодо володіння, користування та розпорядженням вищевказаною 1/4 частиною житлового будинку без ії згоди.

В обґрунтування позову послалась на те, що вона та відповідач ОСОБА_2 з 28 січня 1979 року по 27 вересня 1983 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3. Після розірвання шлюбу, позивач та відповідач продовжили проживати разом як чоловік та жінка однією сімєю та вести спільне господарство без реєстрації шлюбу до 28 серпня 2008 року.

Позивачка вказує, що 07.07.1979 року під час перебування шлюбу з відповідачем за спільні кошти ними придбано 1/4 частину житлового будинку, яка є квартирою № 3 і складається із трьох жилих кімнат розміром 7,8 кв.м,10,7 кв.м. та 11 кв.м, який знаходиться за адресою м.Київ, вул.Гайсинська 12. Договір купівлі-продажу квартири був укладений між продавцем та відповідачем; в зазначеній квартирі є зареєстрованими відповідач та їх спільна донька.

Позивачка мотивує свої вимоги тим, що між нею та відповідачем виник спір щодо володіння та користування 1/4 частиною житлового будинку. Зазначає в позові про те, що відповідач після припинення фактичних шлюбних відносин у квартирі , що є 1/4 частиною житлового будинку, у квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, будь якої участі в утриманні квартири не приймає. Після розірвання шлюбу відповідач у 2012 році самостійно, без участі позивача, почав обходити сусідів для отримання дозволу на реєстрацію права власності на добудови, а також почав їй погрожувати виселенням, посилаючись на те, що право власності на ії імя на 1/4 частину не зареєстроване.

Позивач зазначає також, що можливість здійснення відповідачем дій, повязаних із переєстрацією права власності на квартиру, без ії згоди, а також відсутність правовстановлюючих документів на ії імя, змусили ії звернутись до суду з вказаним позовом.

В ході розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволення.

Відповідач, будучи повідомленим належним чином про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, у звязку з чим в силу ст. 224 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи, про що представник позивача, не заперечував.

Вислухавши представника позивача,заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка та відповідач в період з 28 січня 1979 року по 27 вересня 1983 року перебували у зареєстрованому шлюбі. ( а.с.24).

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 в період перебування з позивачкою у шлюбі придбав у ОСОБА_4 1/4 частину житлового будинку по вулиці Гайсинська, 12 в м.Києві, яка складається з квартири № 3, яка має три житлові кімнати розміром 7,8 кв.м,10,7 кв.м, та 11, 5 кв.м, які позначені на плані 1-1,1-2,1-3. ( а.с.13-14).

З матеріалів справи вбачається , що право власності на вказану 1/4 частину житлового будинку зареєстроване за відповідачем ( а.с.15).

З технічного паспорту на житловий будинок по вулиці Гайсинська, 12 в м.Києві,який виготовлений станом на 10.10.2008 року вбачається, що житловий будинок має ряд самовільних прибудов, які не введені в експлуатацію. ( а.с.16-22).

В ході розгляду справи встановлено, що між сторонами виник спір щодо володіння та користування 1/4 частиною житлового будинку, оскільки відповідачем право власності позивачки на вказану частину не визнається.

Зазначене підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків ПерепелицяРожок А.В., яка донькою позивачки та відповідача, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Таким чином, з огляду на незворотність дії закону у часі, враховуючи те, що квартира була придбана сторонами у 1979 році, до вказаних правовідносин підлягає застосуванню Кодекс про шлюб та сімю УРСР, введеним в дію Указом Президії ВР N 2476-VII .

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сімю УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже,враховуючи, що 1/4 частина житлового будинку по вулиці Гайсинська, 12 в місті Києві, що є квартирою № 3, придбана 07.07.1979 року позивачем та відповідачем в період перебування їх у зареєстрованому шлюбі, вона є спільною сумісною власністю позивача та відповідача.

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна, може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, враховуючи, що 1/4 частина житлового будинку по вулиці Гайсинська, 12 в місті Києві, що є квартирою № 3 є спільною сумісною власністю сторін, а відповідачем право власності за позивачкою на вказану квартиру, не визнається, суд вважає, що ії порушене право підлягає захисту та вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачкою та відповідачем права спільної сумісної власності на вказану частину будинку підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про заборону відповідачу здійснювати будь-які дії щодо володіння, користування та розпорядження 1/4 частиною будинку без згоди позивача, то суд вважає, що такі позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються цим майном спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвланисків.

З урахуванням приписів закону щодо режиму користування та розпорядження майном , що є у спільній сумісній власності, та визнання 1/4 частини житлового будинку спільною сумісною власністю, визначення заборони відповідача щодо здійснення дій повязних із володінням, користуванням та розпорядження вказаним майном лише за згодою позивачки, окремого застереження не вимагає.

В силу ст.88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3219,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.58 Конституції України, ст.22 КпШС УРСР, введеного в дію Указом Президії ВР N 2476-VII, ст .ст.15,16,369,392 ЦК України, ст.ст.10,60,88,209,212-215,218,294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на 1/4 частину житлового будинку по вулиці Гайсинській, 12 в місті Києві, яка є квартирою № 3, що складається з трьох жилих кімнат розміром 7,8 кв.м., 10,7 кв.м та 11 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3129,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду на протязі 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: