Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-о-123/11
РІШЕННЯ

Іменем України

30 березня 2012року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - суддіТелепенька А.Д.,
при секретарі Срібній Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_4 про встановлення факту ухилення від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця,

в с т а н о в и в :

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт ухилення ОСОБА_4 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_5

В обґрунтування заяви зазначила, що ОСОБА_4 являється батьком ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту народження ОСОБА_5 постійно проживав у с. Зазимє Броварського району Київської області. ОСОБА_4 до настання повноліття ОСОБА_5 батьківських обов'язків не виконував, зловживав спиртними напоями, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, не спілкувався з сином, не турбувався про його здоров'я, не цікавився навчанням, матеріальної допомоги не надавав, участі у вихованні дитини не брав.

У 1990 році з ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, який 26 березня 2008 року розірвано, актовий запис № 303, але після реєстрації шлюбу він будь - якої допомоги сім'ї не надавав, проживав окремо.

Встановлення факту ухилення ОСОБА_4 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_5 необхідне для визначення кола спадкоємців після смерті останнього.

Заявник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала заяву просила суд задовольнити її та пояснила, що в результаті шлюбних відносин з ОСОБА_4, які розпочались з лютого 1975 року вони мають дочок - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та мали сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Окремо стали проживати один від одного після народження дочки ОСОБА_8, додому ОСОБА_4 приїздив час від часу, щоб набрати продукти харчування. В 1975 році ОСОБА_4 працював в бригаді лісників, потім став отримувати пенсію, але розміру заробітної плати та пенсії вона і діти не знали так як він витрачав їх на особисті потреби. При народженні сина ОСОБА_5, ОСОБА_4 відбував покарання в місцях позбавлення волі за умисні злочини. Після звільнення він продовжував окремо проживати, будь-якої матеріальної допомоги сім'ї не надавав, вихованням, здоров'ям та навчанням дітей не цікавився. Як тільки ставила питання про аліменти чи матеріальну допомогу то ОСОБА_4 зразу вчинював сварки з погрозами фізичної розправи, а також погрожував, що потім як діти будуть дорослі то він їх сам подасть на аліменти, батьківської уваги до дітей, а тим більше до сина ОСОБА_5 не проявляв. Неодноразово

ОСОБА_4 застосовував до неї образливі висловлювання та фізичну силу тому вона і всі діти боялись його. Проживала постійно з дітьми в селі Зазим'ї Броварського району Київської області, сама їх виховувала і утримувала, жили бідно. Оскільки діти були неповнолітні тому вони неспроможні були своїми силами самостійно забезпечити умови свого життя в зв'язку з чим потребували допомоги та піклування і цьому їй допомагала лише тільки її мама. В адресу її мами ОСОБА_4 також в грубій образливій формі висловлювався і погрожував фізичною розправою. Своєю поведінкою і ставленням до своїх батьківських обов'язків ОСОБА_4 постійно тримав їх у напрузі.

У 1986 році ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з іншою жінкою і проживав з нею до 1989 року.

У 1990 році з ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, який 26 березня 2008 року розірвано, актовий запис № 303, але після реєстрації шлюбу він будь - якої допомоги сім'ї не надавав, проживав окремо.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заяву і просив її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_4 у судовому засіданні вимоги заявника не визнав, просив суд залишити заяву без задоволення та пояснив, що дійсно являється батьком ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. З 1975 року став проживати спільно однією сім'єю з заявником, шлюб вони не реєстрували. Працював на той час начальником відділу по забезпеченню в колгоспі імені «Дружба», Оржицького району Полтавської області. Оскільки під час служби в Збройних силах Радянського Союзу приймав участь у бойових діях, та отримав поранення, став отримувати пенсію по інвалідності, спочатку інвалідність була другої групи, а потім було переоформлено на третю групу інвалідності. Приблизно в кінці 2002 року знову медична комісія дала йому другу групу інвалідності. Також пояснив, що неодноразово був засуджений за вчинення умисних тяжких злочинів і відбував покарання в місцях позбавлення волі, всього перебував в місцях позбавлення волі близько сімнадцяти років. У 1986 році зареєстрував шлюб із ОСОБА_10 з якою проживали разом до 1989 року, а потім шлюб розірвали. Під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_10 працював у м. Переяслав - Хмельницькому Київської області. Після розірвання шлюбу із ОСОБА_10 зареєстрував шлюб із заявником - ОСОБА_3, шлюб було зареєстровано з метою реєстрації дітей в м. Києві, а потім отримати нову квартиру, для цього було зібрано необхідні документи, але квартиру не отримали. Постійно грошові кошти ОСОБА_5 він надавав, але доказів цього в нього не має. На спадщину яка відкрилась після смерті сина ОСОБА_5 він не претендує і відмовляється від неї, але бажає щоб все залишилось дочці ОСОБА_8. Він як батько своїх дітей постійно допомагав матеріально їм і мав можливість допомагати.

Заслухавши показання сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із свідоцтва про народження НОМЕР_1 виданого 26 травня 1984 року видно, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 26 квітня 2011 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 7426.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 26 березня 2008 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано, актовий запис № 303.

Вироком Ватутінського районного суду м. Києва від 02 червня 2000 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 94 КК України і призначено йому покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі у виправно-трудовій колонії суворого режиму і на підставі ст. 14 КК України направлено на примусове лікування від алкоголізму в місцях позбавлення волі.

Відповідно до письмової інформації від 22 вересня 2011 року наданої Управлінням інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України в Київській області ОСОБА_4 було засуджено: -19 червня 1981 року Лубенським міським судом Полтавської області за ст.ст. 141 ч.1, ч.2, 222 ч. 1, 42 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років посиленого режиму з конфіскацією ? частини майна;

-10 лютого 1996 року Оржицьким районним судом Полтавської області за ст.ст. 17 ч.2, 82 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяця 10 днів;

-31 січня 2000 року Ватутінським районним судом м. Києва за ст. 94 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років;

- 25 грудня 1991 року кримінальну справу Оржицьким районним відділом міліції Полтавської області закрито на підставі ст. 6 п. 4 КПК України.

Із довідки форми № 3 від 22 липня 2011 року вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований і проживає з 1987 року АДРЕСА_1.

Із характеристики виданої виконуючим обов'язки голови Зазимської сільської ради Броварського району Київської області 01 липня 2011 року видно, що ОСОБА_4 до настання повноліття ОСОБА_5 батьківські обов'язки не виконував, зловживав спиртними напоями, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини і відбував покарання у місцях позбавлення волі. Починаючи з моменту коли ОСОБА_5 виповнилося 2 роки ОСОБА_4 з сином не спілкувався, участі у його вихованні не приймав.

Згідно посвідчення НОМЕР_4 від 25 грудня 1987 року ОСОБА_4 являється інвалідом другої групи та має право на пільги встановлені законодавством для інвалідів Вітчизняної війни.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_4 являється її батьком, ОСОБА_7 є його дочкою, а ОСОБА_5 його сином. За час дитинства батько про них ніколи не піклувався, матеріальної допомоги не надавав, участі у вихованні не приймав, їхнім життям і здоров'ям не турбувався. Також батько не турбувався життям і вихованням брата ОСОБА_5, будь-яких подарунків не дарував. Взагалі не пам'ятає, щоб батько проживав спільно з ними, завжди відбував покарання в місцях позбавлення волі, а коли звільнявся то проживав у АДРЕСА_1. Час від часу приїздив до них з метою набрати собі продуктів харчування. Коли приїжджав до них то завжди затівав скандали, з грубими брутальними погрозами в їх адресу, погрожував фізичною розправою, виганяв із дому і тому його боялися. Завжди всі скандали закінчувалися побиттям її матері ОСОБА_3 та бабушки. Приблизно з 1986 року і по 1990 рік перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою з якою і проживав. З самого дитинства утримувала їх тільки одна мати, грошей завжди не вистачало, жили бідно і тому всі змушені були працювати незважаючи на малолітній вік. Будь - яких розмов про матеріальну допомогу брату та сестрі ОСОБА_7 батько не вів, жив він завжди у своє задоволення хоча і бачив, що вони перебували у скрутному стані Всі вони діти в силу свого малолітнього віку неспроможні були своїми силами самостійно забезпечити умови свого життя і потребували стороннього догляду. В місті Києві вони всі сім'єю ніколи не проживали весь час проживали у селі Зазимї Броварського району.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні дала аналогічні покази як і її сестра ОСОБА_6 та додала, що батько будь якої турботи до неї особисто з приводу забезпечення її житлом ніколи не вів, також не турбувався і про брата ОСОБА_5. Пам'ятає, що одного разу батько вечором дав їй 50 гривень, а ранком забрав. Вона, сестра ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ОСОБА_4 своїм батьком ніколи не рахували із-за його відношення до них.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що він перебуває з

1995 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6. ОСОБА_4 знає як батька його дружини, який ніколи сім'ї не допомагав. Постійно знаходився в місцях позбавлення волі, а коли звільнявся то жив лише в своє задоволення, зловживав спиртними напоями. ОСОБА_5 батьком його не називав. Всі діти його боялися, так як він коли приходив постійно скандалив, погрожував фізичною розправою та бив ОСОБА_3 Будь - якої матеріальної допомоги ОСОБА_5 ніколи не надавав, вихованням, життям, здоров'ям сина не цікавився.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_4 завжди жив у своє задоволення, зловживав спиртними напоями, про дітей не турбувався. Що стосується сина ОСОБА_5 то він батьківської турботи не проявляв, матеріальної допомоги не надавав, лише тільки погрожував фізичною розправою. ОСОБА_14 сина не займався. Разом із сім'єю він не проживав, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі. ОСОБА_3 постійно проживала з дітьми в селі Зазим'ї.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 знає з 1978 року, якого за весь час бачила декілька раз, так як він разом із сім'єю не проживав. Постійно про дітей турбувалась тільки ОСОБА_3 Ще за життя ОСОБА_5 розповідав їй, що свого батька майже не знає, матеріальної допомоги не надавав, їхнім життям не цікавився, а лише погрожував їм фізичною розправою та бив його маму.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що була першою вчителькою у ОСОБА_5 і навчала його з першого по четвертий клас. ОСОБА_5 був хорошим учнем, його вихованням займалась лише тільки мати, а ОСОБА_4 взагалі не цікавився його вихованням, в школі його ніколи не бачила. В розмові ОСОБА_5 батька свого ніколи не згадував, був замкнутий. ОСОБА_5 навчався тільки в Зазимській середній школі і весь час проживав у селі Зазимї Броварського району. ОСОБА_4 бачила всього два раза, другий раз коли прийшла в суд.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_5 навчала в школі з п'ятого класу тобто з 1994 по 2001рік. Вихованням ОСОБА_5 займалась тільки мати, а батько ОСОБА_4 його вихованням не займався і в школі жодного разу не бачила. Зі слів односельчан знає, що ОСОБА_4 із сім'єю не жив і матеріальної допомоги дітям не надавав.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із п.2, ч. 3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема щодо перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно із ч.3 ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зацікавлена особа ОСОБА_4 в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України не надав до або під час попереднього судового засідання ні до початку судового розгляду справи по суті належних та допустимих доказів того, що він утримував сина ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття. Факт перебування ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі близько сімнадцяти років за вчинення умисних, тяжких, корисливих злочинів не звільняє від обов'язку утримання дитини.

Що стосується документів, які надав суду ОСОБА_4, а саме: довідки № 1013 від 12 травня 1996 року, № 426 від 03 квітня 1991 року, № 39 від 05 лютого 1994 року, № 83 від 20 грудня 1999 року, № 156 від 25 лютого 1995 року, постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 06 травня 2011 року, про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи від 15 листопада 2011 року суд оцінює критично, оскільки зазначені документи, як пояснив у судовому засіданні сам ОСОБА_4 були зібрані для взяття його на облік громадян які потребують поліпшення житлових умов у м. Києві і факту утримання спадкодавця ОСОБА_5 не підтверджують.

Довіреність ОСОБА_4 надана ОСОБА_3 для поновлення раніше призначеної пенсії та одержання її також в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України не є належним та допустимим доказом факту утримання сина ОСОБА_5, оскільки вона належним чином не оформлена, відсутня дата її складання, не зазначено строк її дії, підписом начальника Бучанської виправної колонії Київської області № 85 не засвідчена та не завірена печаткою установи.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає встановленим факт ухилення ОСОБА_4 від надання допомоги спадкодавцю, перебування спадкодавця у безпорадному стані і потреби у допомозі з моменту народження і до досягнення ним повноліття, тобто через свій малолітній вік ОСОБА_5 своїми діями не міг самостійно фізично та матеріально забезпечити умови свого життя. Також суд вважає встановленим факт можливості виконувати ОСОБА_4 батьківський обов'язок по утриманню спадкодавця та факт його ухилення від надання допомоги спадкодавцю.

На підставі ст. 180 ЦК України, ст. 180 СК України, керуючись ст.ст. 10, 58 - 60, 212, 213-215, 256, 259 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Заяву задовольнити.

Встановити факт ухилення ОСОБА_4 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Телепенько А.Д.