Справа № 2/0301/1102/11 Головуючий у 1
інстанції:Пікула Н.В. Провадження №
22-ц/0390/405/2012 Категорія:27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А К

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі Сіліч Ю.Л.,

з участю представника позивача
Плеханова О.М.

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк (далі - ПАТ КБ)
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою позивача ПАТ КБ
«ПриватБанк» на рішення
Володимир-Волинського міського суду
від 28 грудня 2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся в суд з
вказаним позовом покликаючись на такі
обставини.

26.06.2006 року між Банком та
відповідачем ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, сума якого з
врахуванням додаткових угод до
кредитного договору №1 від 09.2006, №2 від
21.12.2006 р., № 3 від 05.04.07 складає 150 000 дол.
США.

Зобов»язання за кредитним
договором забезпечені договорами
поруки № 157/06/М/Р від 20.06.2006 року із
додатковими угодами до нього,
укладеними з ОСОБА_1 та договором
поруки № 157/06/М/Р від 29.09.2006 року із
додатковими угодами до нього,
укладеними з відповідачем ОСОБА_4

У зв»язку з невиконанням
боржником за кредитним договором своїх
зобов»язань, просили стягнути
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4
заборгованість за кредитним договором
в сумі 22.300 длол.США, пеню в розмірі 1 151
285.60 грн.

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду від 28 грудня 2011 року
позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 322 300.31 дол. США та пеню в
розмірі 575 642 грн. 80 коп.

В частині солідарного стягнення
заборгованості за кредитним договором
з ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з відповідачів на
користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові
витрати в справі.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, покликаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права просить рішення суду скасувати в
частині відмови у солідарному
стягненні заборгованості з ОСОБА_1та в
частині солідарного стягнення з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 пені в сумі 575 642. 80 грн.
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Рішення в частині солідарного
стягнення основної суми боргу ніким не
оскаржувалось.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
20.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір №
157/06/М, сума якого з врахуванням
додаткових угод до кредитного договору
№1 від 09.2006, №2 від 21.12.2006 р., № 3 від 05.04.07
складає 150 000 дол. США. Причому, ліміт
кредитування боржника ОСОБА_3 до 150 000
дол. США збільшено саме на підставі
додаткової угоди № 3 від 05 січня 2007 року
до кредитного договору./а.с.25/

Відповідно до договору поруки №
157/06/М/Р від 20 червня 2006 року, укладеного
між Банком та ОСОБА_1, остання
поручилась за виконання боржником
ОСОБА_3 боргу на суму 90 000 доларів США.

/а.с.31/

Додатковою угодою від 29 вересня 2006 року
до договору поруки збільшено обсяг
відповідальності поручителя до 100 000
дол. США/а.с.32/, а додатковою угодою від
22 грудня 2006 року відповідальність
поручителя ОСОБА_1 збільшено до 125 000
дол. США.

Після збільшення ліміту
відновлювальної кредитної лінії до 150
000 грн., додаткові угоди з поручителем
ОСОБА_1 не укладались.

Відповідно до п.13 договору поруки,
зміни, доповнення до цього Договору
вносяться тільки за згодою сторін,
шляхом підписання відповідної угоди.

Саме на виконання вимог
зазначеного пункту між Банком і ОСОБА_1
укладались додаткові угоди №1 від 29
вересня 2006 року та №2 від 22 грудня 2006
року /а.с.31-33/ до договору поруки.

Однак, збільшення розміру
відновлювальної кредитної лінії до 150
000 дол. США відбулось без попередження
та погодження з поручителем ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов»язання, а
також у разі зміни зобов»язання без
згоди поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Виходячи з положень зазначеного
закону та обставин справи, з яких
вбачається про збільшення
відповідальності поручителя ОСОБА_1
без її згоди, суд дійшов вірного
висновку про припинення договору
поруки, укладеного між Банком та
ОСОБА_1, а відтак і про відсутність
підстав для солідарного стягнення з
останньої заборгованості за кредитним
договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України
неустойкою / штрафом, пенею/ є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов»язання.

Отже, встановлена кредитним
договором, укладеним між банком та
ОСОБА_3 пеня за своєю правовою природою
є неустойкою.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України
передбачено про можливість зменшення
розміру неустойки , якщо її розмір
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

В обґрунтування своїх висновків
про зменшення розміру неустойки до 572
642 грн. 80 коп. суд послався на
інвалідність поручителя та його
дружини, наявність на утриманні
неповнолітньої дитини.

На думку колегії суддів,
віднесення зазначених обставин до
істотних та таких, що дають підстави
для зменшення неустойки, розмір якої
становить 1 151 285 грн., не суперечить
положенням ч.3 ст. 551 ЦК України, якою не
наведено переліку обставин, які можуть
бути віднесені до істотних, тому в
зазначеній частині рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального права.

Доводи апелянта про те, що
відповідачі не подали суду доказів про
наявність « тяжких» обставин не
ґрунтується на Законі, який передбачає
можливість зменшення неустойки в разі
наявності істотних обставин, що не
аналогічно поняттю «тяжкі обставини».

Крім цього, закон не пов»язує
можливість зменшення розміру
неустойки в залежності від мети, для
якої надано кредит, у зв»язку з чим
покликання Банку на те, що кредит
наданий для будівництва кафе та бані,
придбання товару не мають правового
значення.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, яке постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 314-315 ЦПК
України колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
відхилити, а рішення
Володимир-Волинського міського суду
від 28 грудня 2011 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді