Справа № 2-250/11
РІШЕННЯ

Іменем України

27.03.2012 року Амур-Нижньодніпровський
районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого
Якименко Л.Г.

при секретарі Носулі
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи Виконавчий комітет
Амур-Нижньодніпровської районної у
місті Дніпропетровську ради та Головне
управління Держкомзему в
Дніпропетровській області, про
усунення порушень права власності на
землю, знесення самовільного
будівництва, перенесення паркану та
встановлення земельного сервітуту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом
до відповідача про усунення порушень
права власності на землю, знесення
самовільного будівництва, перенесення
паркану та встановлення земельного
сервітуту на земельну ділянку АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
посилалися на те, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
власності на домоволодіння від 14.02.2001
року, виданого згідно з рішенням
виконкому Дніпропетровської міської
ради від 18.04.2000 року №932, належить
домоволодіння АДРЕСА_1.

Земельна ділянка АДРЕСА_1 площею 0,0527 га.
на підставі державного акту про право
власності на землю від 06.09.1999 року
належить ОСОБА_1.

Відповідачу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, належить
суміжне з відповідачами домоволодіння
АДРЕСА_2.

Відповідач без згоди позивачів, як
власників суміжної земельної ділянки,
заступивши на 20 см. на ділянку
позивачів, без відповідного дозволу
розпочав самовільне будівництво
двоповерхової будівлі. Також ОСОБА_4
був демонтований паркан з металевої
сітки, замість якого поставив
залізобетонний, при виході з АДРЕСА_1
самовільно захватив 40 см. ділянки.

У зв'язку з перенесенням відповідачем
паркану на 40 см. водопровідний люк
залишився за парканом на ділянці
ОСОБА_4, тому позивачі не мають доступу
до нього у разі потреби.

На неодноразові вимоги позивачів
усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою та надати доступ до
водопровідного люку, відповідач
відповідає відмовою.

У зв'язку з чим, позивачі просили суд
усунути перешкоди в здійсненні права
власності на земельну ділянку АДРЕСА_1;
зобов'язати ОСОБА_4, який є також
правонаступником після смерті матері
ОСОБА_5, знести самовільне будівництво
та перенести паркан, встановлені ним на
території земельної ділянки АДРЕСА_1,
відновивши межу даної земельної
ділянки площею 0,0527 га, з боку
домоволодіння АДРЕСА_2; встановити
сервітут на користування земельною
ділянкою відповідача для доступу до
водопровідного люку; а також стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_1 витрати
на юридичну допомогу.

У судовому засіданні позивачі та
їх представник надали пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві, позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
проти позову заперечували посилаючись
на правомірність своїх дій та
законність будівель, а також зазначили,
що дані будівлі жодним чином не
перешкоджають позивачам користуватися
їхньою земельною ділянкою та належними
їм будівлями. Вважають також за
недоцільне надавати доступ позивачам у
користуванні водопровідним люком,
оскільки він знаходиться на
обслуговування міськводоканалу і не
перебуває в користуванні жодного із
сторін. Проводити технічне
обслуговування даного люку мають право
також тільки працівники
міськводоканалу. Представник третьої
особи - Виконкому АНД районної у м.
Дніпропетровську ради в судове
засідання не з'явився, про день
слухання справи повідомлявся належним
чином.

Представник третьої особи -Головного
управління Держкомзему у
Дніпропетровській області просила
рішення постановити на розсуду суду
відповідно до норм діючого
законодавства.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, представника третьої
особи, дослідивши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню частково.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності на
домоволодіння від 14.02.2001 року, виданого
згідно з рішенням виконкому
Дніпропетровської міської ради від
18.04.2000 року №932, належить домоволодіння
АДРЕСА_1.

Земельна ділянка АДРЕСА_1 площею 0,0527 га.
на підставі державного акту про право
власності на землю від 06.09.1999 року
належить ОСОБА_1.

Відповідачу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, належить
квартира АДРЕСА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 24.06.2000 року,
реєстровий №2-1163. Спадкоємцем після
ОСОБА_5 є її син ОСОБА_4.

Відповідач без згоди позивачів, як
власників суміжної земельної ділянки,
заступивши на 20 см. на їх ділянку, без
відповідного дозволу розпочав
самовільне будівництво двоповерхової
будівлі. Також ОСОБА_4 був демонтований
паркан з металевої сітки, замість якого
поставив залізобетонний, при виході з
АДРЕСА_1 самовільно захватив 40 см.
ділянки.

Відповідно до ст.103 ЗК України, власники
та землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається менше незручностей.
Оскільки земельна ділянка надається
громадянам для будівництва та
обслуговування будівлі відповідно до
діючого законодавства то відповідач
повинен був отримати дозвіл на
прибудову, крім того він порушив п.3.2.1
БНІП «Планування та забудова міських
та сільських поселень» ДБН 360-92 з
додатками, де зазначено, що забудова
допускається в залежності від
пожежонебезпечності будівельних
матеріалів та складає віддаль від 1 до 3
метрів від межі.

На звернення до Виконкому АНД районної
у м. Дніпропетровську ради, Управління
з контролю за використанням та
охороною земель та Дніпропетровської
міжрегіональної прокуратури було
зазначено про порушення з боку ОСОБА_4
вимог законодавства, яке регулює
порядок будівництва, а також прав
позивачів на користування їх земельною
ділянкою.

Постановою Управління з контролю за
використанням та охороною земель у
Дніпропетровській області від 14.11.2008
року встановлено, що ОСОБА_4 порушив
вимоги ст. 125 ЗУ України, та самовільно
зайняв площу земельної ділянки 0,000467 га.
під огорожу без відповідних
документів. Вказаною постановою на
ОСОБА_4 накладено штраф у розмірі 170
гривень.

Згідно зі ст.152 п.2 ЗК України, власник
земельної ділянки може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою і
відшкодування збитків.

У зв'язку з перенесенням відповідачем
паркану на 40 см. водопровідний люк
залишився за парканом на ділянці
ОСОБА_4, у зв'язку з чим позивачі не
мають доступу до нього у разі потреби
та просили встановити сервітут, за
умовами якого: при виникненні
аварійної ситуації відповідач повинен
надати доступ до нього терміново без
попередження, а при проведенні
ремонтних робіт - за попередженням.

Відповідно до ст.403 ЦК України, сервітут
встановлює обсяг прав щодо
користування особою чужим майном. Ст.404
ЦК України передбачає, що право
користування чужою земельною ділянкою
або іншим нерухомим майном полягає у
можливості проходу, проїзду через чужу
земельну ділянку, прокладання та
експлуатації ліній електропередачі,
зв'язку, трубопроводів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 не
перебуває ні у власності, ані в
користуванні ОСОБА_4. Доказів
знаходження водопровідного люку у
власності сторін, також суду не надано.
В даному випадку суд вважає, що
повноваження стосовно обслуговування
водопровідного люку, проведення
профілактичних робіт, перекриття
постачання води у разі аварійної
ситуації, відноситься саме до відання
ВАТ «Міськводоканал», тому підстав для
встановлення сервітуту суд не вбачає,
тому в даній частині позову вважає
відмовити.

На підставі викладеного, суд вважає, що
у судовому знайшов своє підтвердження
та доказується матеріалами справи факт
порушення земельного законодавства та
будівельних норм при самовільному
будівництві відповідачем будівлі, а
також самовільного встановлення
паркану на земельній ділянці
позивачів, тому суд вважає усунути
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди в
здійсненні права власності на земельну
ділянку АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_4
знести самовільне будівництво та
перенести паркан, встановлені ним на
території земельної ділянки АДРЕСА_1,
відновивши межу даної земельної
ділянки площею 0,0527 га, з боку
домоволодіння АДРЕСА_2.

У позовних вимогах стосовно
встановлення сервітуту на
користування земельною ділянкою
відповідача для доступу до
водопровідного люку суд вважає
відмовити, оскільки після усунення
перешкод у здійсненні права власності
на земельну ділянку позивачі будуть
мати доступ до люку як раніше.

Відповідно до ст..88 ЦПК України,
суд вважає стягнути із ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 16 гривень витрат у
справі та 2000 гривень витрат на правову
допомогу.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 208, 209, 212 ЦПК
України, ст.ст. 103, 152 Земельного кодексу
України, ст.ст. 21, 373, 375, 376, 402, 403 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи Виконавчий комітет
Амур-Нижньодніпровської районної у
місті Дніпропетровську ради та Головне
управління Держкомзему в
Дніпропетровській області, про
усунення порушень права власності на
землю, знесення самовільного
будівництва, перенесення паркану та
встановлення земельного сервітуту, -
задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перешкоди в здійсненні права власності
на земельну ділянку АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4 знести
самовільне будівництво та перенести
паркан, встановлені ним на території
земельної ділянки АДРЕСА_1, відновивши
межу даної земельної ділянки площею
0,0527 га, з боку домоволодіння АДРЕСА_2.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 16 гривень витрат у справі та 2000
гривень витрат на правову допомогу.

В іншій частин позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
рішення було постановлено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається з дня отримання копії
рішення.

Суддя: