Справа № 1318/663/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"20" червня 2012 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд

Львівської області

в складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.

секретаря Луцана І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Самбірська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з даним позовом.

В підтвердження заявлених позовних вимог посилались на те, що їхніми батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 1941 по 1986 рік. За час спільного подружнього життя 27 грудня 1951 року вони придбали житловий будинок по вул. Стуса (на той час Чкалова), який був зареєстрований на праві особистої власності на батька.

У 1964 році батько покинув сімю і виїхав за межі міста Самбора. Назад повернувся у 1986 році. В зв'язку з хворобою матері 25 листопада 1987 розірвав з нею шлюб, одружився на відповідачці. Проте, шлюб в судовому порядку вони визнають недійсним, так як батько такого шлюбу не укладав,. на той час був психічно хворим.

01 грудня 1993 року померла їхня мати, спадщину після якої вони прийняли, але не оформили, а 16 квітня 1998 року в м. Самборі Львівської області помер їх батько, ОСОБА_4.

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно.

Згодом вони дізнались про існування заповіту від 17.06.1996 року, згідно якого все належне йому на праві власності майно батько заповів своїй дружині ОСОБА_3 відповідачці по справі.

Однак, зважаючи на те, що напротязі двадцяти років перед смертю батько постійно хворів різними хворобами, в тому числі і психічного характеру, просять визнати вищезазначений заповіт недійсним.

В процесі розгляду справи позивачі неодноразово в порядку ст. 31 ЦПК України уточнювали позовні вимоги. В останніх позовних вимогах просили постановити рішення, яким визнати недійсним заповіт, складений 17.06.1996 року від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на все своє майно та посвідчений державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та стягнути з відповідачки на їх користь 300 грн. за проведення експертизи, посилаючись на вищезазначені обставини.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_6 підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просять його задовольнити.

Зокрема, представник позивачки ОСОБА_6 пояснила, що, знаходячись у шлюбі з ОСОБА_7, ОСОБА_4 понад 20 разів перебував у лікувальних закладах, у нього були неодноразові спроби суїциду. Він зловживав спиртними напитками, не впізнавав її та батька ОСОБА_1 позивача по справі.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 у судовому засіданні позову не визнали, вважають його безпідставним, оскільки ОСОБА_4 був дієздатним, усвідомлював значення своїх дій, міг ними керувати, заповіт склав по своїй волі.

Представник третьої особи Самбірської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 пояснив, що нотаріус зобовязаний встановити дієздатність особи, яка складає заповіт. Щодо розвязання спору поклався на думку суду.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом установлено, що 27.12.1951 року подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було придбано житловий будинок в м. Самборі Львівської області по вул. Чкалова (теперішня Стуса), 20, що підтверджується типовим договором про продаж в розстрочку громадянам новозбудованих або з існуючого житлового фонду одно та двоповерхових будинків з кількістю кімнат від 1 до 5, зареєстрованим за № 1916/2.

Від спільного проживання у них народилось двоє дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивачі по справі.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано 11.11.1987 року.

18.07.1989 року ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-СГ № 317901, виданим відділом ЗАГС Самбірського міськвиконкому Львівської області 18.07.1989 року.

01.12.1993 року померла мати позивачів - ОСОБА_3 Після її смерті спадщина не оформлялась, а відтак при житті, 17.06.1996 року, ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого все належне йому на праві власності майно заповів ОСОБА_3 відповідачці по справі.

Будучи допитаною у якості свідка позивачка ОСОБА_2 показала, що її батько, ОСОБА_4, не міг укласти заповіт на користь відповідачки ОСОБА_3, так як не визнавав її за дружину, крім того, був психічно хворий, а тому не міг надавати значення своїм діям та керувати ними. ОСОБА_4 заповів усе своє майно її матері ОСОБА_3, оскільки відповідачка на момент складання заповіту носила прізвище «Лазоряк»і змінила його на «Кузан»лише після смерті ОСОБА_4

Аналогічні показання дав допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_1

Дану обставину підтвердила допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_10

Допитаний у якості свідка лікар невропатолог Самбірської ЦРП ОСОБА_11 пояснив, що ознакою старості особи є енцефалопатія, яка з кожним роком погіршується, її перебіг має катастрофічні наслідки.

Свідок ОСОБА_12 показав, що поведінка ОСОБА_4 в період укладення заповіту була неадекватною, він був дезорієнтований у просторі, часі, не впізнавав людей.

З тих підстав суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_13, який заперечив недієздатність ОСОБА_4 в період укладення оспорюваного заповіту.

По справі була проведена амбулаторна посмертна комісійна судово психіатрична експертиза № 313 від 05.04.1999 року, згідно висновку якої ОСОБА_4 страждав наслідками органічного ураження головного мозку, змішаного ґенезу, внаслідок важкої черепно мозкової травми, гіпертонічної хвороби, гіпертонічної енцефалопатії у виді вираженого психоорганічного синдрому до рівня недоумства. Дане психічне захворювання проявлялось вираженим зниженням памяті, інтелекту, дезорієнтацією в місці, в часі та власній особі, порушеннями мови та мислення, неадекватною поведінкою, відсутністю критики до свого стану, в тому числі, і до стану свого здоров'я.

Таким чином, за своїм психічним станом ОСОБА_4 на час складання заповіту 17.08.1996 року не міг правильно розуміти значення своїх дій та керувати ними.

З тих підстав суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_5, яка підтвердила, що на час укладення заповіту ОСОБА_4 був дієздатним.

Згідно ч. 1 ст. 55 ЦК України (в редакції 1963 року) угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною.

За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 174, 209, 212, 215 ЦПК України, ст.55 ЦК України (в редакції 1963 року), суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_4 17.06.1996 року в користь ОСОБА_3, та посвідчений державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 2186.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 300 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя