Справа № 2033/1946/2012
Провадження №2/2033/1164/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2012 року

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Трофімова В.С.

секретаря судових засідань ОСОБА_1.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Фрунзенському району м.Харкова, Державного підприємства заводу Електроважмашпро відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Фрунзенському району м.Харкова, Державного підприємства заводу Електроважмаш, в якому просить суд зобовязати Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Фрунзенському району м.Харкова провести перерахунок розміру щомісячної страхової виплати виходячи з відкоригованої заробітної плати, з урахуванням зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки на коефіцієнт підвищення страхових виплат, зобовязати Державне підприємство завод Електроважмашвідшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з нещасним випадком, повязаним з виробництвом та ушкодженням здоров я у розмірі 100000 гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що працюючи на заводі Електроважмашштампувальницею 23.12.1983 року вона отримала виробничу травму, внаслідок чого висновком МСЕК від 15.03.1989 року їй безстроково встановлено 60 % втрати професійної працездатності, та встановлена 3 група інвалідності, внаслідок цього нещасного випадку, вона тривалий час була змушена знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури. У звязку з травмою, було порушено нормальні життєві звязки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, у неї постійно виникають складнощі у звязку з каліцтвом. Зважаючи на те, що втрата працездатності позивача є причиною професійного захворювання, у листопаді 2011 року, вона звернулася із письмовою заявою до відділення виконавчої дирекції Фонду у Фрунзенському районі м.Харкова соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань про вирішення питання правильного застосування порядку перерахунку розміру щомісячної страхової виплати та виплати недоотриманих страхових сум, починаючи з 1 квітня 2001 року, але отримала відповідь, що підстав для зміни розміру щомісячних страхових виплат та проведення будь-яких перерахунків і доплат немає, що, на думку позивача, не відповідає дійсності, оскільки шкода, по категорії справ, що стосується нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, виражається професійно обумовленою фізичною або психічною травмою, фізична травма охоплює поняття травми внаслідок нещасного випадку на виробництві і професійного пошкодження здоровя, які спричинили тимчасову або постійну втрату працездатності. Право на здобуття постраждалим одноразової допомоги і щомісячної страхової виплати настає з дня визначення постійної втрати професійної працездатності медико-соціальною експертною комісією. Розмір відшкодування шкоди, повязаної з втратою постраждалим заробітку із-за пошкодження здоровя, встановлюється виходячи з міри втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який постраждалий мав до того. При втраті заробітку в результаті пошкодження здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, його відшкодування повинне здійснюватися Фондом у вигляді щомісячних страхових виплат. Зобовязання із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є грошовими тривалими у часі зобовязаннями, тому їх розмір відшкодувань може змінюватися у звязку з процесами інфляції в економіці, оскільки платежі за такими зобовязаннями призначені на утримання фізичної особи, позивач вважає, що вони повинні збільшуватися в тій же пропорції, в якій підвищується вартість життя, в цих цілях використовується критерій заробітної плати, а індексом є розмір мінімальної заробітної плати, який щороку встановлюється Верховною Радою України. Перерахунок суми втраченого заробітку здійснюється також в разі зростання в попередньому календарному році середньої заробітної плати в галузях національної економіки, такий перерахунок здійснюється з 1 березня наступного року, при цьому визначена раніше сума зменшенню не підлягає. Коефіцієнти підвищення страхових виплат у 2002 році -1,193, у 2003 році -1,182, у 2004 році -1,152, у 2005 році 1,238, у 2006 році 1,203, у 2007 році 1,183, у 2008 році 1,125, у 2009 році 1,063, у 2011 році 1,102. Також позивач просить відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду, яке можливе на загальних підставах, що передбачені чинним законодавством, протиправність діяння полягає в тому, що будь-яке діяння , яким завдається шкода здоровю фізичної особи, як правило резюмується протиправним, це зумовлюється тим, що життя та здоровя фізичної особи визнаються вищою соціальною цінністю і не можуть бути пошкоджені, а правовідносини, які опосередковують відповідні блага, носять абсолютний характер.

Представник відповідача - Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Фрунзенському району м.Харкова ОСОБА_3, яка діє згідно довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надали суду заперечення на позовну заяву, з яких вбачається, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року з того часу, коли відповідні підприємства передали у встановленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників на такі страхові виплати та соціальні послуги. ДП Завод Електроважмашпередав до Відділення ВД ФСНВУ в Орджонікідзевському районі м.Харкова, документи для подовження раніше призначених страхових виплат ОСОБА_2. 10 червня 2001 року позивачка написала заяву до відділення, в якій вона просить подовжити раніше призначені їй підприємством страхові виплати. Виплати позивачці були призначені на підставі документів, що підтверджують право працівників на страхову виплату, інші соціальні послуги, внаслідок нещасного випадку на виробництві, а також розміри цієї виплати та послуг, з 1 грудня 2004 року особова справа потерпілої передана за місцем її мешкання до Відділення ВД ФСНВУ у Фрунзенському районі м.Харкова. Фонд страхових виплат потерпілій ОСОБА_2 не призначав, і тільки продовжив виплати у відповідності до розділу ХІ п.3 абз.4 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.09.1999 року №1105 -ХІУ, у Фонду заборгованості перед позивачкою не має, відповідно до ст.. 29 вищевказаного Закону Фонд проводить перерахування сум щомісячних страхових виплат у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки, таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року, позивачці такі перерахування страхової виплати провадилися щорічно, довідка відділення є в матеріалах справи. Також позивач просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Представник відповідача Державного підприємства заводу Електроважмаш- ОСОБА_4, яка діє згідно довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надали суду заперечення на позовну заяву, відповідно яких відповідач вважає доводи позивача необґрунтованими, оскільки нещасний випадок, внаслідок якого позивач отримав травми, стався 12.12.1983 року, на той час акт цивільного законодавства ЦК України від 16.01.2003 року на норми якого посилається позивач не діяв, оскільки набрав чинності 01.01.2004 року, отже, спірні правовідносини виникли під час дії акту цивільного законодавства, що вже втратив чинність. Також відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності, який сплинув ще 23.12.1986 року, нещасний випадок стався майже 29 років тому, на думку відповідача, та обставина, що позивач тривалий час не звертався до суду з позовом про стягнення моральної шкоди внаслідок нещасного випадку свідчить що такої шкоди позивач не зазначав, позивачем не надано доказів отримання ним моральної шкоди. Окрім того, як вбачається зі змісту акту про нещасний випадок на виробництві від 24.12.1983 року, позивач отримала травму через недотримання нею вимог з техніки безпеки при виконанні роботи на 100-тонному пресі, таким чином нещасний випадок виник у звязку з необережними діями відповідача.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази в сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

У ході судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_2, працюючи на заводі Електротяжмаш23.12.1983 року отримала виробничу травму.

Як вбачається з акту №275 про нещасний випадок на виробництві від 24.12.1983 року ОСОБА_2 отримала травму через недотримання ним вимог з техніки безпеки при виконанні роботи на 100-тонному пресі: ОСОБА_2 виконувала операцію по формуванню ребер жорсткості на деталі на 100тоному пресі, де технічним процесом передбачено дворуке включення, ОСОБА_2 працювала від ножного керування, взяла деталь пінцетом, який знаходився в правій руці, а ліву руку ввела в небезпечну зону з метою допомогти зняти деталь, що залишилися на пуансоні, в цей час ОСОБА_2 випадково натиснула на педаль, прес спрацював і пуансон, що опустився, прижав руку до матриці, внаслідок чого ОСОБА_2 отримала травму ІІ, ІІІ, ІУ,У пальців лівої руки, таким чином, нещасний випадок виник у звязку з необережним діями позивача.

Згідно довідки №333, наданої 15.03.1989 року Харківською травматологічною міжрайонною лікарсько-трудовою експертною комісією, ОСОБА_2 встановлено 60 % втрати професійної працездатності з 6 березня 1989 року.

Згідно довідки Сер ВТЭ-7 №091944 від 15.03.1989 року ОСОБА_2 з 06.03.1989 року безстроково встановлена 3 група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва.

Згідно повідомлення Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Фрунзенському районі м.Харкова від 01.12.2011 року, особова справа ОСОБА_2 була передана до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування нещасних випадків та професійних захворювань в Орджонікідзевському районі м.Харкова підприємством ДП завод Електроважмаш, згідно висновку МСЕК від 15.03.1989 року, їй була встановлена стійка втрата професійної працездатності 60% безстроково. Відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, страхова виплата була подовжена у розмірі 190 гривень 03 копійок. 01.12.2004 року справа була передана до ВВД ФСЕВУ у Фрунзенському районі м.Харкова, за місцем проживання позивача для продовження страхових виплат. З 1 березня кожного року Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України проводиться перерахунок щомісячних страхових виплат потерпілим на коефіцієнт підвищення страхових виплат, який встановлюється правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань. Станом на 01.03.2011 року щомісячна страхова виплата потерпілої ОСОБА_2 складає 716 гривень 76 копійок.

Як вбачається з постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 16.03.2012 року Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01 березня 2012 року, відповідно до ст. 29 Закону України від 23.09.1999 року №1105-ХІУ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, потерпілій ОСОБА_2 перераховано щомісячну грошову суму у розмірі 842 гривні 92 копійки, виплати провадяться з 01 березня 2012 року безстроково, щомісячна страхова виплата виплачується щомісячно з наступного місяця після місяця, у якому призначена, але не пізніше 30 календарних днів з дня прийняття постанови.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Фрунзенському району м.Харкова, на час перебування ОСОБА_2 у них на обліку, здійснює нарахування та виплату щомісячних страхових виплат у відповідності до діючого законодавства.

Відповідно до ст.46 Конституції України право громадян на соціальний захист гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Згідно за ч.1 ст.9 Закону України Про охорону праці відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров,я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.09.1999 № 1105-Х1У (далі Закон № 1105-Х1У), що набрав чинності 01.04.2001 року.

Спірні правовідносини щодо травми позивача від 23.12.1983 року виникли у 1989 році, тобто з моменту встановлення ВТЕК (висновок від 15.03.1989 року) втрати позивачем професійної працездатності.

На той час норми цивільного законодавства ЦК України, на які посилається позивач набрали законної чинності лише 01.01.2004 року на час виникнення зазначених спірних правовідносин діяв ЦК Української РСР від 18.07.1963 року.

Відповідно до ст.. 5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Правові норми, що передбачали право на відшкодування моральної шкоди, вперше зазнали своє відображення у п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров,я, пов,язаним з виконанням ним трудових обов,язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472, у ст.2371 КЗпП України, яка набрала чинності 13.01.2000 року, та у ст.4401 ЦК України 1963 року, яка набрала чинності 29.05.1993 року.

Оскільки на час виникнення спірних відносин діюче законодавство не передбачало право працівника на відшкодування моральної шкоди у звязку з нещасним випадком на виробництві, і судом не встановлено неправомірних дій відповідача з 23.02.1983 року до набрання чинності законодавчими актами про право на відшкодування моральної шкоди щодо нещасного випадку, суд вважає, що у позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди з відповідача Державного підприємства заводу Електроважмаш, отриманої нею внаслідок виробничої травми від 23.12.1983 року, також необхідно відмовити.

Як вже зазначалося вище, спірні правовідносини виникли у 1989 році, тобто з моменту встановлення ВТЕК (висновок від 15.03.1989 року) втрати позивачем професійної працездатності.

Окрім того, у відповідності до ст.. 71 ЦК Української РСР, який діяв на момент спірних правовідносин, встановлює трирічний строк позовної давності.

У відповідності до ст.. 83 ЦК Української РСР вимоги про відшкодування моральної шкоди не належить до випадків, на які поширюється позовна давність, отже, для предявлення такої вимоги діє загальний встановлений ст.. 71 ЦК Української РСР строк позовної давності в три роки.

Таким чином, строк позовної давності сплив, що у відповідності до ст.. 80 ЦК Української РСР дана обставина є підставою для відмови у позові.

З огляду на вище приведене, на підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст. 71, 80, 83, 4401 ЦК Української РСР 1963 року, Закону України Про охорону праці, ст.ст.13, 21, 25, 28, 34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Фрунзенському району м.Харкова, Державного підприємства заводу Електроважмашпро відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням на виробництві - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

СУДДЯ: