Дата документу 12.03.2012 Справа № 2-2909/11
Номер провадження 2/814/325/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2012 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Шульженко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Запорізьке карєроуправління» про стягнення сум,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Запорізьке карєроуправління» про стягнення суми недоплаченого окладу, прогресивної доплати, інфляційних витрат, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 12.12.2006р. по 18.06.2010р. він перебував у трудових відносинах з підприємством ВАТ «Запорізьке карєроуправління». Звільнився за власним бажанням.

Позивач вважає, що в період з жовтня 2008 року по день звільнення йому не у повному обсязі виплачено тарифний оклад та прогресивну доплату. В обґрунтування вимог посилається на відсутність простою на підприємстві, оскільки про простій йому було оголошено усно, без ознайомлення з наказом.

Згідно наданого позивачем розрахунку загальна сума недоплаченого окладу становить 14770,71 грн., в тому числі за листопад 2008 року не доплачено 437 грн. (2185 грн.-1748 грн.), за грудень 2008 року 781,29 грн. (2185 грн.-1403,71грн.), за січень 2009 року 1516,16 грн. (2185 грн.-668,84 грн.), лютий 2009 року 1386,35 грн. (2185 грн.-798,65 грн.), березень 2009 року 804,44 грн. (2185 грн.-1380,66 грн.), квітень 2009 року 448,42 грн. (2185 грн.-1736,58 грн.), травень 2009 року 903,40 грн. (2185 грн.-1281,60 грн.), червень 2009 року 328,02 грн. (2185 грн.-1856,98 грн.), липень 2009 року 851,12 грн. (2185 грн.-1333,88 грн.), серпень 2009 року 598,91 грн. (2185 грн.-1586,09 грн.), вересень 2009 року 416,69 грн. (2185 грн.-1768,31 грн.), жовтень 2009 року 725,31 грн. (2185 грн.-1459,69 грн.), листопад 2009 року 1182,98 грн. (2185 грн.-1002,02 грн.), грудень 2009 року 663,46 грн. (2185 грн.-1521,54 грн.), січень 2010 року 131,59 грн. (2185 грн.-2053,41 грн.), лютий 2010 року 1614,72 грн. (2185 грн.-570,28 грн.), березень 2010 року 1387,45 грн. (2185 грн.-797,55 грн.), квітень 2010 року 1548,92 грн. (2185 грн.-636,08 грн.), травень 2010 року 262,77 грн. (2185 грн.-1922,23 грн.).

Також за листопад 2008 року травень 2010 року не виплачувалася взагалі прогресивна доплата. Розмір місячної прогресивної доплати при тарифному окладі 2185 грн. у жовтні 2008 року становив 477 грн. (21,83%), тому за 18 місяців позивач просить стягнути загальну суму недоплаченої прогресивної доплати у розмірі 8586 грн.

Вказуючи, що обрахована позивачем заборгованість по тарифному окладу та прогресивній доплаті відповідно до ст.ст. 33, 34 Закону України «Про оплату праці» підлягає індексації, позивач просить сягнути з відповідача 2569,24 грн. інфляційних витрат.

З підстав, передбачених ст.ст. 116, 117 КЗпП України, позивач просить стягнути суму середнього заробітку за час затримки на день подання позову у розмірі 31944 грн. (місячна заробітна плата у розмірі 2662 грн. (2185 грн. тарифного окладу і 477 грн. прогресивної доплати) за 12 місяців).

В судовому засіданні позивач, представник позивача адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснили, що простою на підприємстві як такого не було, тому зменшення заробітної плати було неправомірним. За спірний період підприємство повинно було щомісяця виплачувати тарифний оклад у розмірі 2185 грн. і прогресивну доплату у розмірі 477 грн., як було начислено у жовтні 2008 року за 23 відпрацьованих дні (184 години). Сума недоплаченого окладу за кожен місяць обчислена шляхом віднімання від розміру належного до виплати тарифного окладу у 2185 грн. розміру фактично нарахованої заробітної плати за відповідний місяць. Прогресивна доплата у жовтні 2008 року становила 21,83% від окладу, тому саме у такому розмірі повинна виплачуватися кожного місяця. Просять стягнути з підприємства обчислені саме таким чином суми недоплаченої заробітної плати відповідно до ст.ст. 96, 97 КЗпП України, додатково вказуючи, що порушення вимог ст. 96 КЗпП України при нарахуванні та виплаті заробітної плати на підприємстві були встановлені Державною інспекцією праці у Запорізькій області в ході перевірки.

Нараховану заробітну плату виплачували у повному обсязі, в тому числі при звільненні. Про зменшення розміру заробітної плати і причини цього стало відомо відразу, зі спірних питань щодо оплати праці позивач звертався в усній формі до керівництва і бухгалтерії підприємства, однак, працюючи на підприємстві урегульовувати розбіжності у встановленому законом порядку вважав недоцільним.

Оскільки існує заборгованість по заробітній платі, підприємство повинно сплатити її з урахуванням індексу інфляції, а також виплатити середній заробіток за час затримки на день подання позову в порядку, встановленому ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

ВАТ «Запорізьке карєроуправління» проти задоволення позову заперечувало. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що на підприємстві забезпечується належний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці. Нараховані позивачем суми недоплаченого окладу, недоплаченої прогресивної доплати до тарифної ставки є необґрунтованими і абсурдними. За відсутності у підприємства заборгованості по нарахованій але не виплаченій заробітній платі, позовні вимоги, заявлені в порядку ст. 116, 117 КЗпП, є безпідставними. Також зазначив, що встановлений ч.1 ст. 233 КЗпП строк для звернення до суду про вирішення такого роду трудового спору сплинув.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає у звязку з наступним.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи зі змісту ст. 221 КЗпП України, трудові спори між працівником і власником або уповноваженим ним органом, незалежно від форми трудового договору, розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної палати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Норми, визначені у ч. 2 ст. 94 КЗпП України повинні враховуватися при розробці, затвердженні колективних договорів, при встановленні умов оплати праці власником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації, але механізм її забезпечення законодавством не встановлений.

Норми ст. 97 КЗпП України надають право підприємствам самостійно встановлювати умови оплати праці. Впровадження, зміна і перегляд норм праці відноситься до компетенції власника, який зобовязаний вирішувати ці питання за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації.

Стаття 2 Закону України "Про оплату праці" визначає структуру заробітної плати. Зокрема, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 12.12.2006р. був прийнятий машиністом тепловозу ВАТ «Запорізьке карєроуправління» відповідно до наказу №268к від 11.12.2006р. 18.06.2010р. ОСОБА_1 звільнився за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, наказ №72/к від 18.06.2010р. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки (а.с.4, зворотна сторона), та не заперечуються сторонами.

Розмір нарахованої позивачу заробітної плати за період з жовтня 2008 року по червень 2010 року підтверджується довідкою ВАТ «Запорізьке карєроуправління» від 18.06.2010р. №06/165 (а.с.5, зворотна сторона), щомісячними розрахунковими листками за вказаний період (а.с.36-44).

З березня 2007 року порядок оплати праці на ВАТ «Запорізьке карєроуправління» регулювалася Положенням Про порядок стимулювання виробничої та ефективної праці персоналу ВАТ «Запорізьке карєроуправління» (далі Положення), затвердженого 01.03.2007р., яке є додатком до Колективного договору (а.с.9-11).

Пунктом 2.1 Положення визначено, що основна заробітна плата згідно встановленої на підприємстві системи оплати праці складається з тарифної ставки (посадового окладу) і прогресивної доплати до тарифної ставки (посадового окладу).

Згідно п.3.1 Положення основна заробітна плата у вигляді тарифної ставки і розміру прогресивної доплати до тарифної ставки конкретного працівника встановлюється затвердженим на підприємстві штатним розписом по підрозділам, яка не може бути нижче мінімальної заробітної плати і відповідати структурі оплати праці.

Згідно п. 3.2 Положення нарахування прогресивної доплати до тарифного окладу здійснюється щомісячно за умови виконання підприємством місячного виробничого завдання і плану реалізації товарної продукції в обсязі 70% місячного виробничого завдання і до розміру фактичного його виконання без обмеження при його перевиконанні.

З матеріалів справи вбачається, що обчислення заробітної плати ОСОБА_1 з жовтня 2008 року по травень 2009 року включно здійснювалося відповідно до встановленого окладу 2185 грн. за фактично відпрацьований час і виконану роботу (а.с.36-41).

У звязку з різким зниженням обємів робіт виробництва з причин відсутності запиту на продукцію у 2009 році до Положення Про порядок стимулювання виробничої та ефективної праці персоналу ВАТ «Запорізьке карєроуправління» внесено зміни і доповнення, затверджені головою правління ВАТ «Запорізьке карєроуправління» 29.04.2009р., та погоджені з профспілковим комітетом підприємства 30.04.2009р. (а.с.93-98).

Пунктом 3.2. зміненого Положення, в період простою підприємства (структурного підрозділу), працівникам, не задіяним у виробничому процесі, оплата праці проводиться у розмірі 2/3 часток базового тарифу. Згідно п.3.3 зміненого Положення, в період простою підприємства (структурного підрозділу), працівникам, які виконують роботу незалежно від технології, оплата праці проводиться у розмірі 2/3 часток тарифної ставки.

Нарахування прогресивної доплати до тарифного окладу з червня 2009 здійснюється щомісяця за умови виконання підприємством місячного виробничого завдання і плану реалізації товарної продукції в обсязі 100000 тонн місячного виробничого завдання (п. 3.5, п. 3.6. Положення в редакції 30.04.2009р.)

Наказом №78 від 30.04.2009р. внесено зміни до штатного розпису ВАТ «Запорізьке карєроуправління», прийнято нову редакцію штатного розпису (при виконанні мінімальної базової реалізації 100000 тонн), який вводиться в дію з 01.06.2009р., з яким ознайомлено працівників підприємства. (а.с.46-47).

Цим штатним розписом базовий тариф машиніста тепловоза встановлений у розмірі 810 грн., тарифний коефіцієнт 2,7. Прогресивка (нараховується при виробництві 100000 тонн) 900 грн. В подальшому заробітна плата позивача нараховувалася з урахуванням вказаних змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у звязку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Згідно зі ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження.

Доводи позивача, що підпис на наданому суду штатному розписі (а.с.47) йому не належить, не спростовують відповідність вимогам ст.ст. 32, 97, 103 КЗпП України впровадження змін в оплаті праці на підприємстві, які стосувалися умов праці всього підприємства, а не лише позивача, були затверджені колективним договором, погоджені профспілковим комітетом, ніким не оскаржені і не скасовані.

З підстав недотримання вимог ст.ст. 32, 103 КЗпП України при зміні умов оплати праці даний позов не предявлявся, у звязку з чим заявлене з недотриманням вимог ч.1 ст. 137 ЦПК України клопотання про проведення почеркознавчої експертизи судом було залишене без задоволення.

Крім того, суд ставиться критично до пояснень позивача, що він не був ознайомлений з новим штатним розписом і умовами праці, оскільки в судовому засіданні позивач вказував, що про зменшення заробітної плати і причини цього йому було відомо під час роботи на підприємстві, зі спірних для нього питань щодо оплати праці звертався в усній формі до керівництва і бухгалтерії підприємства, однак урегульовувати розбіжності у встановленому законом порядку вважав недоцільним.

Порушень вимог ст. 110 КЗпП України щодо інформування ОСОБА_1 про загальну суму його заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, про розміри і підстави відрахувань та утримань, про суму, що належить до виплати і фактично виплачується, судом не встановлено і позивачем не доведено.

В обґрунтування даного позову позивач посилається на відсутність простою на підприємстві. Доводи позову, що простою на підприємстві не було, доказів не знайшли.

На підтвердження простою на підприємстві надано витяги з наказів по підприємству за період з серпня 2008 року по червень 2010 року (а.с.45), листки обліку простою (а.с.78-92). З розрахункових листків заробітної плати ОСОБА_1 (а.с.36-44) вбачається, що при інших видах нарахувань (окладу, доплати за сумісництво, відпускних, персональної доплати, премії, доплати за інтенсивність, індексації заробітної плати), одночасно здійснювалась також оплата простоїв, в тому числі із застосуванням тарифного коефіцієнта, у січні, лютому, березні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2009 року, лютому, березні, квітні, травні 2010 року.

Входити в обговорення доцільності або необхідності оголошення простою в межах заявлених позовних вимог суд не має права. Правильність оплати простою позивачем не оспорюється.

На вимогу позивача підприємством надано графіки роботи цеху, де працював позивач, за період з жовтня 2008 року по червень 2010 року (а.с.48-71), табелі обліку використання робочого часу ОСОБА_1 за вказаний період (а.с.72-77), однак позивачем не доведено неправильність нарахування заробітної плати за кожен місяць спірного періоду.

Наведений позивачем розрахунок заборгованості по тарифному окладу здійснений шляхом віднімання від тарифного окладу у розмірі 2185 грн. загальної суми заробітної плати за фактично відпрацьований позивачем робочий час, не ґрунтується на вимогах закону. Вказаний позивачем розмір невиплаченої прогресивної доплати та порядок її обчислення також є необґрунтованим, не відповідає умовам Положення Про порядок стимулювання виробничої та ефективної праці персоналу ВАТ «Запорізьке карєроуправління», яке регулює порядок і умови виплати прогресивної доплати.

У звязку з перевіркою скарги ОСОБА_1 щодо порушення трудового законодавства на підприємстві за дорученням прокуратури Запорізької області територіальною Державною інспекцією праці у Запорізькій області проведено перевірку (акт №08-02-031/0760 від 01.06.2011р.), якою стосовно питань нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 встановлено в тому числі, що заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалася та виплачувалася за фактично відпрацьований час за виконану роботу відповідно до ст. 94 КЗпП України.

Встановлені перевіркою порушення вимог ст. 96 КЗпП України на підприємстві, на які посилався представник позивача, судом не приймаються до уваги, оскільки вони стосуються тимчасового штатного розкладу, введеного в дію з 15.11.2010р. по 15.11.2011р. Діючим в період роботи ОСОБА_1 штатним розкладом порушень трудового законодавства щодо умов оплати праці перевіркою встановлено не було.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати, вимоги про стягнення інфляційних витрат задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, не заперечувалося позивачем, що розрахункові суми при звільненні з урахуванням компенсації за невикористані 12 днів щорічної відпустки у сумі 678 грн. були нараховані ОСОБА_1 та виплачені у день звільнення 18.06.2010р. у сумі 1380,86 грн. Спір щодо належних до виплати сум при отриманні розрахунку не виник, тому вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час затримки на день подання позову відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України, є необґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10-11, 57-60, 61, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ «Запорізьке карєроуправління», про стягнення недоплаченого окладу, прогресивної доплати, інфляційних витрат, середнього заробітку за час затримки розрахунку, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Турбіна