УХВАЛА

22 березня 2012 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

за участю

заявника ОСОБА_3

державного виконавця Чеботар. С.М.

предстника стягувача ОСОБА_4

представника органу опіки ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції та заборону вчинення виконавчих дій

встановив:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м.Миколаєва із скаргою на неправомірні дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_6 (далі державний виконавець) та заборону вчинення ним виконавчих дій із примусового продажу квартири. Скаргу мотивує тим, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 22.02.2011 по справі № 2-245/11 з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі ПАТ «Кредитпромбанк») стягнуто 200531,71 грн. заборгованості по кредитному договору та судові витрати.

14.06.2011 державним виконавцем відкрито виконавче провадження із стягнення вказаної заборгованості. 20.09.2011 проведено опис і арешт належного скаржнику майна, а саме трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яка була предметом іпотеки. Через деякий час ОСОБА_3 стало відомо, що квартира виставлена на продаж з прилюдних торгів, які були проведені, але не відбулися.

Дії державного виконавця з продажу квартири ОСОБА_3 вважає неправомірними та такими, що порушують його права, а також права його малолітньої дитини. Одночасно просив поновити строк на оскарження дій державного виконавця.

У судовому засіданні скаржник та представник органу опіки і піклування заяву підтримали та просили задовольнити.

Державний виконавець та представник стягувача у задоволенні скарги просили відмовити.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

22.02.2011 Ленінським районним судом м.Миколаєва ухвалено заочне рішенням по справі № 2-245/11 яким з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» стягнуто 200531,71 грн. заборгованості по кредитному договору та судові витрати.

На підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м.Миколаєва 20.04.2011, 14.06.2011 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження.

20.09.2011 державним виконавцем проведено опис і арешт трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яка була предметом іпотеки та належить на праві власності боржнику. Квартира виставлена на продаж через прилюдні торги.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно із частиною першою статті 11 наведеного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (частина перша). У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно (частина пята). Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження (частина шоста).

Частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

У судовому засіджанні ОСОБА_3 підтвердив, що з матеріалами виконавчого провадження, в т.ч. з постановою про відкриття виконавче провадження, ознайомився в грудні 2011 року, а про реалізацію нерухомого майна узнав перед зверненням до суду з скаргою. Також боржник пояснив, що пропонував банку не звертати стягнення на квартиру та просив надати йому строк для пошуку покупця, відповідь на що не отримав.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем надавався боржнику строк для добровільного виконання рішення суду, яким останній не скористався. Вказані обставини сторони виконавчого провадження не оспорювали.

Після закінчення строку для добровільного виконання судового рішення державний виконавець приступив до його примусового виконання, здійснивши на вимогу стягувача 20.09.2011 арешт та опис належної боржнику трикімнатної квартири, яка була предметом іпотеки по кредитному договору, заборгованість по якому стягнута рішенням суду. Вказані обставини підтверджено матеріалами виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Кредитпромбанк» одночасно є і заставодержателем і стягувачем, тобто державний виконавець не має жодних перешкод для реалізації заставленого майна.

Щодо доводів скаржника про порушення житлових прав дитини, вони не заслуговують на увагу, оскільки із змісту скарги та доданих до неї документів слідує,що дитина в скаржника народилася 09.10.2009, а іпотечний договір укладено 09.01.2008, тобто до її народження.

Доводи скаржника про те, що у даній ситуації для звернення стягнення на нерухоме майно потрібне відповідне рішення суду є помилковими, оскільки судом ухвалено заочне рішення про стягнення заборгованості по кредитному договору, яке ОСОБА_3 не виконано, а державний виконавець згідно із діючим законодавством України, в т.ч. Законом України «Про виконавче провадження», не обмежений у здійсненні заходів з примусового виконання рішення суду про стягнення коштів, які полягають у зверненні стягнення на нерухоме майно боржника, у випадку відсутності коштів у боржника.

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність дій державного виконавця та відсутність підстав для задоволення скарги.

На підставі наведеного, керуючись статями 383 - 388 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції та заборону вчинення виконавчих дій відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути до Апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.В.Коваленко