З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2012 року Приморським районним судом м. Одеси у складі:
головуючого судді Науменко А.В.
при секретері ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в Приморському районному суді м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4 у своїх інтересах і інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права на жиле приміщення, виселення, усунення перешкод у вселенні та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у своїх інтересах і інтересах неповнолітнього ОСОБА_10, Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в Одеській області, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_4 у своїх інтересах і інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання рішень незаконними, ордера недійсним, рішення житлової комісії законним і зобов'язання видати ордер, суд,-
У січні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначенім позовом, посилаючись на те, що в січні 2008 року він у законному порядку отримав ордер на заселення у трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Проте вселитися до неї не зміг, оскільки в ній мешкає ОСОБА_3 Позов обґрунтовує тим, що відповідач вселився до спірної квартири безпідставно, чим порушує його право на заселення та користування вказаним жилим приміщенням, просить визнати за ним право на жиле приміщення квартири АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_3 зі спірного приміщення, усунути йому перешкоди в користуванні вказаною квартирою.
ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, зазначаючи, що згідно з актом приймання-передачі квартир від 28 грудня 2005 року Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи передало квартиру АДРЕСА_1 до головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в Одеській області (далі - ГУ МНС України в Одеській області). Далі, рішенням житлової комісії ГУ МНС України в Одеській області (далі - житлова комісія) від 25 грудня 2006 року йому разом із членами його сім'ї надано спірну квартиру як службову. На підставі цього рішення та з дозволу керівництва ГУ МНС України в Одеській області він вселився до указаної квартири та провів у ній ремонт. Ордер на жиле приміщення він не міг отримати через те, що зазначений будинок на той час ще не був зданий в експлуатацію. В позові вказує, що рішенням житлової комісії від 12 листопада 2007 року вказане рішення від 25 грудня 2006 року в частині надання йому квартири неправомірно скасовано. Рішенням житлової комісії від 20 грудня 2007 року спірну квартиру надано ОСОБА_2 на сім'ю у складі 4 осіб. 24 січня 2008 року останньому видано ордер. Вважаючи, що спірну квартиру йому надано законно, зазначені рішення від 12 листопада 2007 року та від 20 грудня 2007 року порушують його права, ОСОБА_3 просив визнати незаконними рішення житлової комісії від 12 листопада 2007 року (у частині скасування рішення від 25 грудня 2006 року) і від 20 грудня 2007 року (у частині надання квартири ОСОБА_2А.); визнати недійсним ордер від 24 січня 2008 року; визнати законним рішення від 25 грудня 2006 року (у частині надання йому квартири); зобов'язати Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради видати йому ордер на спірну квартиру на сім'ю в складі 5 осіб.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 6 листопада 2009 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Верховного суду України від 26 жовтня 2011 року Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2009 року та ухвала Апеляційного суду Одеської області від 6 листопада 2009 року скасовані та справ направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, де 25 грудня 2011 року прийнята до провадження у Приморському районному суді м. Одеси в новому складі.

Скасовуючи вищезазначені рішення по справі, Верховний суд України встановив, що відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, установив, що рішення житлової комісії від 25 грудня 2006 року про надання ОСОБА_3 службової квартири було скасовано рішенням житлової комісії від 12 листопада 2007 року з таких підстав: порушення ст. ст. 58, 118 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), перевищення норми жилої площі при наданні квартири, непередача спірної квартири ГУ МНС в Одеській області, непереведення квартири в число службових; та виходив із того, що посилання в рішенні від 12 листопада 2007 року на ст. 58 ЖК України є безпідставним, норма жилої площі при наданні квартири не перевищена, факт передачі спірної квартири до ГУ МНС в Одеській області підтверджено, а причиною непереведення квартири в число службових стала бездіяльність керівництва ГУ МНС в Одеській області, яке не вжило заходів для вирішення цього питання, тому ОСОБА_3 вселився до спірної квартири не самоправно, він за своєю посадою мав право на отримання службового житла.

В свою чергу, на підставі досліджених матеріалів справи Верховним судом України судом зроблений висновок, що у порушення ст. 213 ЦПК України по справі суди не встановили статусу спірної квартири на час прийняття рішення житлової комісії від 25 грудня 2006 року, не з'ясували, чи мав ОСОБА_3 на момент винесення зазначеного рішення житлової комісії право на отримання жилого приміщення з урахуванням черговості на одержання жилої площі (дати взяття на облік, виду й номера черги), що має значення для вирішення справи; не врахували того, що ОСОБА_3 вселився до спірної квартири без ордера, та дійшли помилкового висновку про не самоправність вселення останнього.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Представник позивача у судове засідання не зявився, звернувся з клопотанням у якому наполягав на задоволенні позову, просив вирішити справу ухваленням заочного рішення без його присутності. Також просив у разі задоволення позову додатково розяснити,, що дія виданого ордеру підлягає продовженню, оскільки позивач не зміг вселитися до квартири за цим ордером у передбачені строки завдяки зі спором з відповідачем.

Відповідач у судове засідання не зявився був сповіщений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Заяв, клопотань та додаткових пояснень до матеріалів справи не надходило. Керуючись положеннями ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Треті особи та їх представники у судове засідання не зявилися, були сповіщені належним чином, заява та клопотань не надходило, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд враховує, що ГУ МНС в Одеській області та Малиновською районною адміністрацією підтримана позиція позивача.

03 квітня 2012 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у своїх інтересах і інтересах неповнолітнього ОСОБА_10, Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в Одеській області, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_4 у своїх інтересах і інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання рішень незаконними, ордера недійсним, рішення житлової комісії законним і зобов'язання видати ордер - залишена без розгляду, у звязку з повторною неявкою позивача у судове засідання.

Оцінивши доводи та заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, у зв'язку із цим суд перевіряє зазначені обставини справи і оцінює їх у повній відповідності та сукупності згідно з правилами оцінки доказів (ст. 212 та ч. 4 ст. 338 ЦК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Спірні правовідносини відносяться до житлових, тобто врегульовані нормами діючого Житлового Кодексу України, яки є спеціальними нормами, що підлягають застосуванню.

Суд враховує позицію Верховного Суду України, що згідно із ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 118 ЖК України жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно з п. 16 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, органу управління кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

Викладене узгоджується й з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, зазначеними в п. 19 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», згідно з якими при вирішенні судом питання, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових, слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради про включення їх до числа службових.

За змістом зазначених норм за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, затвердженим відповідним виконавчим комітетом, надається службове жиле приміщення, тобто таке, яке в установленому порядку вже набуло статусу службового, а до моменту винесення рішення про включення жилого приміщення до числа службових указане приміщення не є службовим.

Згідно до ст. 331 ЦК України, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням житлової комісії від 25 грудня 2006 року ОСОБА_3 надано квартиру АДРЕСА_1, як службову, але на час прийняття вказаного рішення зазначений будинок № 24/2 не був зданий в експлуатацію. На підставі викладеного суд вважає, що до введення будинку у експлуатацію у будь-якої особи не було законних підстав для розпорядження приміщенням спірної квартири та проживання у неї. Також, суд враховує, що Виконавчим комітетом Одеської міської ради в межах існуючих повноважень відповідного рішення про включення спірного жилого приміщення квартири до числа службових не приймалося.

Таким чином, на час вселення ОСОБА_3 до спірної квартири, посилаючись на рішення житлової комісії від 25 грудня 2006 року цей будинок та приміщення квартири не набуло статусу жилого, квартира у встановленому порядку не набула статусу службового.

Частиною 1 ст. 58 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення виконавчий комітет відповідної Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 не видавався ордер на спірну квартиру та вселився він до цього приміщення за усним дозволом керівництва ГУ МНС України в Одеській області, що згідно до положень діючого законодавства України суд визнає самоправним вселенням до приміщення.

В свою чергу, 24 січня 2008 року рішенням Малиновської районної адміністрації № 20/1-06 від 23.01.2008 року позивачу з сімєю у складі чотирьох осіб виділена по клопотанню обласного управління МЧС вказана спірна квартира № 50, та урочисто вручений ордер серії МР №8275 від 24.01.2008 року.

Як вказує, позивач та не спростоване відповідачем, він більш 20 років знаходився у черзі на покращення житлових умов та є інвалідом ВВВ і учасником ліквідації на ЧАЕС першої категорії. Матеріалами справи підтверджується, що позивач станом на 01.01.2007 року зі своєю сімєю перебував на квартирному обліку та був першим у списку ГУ МНС, яки користувалися правом позачергового отримання житлового приміщення.

Суд враховує, що відповідач самоправно вселився на початку 2007 року до спірної квартири під час знаходження на посаді заступника начальника управління МНС в Одеській області на підставі внутрішніх рішень управління МНС, яки не можуть бути визнані правовстановлюючими для вселення у квартиру ( ст. 122 ЖК України), а також що останній ніколи не перебував на квартирному обліку.

Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію зазначеного новозбудованого будинку був складений 2.07.2007 р., та затверджений розпорядженням № 1912 від 27.09.2007 року.

З зазначеного ордеру серії МР №8275 від 24.01.2008 року вбачається, що він є єдиною підставою для заселення в надане жиле приміщення та є дійсним для предявлення протягом 30 днів.

З матеріалів справи слідує, що позивач вже 31 січня 2008 року звернувся до суду за захистом свого порушеного права, у звязку з неможливістю вселення до спірної квартири. Таким чином, суд встановлює, що зазначений ордер, як правовстановлюючий документ позивача не був зданий до відповідної житлово-експлуатаційної організації не з вини позивача, а у звязку з розглядом цивільно-правового спору у суді. Тому у разі задоволення позову вказаний ордер підлягає здачі одразу після вирішення справи по суті та набранням судовим рішенням законної сили.

Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд встановлює, що позивачем доведене порушення його права відповідачем на заселення до квартири АДРЕСА_2 на підставі законного ордеру на жиле приміщення серії МР №8275 від 24.01.2008 р. та володіння і користування нею, тому вимоги заявлені позивачем є обґрунтованими, правомірними та підлягаючими задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 210, 212, 214, 215, 223 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4 у своїх інтересах і інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права на жиле приміщення, виселення, усунення перешкод у вселенні - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 право на жиле приміщення квартири АДРЕСА_2 на підставі ордеру на жиле приміщення серії МР №8275 від 24.01.2008 року, як підстави для заселення.

Виселить ОСОБА_3 з приміщення квартири АДРЕСА_2, що незаконно була зайнята, без надання іншого жилого приміщення.

Зобовязати відповідача усунути умови, що перешкоджають ОСОБА_2 у заселенні у квартиру АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів протягом десяти днів з дня його отримання.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Суддя Науменко А.В.

03.04.2012