Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-2862/12
РІШЕННЯ

Іменем України

11.12.2012 року Справа № 2-2862/12

2/1015/1239/2012

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Медвідь Н.О.

при секретарі Ковтонюк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Берлінія» про внесення змін до наказу про звільнення, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди, зобов»язання внести запис про звільнення за власним бажанням до трудової книжки та про зміну назви товариства, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом , посилаючись на те, що 01 листопада 2011 року вона була прийнята на посаду менеджера з продажу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія, Горавського».

Згодом ситуація в товаристві суттєво погіршилася, виникли не порозуміння з керівництвом відповідача, у зв'язку з чим нею було прийнято рішення звільнення за власним бажанням. Звернувшись особисто до керівництва із заявою про звільнення їй у прийняті заяви було відмовлено, у зв'язку з чим заява про звільнення була направлена поштою.

Оскільки за юридичною адресою ТОВ «Імперія Горавського» не знаходилась вона відправила заяву про звільнення за місцем фактичного знаходження відповідача за даними офіційного сайту відповідача: вул. Фрунзе, 102, м. Київ, 04080. До вказаної заяви додано заяву-вимогу про направлення наказу про звільнення та інформації щодо нарахування йому заробітної плати.

На даний час, жодного повідомлення зі сторони відповідача не надійшло. З наказом про звільнення за власним бажанням вона не ознайомлена, остаточного розрахунку не проведено.Роботодавець так і не провів остаточного розрахунку,, не було внесено запис до її трудової книжки, та не ознайомлено з наказом . У зв'язку з тим, що відповідач будь-яким чином ігнорує її як усні так і письмові зернення, не можливо встановити та вираховувати середній заробіток за весь час затримки і виплати заробітної плати, оскільки відсутні відомості про суми нарахованої заробітної плати.

Тому вона не може продовжувати свою професійну кар'єру, не має можливості влаштуватися на нову роботу, та не може скористатися своїм правом на працю, а отже не має можливості заробляти собі на життя працею, що є порушенням Конституції України.

Такими діями відповідача призводять до моральних страждань, втрачено її душевний спокій, вона постійно перебуває у роздратованому стані. ЇЇ нормальні життєві устої порушено, так вона змушена відмовитись від звичного способу життя, оскільки не може вільно заробляти своєю працею собі на життя.

Тому просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні на дату винесення рішення; Стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2000 гривень 00 копійок. Зобов'язати відповідача внести запис про звільнення за власним бажанням до її трудової книжки. Стягнути з відповідача понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 1 312,80 грн.

Згідно останніх доповнень та уточнень просила внести зміни в формулюванні до наказу №3 від 10 лютого 2012 року про звільнення її, замінивши слова «ОСОБА_1 з посади менеджера з продажу ТОВ «Імперія Горавського» з 10.02.2012 року, підстава: підозра у шахрайських діях» на слова «ОСОБА_1 з посади менеджера з продажу ТОВ «Імперія Горавського» за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України з 10.02.2012 року». Стягнути з відповідача 9346,50 гривень, що становить середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, також моральну шкоду у розмірі 2000 гривень; Зобов'язати відповідача внести запис про звільнення за власним бажанням до її трудової книжки та про зміну назви з ТОВ «Імперія Горавського» на ТОВ «Берлінія» з зазначенням підстави. Стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу у розмірі 1 312,80 гривень 80 копійок.

Представник відповідача позив не визнала, та зазначила, що внесення змін в перший наказ є неможливим, так як він прошитий та зареєстрований, відповідно до чинного законодавства, попередня підстава звільнення станом на 10.02.2012р, згідно класифікатора пенсійного фонду, звучала як «інші підстави звільнення», але пізніше було змінено підставу звільнення на ст. № 41 КЗпП України.

Вона, як керівник підприємства «Імперія Горавского», вважає формулювання статті 41 із змінами, внесеними згідно з Указом ПВР№ 5938-11 від 27.05.88; Законами № 871- 12 від 20.03.91. № 3632-12 від 19.11.93, № 184-ІУвід 17.10.02,особливо в частині, про втрату довіри, таким, що точно відображують обставини звільнення позивача, та не про яке, звільнення за власним бажанням позивача, мова не йде.

За 3,5 місяці, що відпрацювала позивач, залишок по виплаті нарахованої заробітної плати складає 770,32 грн. З наказом про власне звільнення позивач була ознайомлена належним чином в офісі підприємства, та в присутності головного бухгалтера, порвала копію свого наказу про звільнення. Трудова книжка ОСОБА_1 відсутня на підприємстві за її власною ініціативою, та відмова, позивача надати для належного дотримання та оформлення процедури звільнення згідно КЗпПУ.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника, відповідно звільняє відповідача, від відповідальності за те, що позивач не може скористатися своїм правом на працю, а отже не має можливості заробляти собі на життя працею.

Виплачувати залишок по заробітній платі, без належного оформлення документу суворої звітності відповідач не буде, ставлячи підприємство під ризик накладення штрафу на підприємство, у разі перевірки пенсійного фонду, тому що згідно ст. 48 КЗпПУ, постанова КМУ про трудові книжки від 27.04.93р. № 301 інструкція про порядок ведення трудових книжок, затвердженого наказу Мінпраці, Мінюсту і Мінсоцзахисту від 29.07.93р. № 58, та іншими актами законодавства, трудові книжки зберігаються на підприємстві згідно п.3 постанови № 301, як документ суворої звітності, та видається працівникові в останній робочий день, під розписку в журналі обліку, підстав для видачі трудової книжки в процесі трудових відносин в законі не передбачено, а відсутній підпис на наказі про звільнення, та відсутність запису в трудовій книжці, та паралельний судовий процес на тему, бажаної суми до оплати ОСОБА_1, автоматично призводить до адміністративного порушення і накладання штрафу на підприємство.

25.06.2012 підприємство, надіслало на адресу, позивача, що вказана в позовній заяві листа з проханням з»явитись для остаточного розрахунку, та проханням повернути незаконно утримувану трудову книжку, для здійснення запису, тобто до подачі позовної заяви до Києво - Святошинського Суду від 04.07.12.

Моральні страждання позивача, надумані, та є такими, що не відповідають дійсності.

Суд, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що 01 листопада 2011 року позивач була прийнята на посаду менеджера з продажу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія Горавського», з 09.08.2012 року змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Берлінія». , що підтверджується наказом про прийняття на посаду менеджера з продажу №4 від 01.11.2011 року та записом в трудовій книжці № 31 від «01» листопада 2011 року.

Але посилання позивачки та її представник, що вона звернулася з заявою про звільнення її з 10.02.2012 за власним бажанням не відповідають дійсності, та спростовуються матеріалами справи, а саме заявою її від 01.06.2012 року про звільнення з займаної посади за власним бажанням.

Тому згідно наказу № 3 від 10.02.2012 позивачку було звільнено з підстав: підозра в шахрайських діях.

Відповідно до ч. З ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильною або такою, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

У відповідності до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Стаття 117 КЗпП визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наполягаючи на стягнення середньомісячної заробітної плати, позивач та її представник не надали доказу про розмір заробітної плати позивача, тому вимоги її про стягнення суми за 9 місяців виходячи з середньомісячної заробітної плати 1038,50 гр. в сумі 9346,50 грн. нічим не підтверджена в судовому засіданні.

Суд вважає, що вважає формулювання про звільнення згідно статті 41 КЗпПУ відповідає вимогам діючого законодавства .

Представник відповідача не заперечує що залишок по виплаті нарахованої заробітної плати позивача складає 770,32 грн. яку не заперечує виплатити при зверненні її до товариства.

Стаття 47 КЗпП України визначає обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В судовому засіданні сторонами не оспорювалось що трудова книжка позивачки знаходиться у неї.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно ст. 48 КЗпП, постанова КМУ про трудові книжки від 27.04.93р. № 301 інструкція про порядок ведення трудових книжок, затвердженного наказу Мінпраці, мінюсту і мінсоцзахисту від 29.07.93 р. № 58, та іншими актами законодавства, трудові книжки зберігаються на підприємстві згідно п.3 постанови № 301, як документ суворої звітності, та видається працівникові в останній робочий день, під розписку в журналі обліку.

25.06.2012р. підприємство надіслало на адресу, позивача, листа з проханням з»явитись для остаточного розрахунку, та проханням повернути незаконно утримувану трудову книжку, для здійснення запису.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями діями, чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд відмовляє в позові щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно розяснень даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Позивач та представник не довели свого позову щодо стягнення моральної шкоди з відповідача, не доведено з яких міркувань визначена ця сума, які протиправні дії скоєні відповідачем, які б давали підстави для відшкодування моральної шкоди, та чим підтверджена сума моральної шкоди.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ст. З ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як свідчать матеріали справи, а також твердження представника позивачки , ними не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б вказували на правові підстави для задоволення позовних вимог.

Наполягаючи на вимогах про стягнення середньомісячної заробітної плати, позивач та її представник не доводять розмір її середньомісячної заробітної плати, та не довели на підставі якого нормативного акту відповідач повинен змінити підставу звільнення її на підставу «за власним бажанням», якщо заява її про звільнення за власним бажанням надійшла 01.06.2012 року тобто після звільнення її згідно наказу від 10.02.2012 року.

Враховуючи положення ст.47, 116, 117 КЗпПУ якими закріплено положення щодо звільнення працівника, також ст.. 235 цього закону щодо причин формулювання звільнення , право позивачки не порушено, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Тобто позивач та представник її не довели тих обставин на які посилалися як на підставу позовних вимог, не надали докази в обґрунтування своїх вимог,не спростували тих обставин,на які посилається представник відповідача в обгрунтуванння своїх заперечень, що є їх обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював позивачці та представнику позивачки їх права та обов»язки.

Як свідчать матеріали справи, а також твердження позивачки та представника позивачки, ними не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б вказували на правові підстави для задоволення позовних вимог, не доведено в чому полягає протиправні дії відповідачів, який закон порушено відповідачами при звільненні її з товариства .

Суд вважає, що у діях відповідачів відсутні протиправність дій , та причинний зв»язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивача, про що зазначено вище.

Зважаючи на відсутність беззаперечних фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку, встановлюється наявність або відсутність суспільного діяння, винність та протизаконність відповідача, вчиненні ним неправомірних дій відносно позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не доведені за їх недостатністю.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст.. 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ТОВ «Берлінія» про внесення змін до наказу про звільнення, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди, зобов»язання внести запис про звільнення за власним бажанням до трудової книжки та про зміну назви товариства, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: