СОЛОМ’ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа №2-4333/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2012 року. Солом’янський
районний суд м. Києва

у складі головуючого
судді                              О
ксюти Т.Г.

при
секретарі
Прохоровій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві
цивільну справу за позовом Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія
«Оранта»до ОСОБА_1 про відшкодування в
порядку регресу витрат, пов’язаних з
виплатою страхового відшкодування, –

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1 та просив стягнути з
відповідача суму сплаченого
страхового відшкодування в розмірі
34451,04 грн. та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.11.2008
року на вул. Дмитрівській в м. Києві
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобілів: «Рено», д.н.
НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1 та
автомобіля НОМЕР_2, який належить ДП
«Автобаза Верхового Суду України».

Постановою судді Шевченківського
районного суду м. Києва від 04.12.2008 року
ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. ст. 124
КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ДП
«Автобаза Верхового Суду України»була
застрахована згідно з умовами договору
№1196 добровільного страхування
транспортних засобів.

Матеріальний збиток згідно умов
страхування, завданий власникові
автомобіля НОМЕР_2, в результаті його
пошкодження при ДТП складає 23211,31 грн.

ВАТ НАСК «Оранта»був складений
страховий акт №СТО-08-15621/1 та №СТО-08-15621/1
та розрахунок суми страхового
відшкодування, виходячи з яких сума
страхового відшкодування складає 34451,04
грн., яка була виплачена ДП «Автобаза
Верхового Суду України».

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27
Закону України «Про страхування»до
страховика (ВАТ НАСК «Оранта»), який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник має до
особи, відповідальної за завдані
збитки.

На підставі вищевикладеного просив
позов задовольнити.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату та час
розгляду справи повідомлений належним
чином, надав заяву в якій позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
просив їх задовольнити, також просив
справу розглядати без його участі.

Відповідач у судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог
заперечував посилаючись на те, що
позивачем було безпідставно подано
позовну заяву про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди у сумі
34451,04 грн., у зв’язку зі спливом терміну
позовної давності.

На підставі вищевикладеного просив у
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши думку відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 17.12.2007 року між ДП
«Автобаза Верховного Суду України»та
ВАТ НАСК «Оранта»був укладений договір
№1196 добровільного страхування
транспортних засобів, предметом якого
є страхування транспортного засобу
«Ніссан», д.н. НОМЕР_3.

13.11.2008 року о 10.00 годин на вул.
Дмитрівській в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобілів: «Рено», д.н. НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля
НОМЕР_2, який належить ДП «Автобаза
Верхового Суду України».

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди був пошкоджений автомобіль
НОМЕР_2, який на момент ДТП був
застрахований власником у ВАТ НАСК
«Оранта».

Дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини водія ОСОБА_1, який керував
автомобілем «Рено», д.н. НОМЕР_1.

Постановою судді Шевченківського
районного суду м. Києва від 04.12.2008 року
ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 34,00
грн.

Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов’язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

ВАТ НАСК «Оранта», виконуючи свої
договірні зобов’язання перед
страхувальником, були складені
страхові акти №СТО-08-15621/1 та №СТО-08-15621
і розрахунок суми страхового
відшкодування, відповідно до яких
виплатило страхове відшкодування в
сумі 34451,04 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями №22700 від 24.12.2008
року та №8593 від 12.06.2009 року.

Позивач просив стягнути з відповідача
ОСОБА_1 завдану шкоду в сумі 34451,04 грн.

Позивач зазначає, що відповідно до ст.
1191 ЦК України, право особи яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Ст. 993 ЦК України передбачає, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до цивільного
законодавства шкода, завдана майну та
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Якщо дії третьої особи, якими
страхувальнику спричинені збитки, є
страховим випадком, то у такого
потерпілого (страхувальника за
договором страхування) є дві
можливості відшкодування шкоди:

1) за рахунок безпосереднього
заподіювача шкоди;

2) за рахунок страховика шляхом
отримання страхового відшкодування.

Право вибору належить самому
потерпілому і в даному випадку,
страхувальнику було відшкодовано
шкоду за рахунок страховика.

Позивачем необґрунтовано заявлено
вимогу про стягнення страхового
відшкодування з відповідача ОСОБА_1, на
підставі регресу, з огляду на наступне.

Перехід права вимоги від
страхувальника до страховика за
договором добровільного страхування
наземного транспорту, не є регресом,
так як регрес виникає на підставі
договору обов’язкового добровільного
страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземного
транспортного засобу та може
застосовуватися до вузького кола осіб.

В даному випадку перехід права вимоги
від страхувальника до страховика
називається суброгацією, так як
укладено договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів.

Суброгація виникає на підставі ст. 993 ЦК
України та ст. 27 Закону України «Про
страхування».

При суброгації, нового зобов'язання із
відшкодування збитків не виникає, а
відбувається заміна кредитора, тобто
потерпілий (а ним є страхувальник)
передає страховику своє право вимоги
до особи, відповідальної за
спричинення шкоди. Внаслідок цього
страховик виступає замість
потерпілого, як і вказано в позовній
заяві.

Враховуючи, що за суброгації
відбувається лише зміна осіб у вже
наявному зобов'язанні (зміна активного
суб'єкта) зі збереженням самого
зобов'язання, перебіг строку позовної
давності починається саме з моменту
виникнення страхового випадку (ДТП),
тобто з 13.11.2008 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 267 ЦК України визначені
наслідки спливу позовної давності.
Особа, яка виконала зобов'язання після
спливу позовної давності, не має права
вимагати повернення виконаного, навіть
якщо вона у момент виконання не знала
про сплив позовної давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до ухвалення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем в судовому засіданні було
заявлено клопотання про застосування
строку позовної давності.

Отже, у відповідності до
вищезазначеного, термін позовної
давності для позивача сплив 13.11.2011 року.

Крім того, досліджуючи правову позицію
позивача при зверненні до суду, щодо
стягнення з ОСОБА_1 суми страхового
відшкодування за договором
добровільного страхування наземного
транспортного засобу у порядку саме
регресу, слід зазначити, що ч. 6 ст. 261 ЦК
України передбачено, що за регресними
зобов'язаннями перебіг позовної
давності починається від дня виконання
основного зобов'язання.

Статтею 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»передбачено право страховика
після виплати страхового
відшкодування подати регресний позов.

Отже, відповідно до вищенаведених
вимог позивач після виплати страхового
відшкодування отримав право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
завдану шкоду.

Позивачем зазначено, що ним було
проведено виплату страхового
відшкодування в розмірі 34451,04 грн., що
підтверджується платіжними доручення
№22700 від 24.12.2008 року та №8593 від 12.06.2009
року.

Отже, позивачем було повністю сплачено
страхове відшкодування 12.06.2009 року, а
тому виходячи з вищезазначених норм
закону, саме 12.06.2009 року позивач отримав
право зворотної вимоги.

Застосовуючи в даному випадку
загальний термін позовної давності у
відповідності до ст. 257 ЦК України,
термін позовної давності для позивача
сплив 12.06.2012 року, а позовну заяву
позивачем було подано –18.06.2012 року.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що при зверненні
ВАТ НАСК «Оранта»з позовом до
відповідача ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди завданої в наслідок ДТП в порядку
регресу, позивачем пропущено строк
позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позивач не
довів ті обставини на які посилався як
на підставу своїх позовних вимог, а
тому у позові слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України;
ст.ст. 10, 27-30, 57-58, 60, 169, 208-209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку
регресу витрат, пов’язаних з виплатою
страхового відшкодування відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Солом’янський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя