Бродівський районний суд Львівської області
Справа № 2-78/12
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2012 року

Бродівський районний суд Львівської області в складі головуючої судді Бородійчук О.І., при секретарі Скорик І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить визнати недійсним договір дарування ? частки квартири № 33, яка знаходиться в будинку № 60 по вул. І. Богуна в м. Броди Львівської області, укладений 20.04.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги вважають безпідставними, просять відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, врахувавши пояснення свідків, перевіривши матеріали справи, зясувавши всі обставини у справі, перевіривши їх доказами, вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, не заперечується сторонами, підтверджується наявними у справі доказами, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.12.1989 року. У 1995 році подружжя ОСОБА_2 придбало квартиру № 33, що в будинку 60 по вул. І.Богуна у м. Броди Львівської області. 22.04.2007 року ОСОБА_1 подарував належну йому ? частку цієї квартири своїй дружині ОСОБА_2 Даний договір посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_5 в м. Броди Львівської області.

З пояснень позивача ОСОБА_1 вбачається, що у 2003 року він почав хворіти на тромбофлебіт глибоких вен, деформований артроз. Лікарі не виключали необхідність ампутації кінцівки. Позивач стверджує, що внаслідок хвороби він перебував у пригніченому стані. Догляд за ним здійснювала дружина ОСОБА_2, котра самостійно робила ін»єкції. Вона наголошувала на необхідності укладення договору у зв»язку з непередбачуваністю його хвороби і говорила, що в тому випадку, коли з ним щось станеться під час операції, то його діти (від першого шлюбу) заберуть від неї квартиру, а у випадку, коли буде укладено угоду, то вона буде за ним доглядати за будь-яких обставин. У зв»язку з його незадовільним станом здоров»я та необхідністю догляду за ним, він погодився на укладення відповідного договору. ОСОБА_1 переконує, що мав намір укласти договір довічного утримання, а з листа нотаріуса від 25.05.2010 року він дізнався, що укладено договір дарування. Також позивач пояснив суду, що у 2008 році дружина почала виганяти його з квартири, а тому він звернувся до суду, бо іншого житла немає.

Проте, такі пояснення позивача спростовуються:

- поясненнями відповідачки ОСОБА_2, котра в судовому засіданні категорично заперечила висловлене позивачем. Вона суду пояснила, що ініціатором договору дарування був саме ОСОБА_1 ОСОБА_3 його рішення було зумовлене тим, що раніше вони продали ще й іншу квартиру і гроші від продажу передали дочці ОСОБА_1 від першого шлюбу. А тому він сам пропонував оформити квартиру, в якій проживали - на дружину, бо вважав, що так буде справедливо. Відповідачка не заперечує, що ОСОБА_1 хворів, проте, стверджує, що його стан здоров»я був задовільним, він самостійно ходив в лікарню, стороннього догляду не потребував, курс лікування передбачав лише примочки, мазі, чоловік навіть не перебував на стаціонарному лікуванні, а лише амбулаторно лікувався. Відповідачка стверджує, що ніяких уколів вона не робила чоловікові. Жодних депресій чи пригніченості за ним не спостерігалося. Він розумів зміст договору, бо саме це обговорювалося до його укладення. А в день оформлення договору він двічі був в нотконторі, самостійно ознайомлювався із змістом договору, він його довго читав, чув роз»яснення нотаріуса, добре розумів, що відбувається. Відповідачка також зазначила, що з квартири ніколи не виганяла чоловіка, він там постійно проживав і проживає до тепер, а оплату за комунальні послуги проводить вона. У 2008 році саме чоловік подав позов про розлучення, а потім передумав і відмовився від позову, що свідчить про те, що саме він створює скандали в сім»ї;

- поясненнями приватного нотаріуса ОСОБА_6, котра посвідчувала договір дарування квартири, яка суду пояснила, що подружжям ОСОБА_1 укладався договір дарування в приміщенні нотконтори. Приходили укладати договір обоє ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Спочатку принесли документи, а потім прийшли вдруге (в той самий день), прочитали обоє договір і поставили свої підписи. ОСОБА_1 уважно читав договір, він зовсім не виглядав хворим чоловіком чи в депресивному стані. Копію договору в день його укладення він не просив, а лише у 2010 році написав письмово заяву з проханням надати йому договір;

- оскаржуваним договором дарування, із змісту якого (п. 11 договору) вбачається, що сторони не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору. Пунктом 10 цього ж договору визначено, що сторони стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні. Також судом звернуто увагу на той факт, що підпис ОСОБА_1 поставив в графі «дарувальник», тобто він не міг не бачити чи зауважити цього слова і відповідно розуміти його логічний зміст.

Свідок ОСОБА_7, який є сином позивача, суду пояснив, що понад чотири роки проживає окремо від батька. Спілкується з ним рідко. Свідок стверджує, що у 2007 році батько говорив про необхідність проведення операції на нозі, бо була проблема з венами. Саме в цей час йшла мова про договір і він порадив батькові укласти договір довічного утримання, а у 2010 році з»ясувалося, що було укладено договір дарування.

Допитаний судом свідок ОСОБА_8, який працює лікарем в Бродівській лікарні, пояснив, що ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні влітку 2006 року з приводу тромбофлебіту запалення вен кінцівок. Він в цей час не потребував сторонньої допомоги, в лікарню приходив сам, усе добре усвідомлював. Його загальний стан наближався до середньої важкості. Також свідок суду зауважив, що жодних документів, які б зберігалися в лікарні чи поліклініці він не оформляв, а лише видавав ОСОБА_1 призначення лікування, скерування в обласну лікарню, довідки про його хворобу.

Із змісту ст. 229 ЦК України вбачається, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою визнання правочину недійсним. Помилка це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Помилка, що має істотне значення це помилка в природі правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

На думку суду, слід звернути увагу й на те, що позивач за час розгляду справи двічі подавав суду заяви про уточнення підстав визнання договору недійсним. А саме, він стверджував, що мала місце і невигідність умов договору, і помилка. Тобто, позивач намагався в будь-який спосіб визнати договір дарування недійсним.

Не заслуговують на увагу й пояснення позивача про те, що ним укладено договір в той час, коли він був хворим, потребував сторонньої допомоги. Адже в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 хворів та перебував на амбулаторному лікуванні в квітні-червні 2006 року, а оспорюваний договір укладався лише через рік, а саме 20 квітня 2007 року. Голослівним залишились також пояснення позивача про те, що під час лікування «в його очах було все рожево»у зв»язку з тим, що дружина навмисно йому до ліків, призначених лікарем, давала якісь трави чи настоянки.

А тому, на думку суду, пояснення позивача про те, що він помилився при укладенні договору дарування своєї частки квартири, маючи на увазі договір довічного утримання не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у сіді.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, 229 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири № 33, що в будинку № 60 по вул. І. Богуна у м. Броди Львівської області, укладеного 20.04.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5

Скасувати накладену ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 23.07.2010 року заборону ОСОБА_2 відчуження ? частки квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_9