Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2012р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при секретарі Криворучці Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 травня 2011року по справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Морський транспортний банк» в особі філії в місті Одесі, третя особа ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та за зустрічним позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, -

встановила:

20.04.2010року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ «МТБ», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» про розірвання кредитного договору.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що 15квітня 2008р. між ним та Банком був укладений кредитний договір на суму 212570 доларів США на придбання земельної ділянки. На теперішній час суттєво зменшилась вартість земельної ділянки, переданої позивачем в іпотеку банку, що позбавляє його можливості виконувати свої зобов'язання за кредитним договором. У звязку із зміненням його фінансового стану, суттєвим зменшенням ціни придбаної земельної ділянки, підвищенням курсу долара США, що на його думку є істотними змінами обставин, та на підставі ст.652 ЦК України позивач просив суд розірвати кредитний договір №430/F від 15.04.2008р. та стягнути на його користь з відповідача судові витрати (а.с.3-6).

27.08.2010р. представник ВАТ «МТБ» звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.59-63).

В обґрунтування позову представник банку послався на те, що 15 квітня 2008р. між ВАТ «МТБ», правонаступником якого виступає ПАТ «МАРФІН БАНК», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 430/F, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 212570 доларів США, на наступні цілі: на придбання нерухомості у сумі 187000доларів США та 25570 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою 12,5% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом і терміном погашення по 15 квітня 2028р. Банк повністю виконав взяті на себе кредитним договором зобов'язання. В порушення умов кредитного договору позичальник не виконує свої зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків. Відповідно до п. 4.1 та 4.2 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та сплати відсотків нарахована пеня в розмірі 0,3 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. За кожний випадок порушення на строк більше ніж 60 календарних днів зобов'язань по поверненню кредиту та сплати відсотків нарахований штраф у розмірі 10% від суми прострочених платежів.

Крім того, з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_2 15.04.2008р. було укладено договір поруки.

22 грудня 2010р. ПАТ «Марфін Банк» уточнив позовні вимоги та просив остаточно стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 201738,55 доларів США та 280465,25 грн. (а.с.129-130).

Рішенням суду від 27 травня 2011р. відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 Зустрічний позов ПАТ «МАРФІН БАНК» задоволений.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» заборгованість за кредитним договором № 430/F від 15.04.2008р. на загальну суму 790338грн.88коп., в тому числі заборгованість по сплаті тіла кредиту та відсотків у сумі 201738,55 доларів США, що за курсом НБУ на дату прийняття рішення (100 доларів США = 798грн.) складає 1509873,63 гривень, заборгованість за пенею та штрафом у сумі 280465грн.25коп. Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» судовий збір в розмірі 1700грн., по 850грн. з кожного, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн., по 60грн. з кожного (а.с.157,158-159).

Ухвалою суду від 15.07.2011р. внесені виправлення в резолютивній частині рішення суду та в виконавчих листах, в яких слова та цифри «стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №430від 15.04.2008р. на загальну суму 790338,88гривень…» замінити словами та цифрами «Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» заборгованість за кредитним договором №430 F від 15.04.2008р на загальну суму 1790338,88гривень…» (а.с.171).

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення про задоволення пощову ОСОБА_1, і відмову у задоволені зустрічного позову, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, оскільки постановлено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Справа розглянута у відсутності апелянтів ОСОБА_1 і ОСОБА_2В, яки були належним чином сповіщені про слухання справи в суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухав суддю доповідача, представника банку, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовив у задоволені позову ОСОБА_1, і задовольнив зустрічний позов банку, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір та договір поруки укладені у відповідності до вимог діючого законодавства, відповідачі допустили порушення умов договору і свої зобовязання за договором не виконують, що призвело до утворення заборгованості як по кредиту, так і по відсотках.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, зібраним доказам, яким суд дав належну оцінку та нормам ЦК України.

Судом першої інстанції були встановлені факти і відповідні їм правовідносини, які виникли між сторонами.

15 квітня 2008року між ВАТ «МТБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 430/F, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 212570 доларів США, на наступні цілі: на придбання нерухомості у сумі 187000доларів США та 25570 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою 12,5% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом і терміном погашення по 15 квітня 2028р. (а.с.8-11).

15 квітня 2008 року ОСОБА_1 кредитні кошти отримав у повному обсязі. Таким чином, банк повністю та в строки виконав зобов'язання по даному кредитному договору.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником умов кредитного договору 15.04.2008 року між ПАТ «МАРФІН БАНК» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 в забезпечення виконання власних зобов'язань за кредитним договором надав в іпотеку нерухоме майно, що є його власністю, а саме земельну ділянку загальною площею 0,093 га., кадастровий № :01:002:0941, що розташована на території Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (а.с.12-16).

Крім того, 15 квітня 2008 року між ПАТ «МАРФІН БАНК» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 3762-С, за яким поручитель зобов'язалась нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України (а.с.18-19).

Про порушення позичальником умов кредитного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було повідомлено Банком листом-вимогою за № 1324 від 23.06.2009р. та за № 1572 від 12.08.2010р. (а.с.86,87).

Відповідно до умов п.1.1. Кредитного договору, відповідач зобов'язаний повернути Банку кредит згідно встановленого графіку, а також сплатити комісії, пені та штрафи що передбачені умовами Договору.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 своєчасно заборгованість за тілом кредиту та відсотками не погашав.

Відповідно до п.4.1. Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, сплаті відсотків та комісії нарахована пеня в розмірі 0,3 відсотки від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п.4.2. Кредитного договору, за кожний випадок порушення позичальником на строк більше ніж 60 календарних днів зобов'язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків та комісії банком нарахований штраф у розмірі 10% від суми прострочених платежів.

Судом першої інстанції було встановлено, що з боку ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином виконані не були.

Так, згідно розрахунку заборгованості на аркушах справи 84-85 з квітня 2009р. ОСОБА_1 перестав сплачувати кредит, внаслідок чого перед банком за договором кредитування станом на 22.12.2010р. виникла заборгованість в розмірі 226023,27 доларів США та 386576грн.57коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 183623,55 доларів США, заборгованості за відсотками - 42399,72 доларів США, заборгованості за пенею 353673грн.27коп., заборгованості по штрафу 232903грн.30коп.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.525 ЦПК України одностороння відмова від виконання договірного зобов'язання не допускається.

Згідно ч.І ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 цієї же статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до 4.2 ст.554 Цивільного кодексу України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірного зобов'язання, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що зустрічний позов банку є обґрунтованими та підлягає задоволенню в повному обсязі, шляхом стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Відносно первинних позовних вимог ОСОБА_1, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про відмову у їх задоволенні, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а настання фінансової кризи в Україні не може бути підставою для визнання кредитного договору та договору поруки недійсними і, укладаючи такий договір, сторона з'ясовує, на яких умовах він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін.

Згідно ст. 627, 638 ЦК України сторони мають право укладати договори на обраних ними умовах у відповідності до вимог закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, зміна обстановки у зв'язку з знеціненням предмету іпотеки та коливанням курсу валют не слід сприймати як підставу для розірвання кредитного договору. Крім того, судом враховано, що в заяві на отримання кредиту ОСОБА_1 вказав, що погашення кредиту буде проводитись за рахунок його заробітної плати, яку він отримує в іноземній валюті, а не за рахунок перепродажу предмету іпотеки.

При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги законодавства, що стосуються їх чинності. Вони встановлені як ЦК України (ст. ст. 1048-1052, 1054), так і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зокрема, це:

-досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобовязань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору;

-кредитний договір має укладатись обовязково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що повязані з його нікчемністю;

-сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

-волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Враховуючи викладене, судом вірно встановлено, що оскаржуваний кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, сторони є дієздатними, діяли при укладенні договору за власним волевиявленням. По формі та змісту договір відповідає нормам закону та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції та апеляційної інстанції доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову банку та своїх позовних вимог.

Доводи апелянтів ОСОБА_1, ОСОБА_2 щодо суттєвої зміни обставин з моменту укладення кредитного договору, що є підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст.652 ЦК України, є необґрунтованими з наступних підстав.

Зростання курсу долара США валюти кредиту, за загальним правилом, саме по собі не є підставою для розірвання кредитного договору, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Крім того, п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, передбачено, що в разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач. Про розяснення позичальникові інформації про можливі валютні ризики перед укладенням договору йдеться і в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

З пункту 3.9. оскаржуваного кредитного договору вбачається, що всі валютні ризики несе Позичальник (а.с.67). Крім того, ніщо не перешкоджало позивачці отримати кредит у національній валюті.

Верховний Суд України в узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010p.p.) від 07.10.2010р. звернув увагу судів на те, що при розгляді спорів щодо зміни або розірвання кредитного договору у звязку із істотною зміною обставин, що передбачено ст. 652 ЦКУ, то суд має мати на увазі, що позичальнику необхідно довести наступне:

1.При зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, коли сторони при укладенні договору визначили такі обставини як істотні;

2.Обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, у чому саме вони змінились і чому зміна обставин є істотною. Вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач, з урахуванням положень процесуального законодавства щодо обовязку доказування, повинен довести, зокрема впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане;

3.Одночасно наявність чотирьох умов, перелічених у ч. 2 ст. 652 ЦК, у розрізі конкретної ситуації, акцентуючи, яким чином виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4.Враховуючи те, що за істотної зміни обставин зміна договору за рішенням суду допускається у виняткових випадках (ч. 4 ст. 652 ЦК), необхідно також довести наявність однієї з двох наступних умов: 1) розірвання договору повинно суперечити суспільним інтересам або 2) може потягнути для сторін (чи однієї з них) шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

У будь-якому випадку суд має мати на увазі, що поняття «істотна зміна обставин» є оціночною категорією, законодавець у п. 2 ч. 1 ст. 651 ЦК України дає визначення цього поняття, вказуючи на те, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Колегія суддів прийшла до висновку, що саме по собі зменшення прибутків позивача ОСОБА_1 не є обставинами, які можна віднести до форс-мажорних, а світова фінансова криза є явищем, яке не відноситься до обставин непереборної сили, що позбавляють позивача виконувати умови укладеного договору. Крім того, ОСОБА_1 не доведено, що зміна умов договору викликана наявністю ідеальної сукупності всіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, що є обовязковою умовою для вирішення питання про зміну умов договору.

Таким чином, доводи апеляційних скарг є безпідставними та необґрунтованими.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 травня 2011року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Є.С.Сєвєрова

ОСОБА_3