Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-1940/12
РІШЕННЯ

Іменем України

29.05.2012 року Києво-Святошинський райсуд Київської області в складі головуючої судді - Дубас T.B. при секретарі - Остролуцькій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліпромсинтез», третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліпромсинтез», третя особа - ОСОБА_2 про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що він, ОСОБА_1. працював у відповідача з липня 2010 року на посаді накатника. 19 грудня 2011 року начальник цеха ОСОБА_3 повідомила його, що він звільнений з роботи і щоб більше на роботу не виходив. Вона наголосила, що він звільнений за ініціативою адміністрації. З наказом його ніхто не знайомив. Трудову книжку ому не видавали. Па засідання профспілкового комітету про погодження його звільнення мене ніхто не запрошував. З зазначеного періоду по сьогоднішній день він не працює. 12 січня 2012року він звернувся з заявою до відповідача про поновлення його на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу. Заказний лист з повідомленням відповідач отримав тільки 26 січня 2012року. Про затримку вручення листа не було повідомлено. Крім того, 29.03.2012року він отримав телеграфне повідомлення від відповідача про явку на роботу та дачу пояснень про відсутність на роботі без поважних причин. Такі претензії зі сторони відповідача вважає безпідставні, оскільки начальник цеха ОСОБА_3 довгий час не була на роботі (хворіла чи була у відпустці), а тому про його відсторонення та звільнення не погодила з директором підприємства. Звільнення вважає незаконним, що порушує його права, передбачені Конституцією України та трудовим законодавством, а тому суд мас всі підстави поновити мене на роботі та стягнути середній заробіток. Крім того, відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яка заключається в тому; що порушені його нормальні життєві стосунки, він не отримую коштів, працювати на іншій посаді не може, оскільки його займана посада являється дефіцитною. Моральну шкоду він оцінює в 5000 гривень. Просить суд поновити строк на звернення до суду, поновити його мене на посаді накатника TOB «Поліпромсинтез» стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.12.2011 року до дня постановления рішення суду, стягнути на його користь недовиплачену зарплату, компенсацію за невідбуті частини, відпусток та моральну шкоду в сумі 5000грн, витребувати у відповідача трудову книжку.

Відповідач проти позову заперечує. Позивач не звільнений, а перебуває в прогулі. Жодного доказу щодо звільнення позивачем не надано. Тобто, на даний час відсутній

предмет спору щодо звільнення. Ніякого вимушеного прогулу" не було, бо позивач не вийшов на роботу без поважних причин та продовжує перебувати у триваючому прогулі без поважних причин. Жодного доказу поважності причин не виходу на роботу та того що, прогул вимушений позивачем на надано. Відповідач надав докази відсутності позивача на робочому місці без поважних причин. А саме, копії службових записок, копії наказів, копія акту, про відсутність ОСОБА_1, копії табблів, копія направленого позивачу листа з вимогою вийти на роботу (з описом та повідомленням), копія направленої позивачу телеграми. Позивач не заперечує та визнає, що він дійсно не виходить на роботу. Позивач навмисно не приходить і не розписується у відомості про отримання зарплати. Керівництву ТОВ «Полімпромсинтез» нічого не відомо про наявність у позивача рахунків, відкритих ним у, банківських установах. Тому відповідач не може перерахувати йому кошти у безготівковому вигляді. Стосовно стягнення «недовиплаченої» позивачу зарплати, то вважають, що'вимога оплатити час, який ОСОБА_1 взагалі не працював, а був в прогулі без поважних причин, не грунтується на нормах жодного закону. На письмові вимоги (лист та телеграму) про з'явлення на роботі та надання письмових пояснень щодо відсутності на робочому місці відповідач належним чином не реагував. Враховуючи, що позивач не був з роботи звільнений надати йому трудову книжку неможливо. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то щодо позивача не вчинено жодних протиправних дій. які б заподіяли йому моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечує.

Суд, заслухавши . осіб які брали участь у справі дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковою) задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мают ь бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріалами справи встановлено, що з 2 вересня 2010 року позивач працював у відповідача на посаді накатника.

З 20 грудня 2011 року по даний час позивач на робоче місце не виходив. Це підтверджене копіями службових записок, наказів, акту про відсутність позивача на робочому місці, табелів. Направленого позивачу листа направленої позивачу телеграми. Проти факту відсутності на робочому з 20 грудня 2011 року не заперечує і сам позивач;

Суду не надано доказів про наявність у позивача поважних причин відсутності протягом цього часу на робочому місці.

Відповідно до я. І ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці", основною заробітною платою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додатковою заробітною платою є винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством: премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. 11

Ст. 97 КЗпП України встановлено, що конкретні розміри тарифних ставок, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом.

Табель обліку використання робочого час це основний документ, що є підставою для нарахування заробітної плати працівникам з почасовою системою оплати праці. У табелі фіксується фактично відпрацьований працівником час у годинах. Якщо ж працівник відсутній на роботі без поважних причин, цей день не оплачується і до працівника можуть застосовуватися заходи дисциплінарного стягнення, зокрема і звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. З Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

За таких обставин до задоволення підлягають вимоги в частині стягнення заборгованості заробітної плати в сумі 1510 грн 02 коп. В решті позову суд відмовляє за недоведеності.

Згідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього о додаткових зусиль для організації свого життя.

Доказів про порушення відповідачем трудових прав позивачка суд не надано. За відсутності порушення прав підстав для стягнення моральної шкоди немає.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 3. 4, 21, 40, 97, 139, 235. 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 15, 15-1. 30. 62, 202, 202-1. 203 ЦГІК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліпромсинтез». третя особа - ОСОБА_2, про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліпромсинтез» на користь ОСОБА_1 заробітну плату в сумі 1510 грн 02 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя