Справа № 2011/3317/2012
Справа № 2011/3317/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2012 р. Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шестака О. І.

за участю секретаря Демченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання договорів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати його власністю земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0600 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати договір дарування земельної ділянки від 15.11.2007 р. недійсним з моменту укладання; зобов`язати ОСОБА_2 звільнити та повернути земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0600 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 позивачу протягом 2-х календарних днів з моменту набрання законної сили рішення суду по цій справі.

17.04.2012 р. позивач уточнив позовні вимоги та, крім вимог, заявлених раніше, просив також визнати за ним право власності на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

13.08.2012 р. позивач ще раз уточнив позовні вимоги, вказавши другим відповідачем ОСОБА_3 та просив визнати за ним право власності на земельну ділянку №459 площею0,0600 га та садовий будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним з моменту укладання договір дарування вказаної земельної ділянки від 15.11.2007 р.; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 від 10.06.2011 р.; скасувати у реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_3 ; витребувати у ОСОБА_3 майно, а саме зазначену вище земельну ділянку, з чужого незаконного володіння та передати ОСОБА_1 ..

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що під час шлюбу з ОСОБА_4 їм була надана спірна земельна ділянка для ведення садівництва інститутом «Південьелектромонтаж», так як ОСОБА_4 працювала у інституті. З цього часу по день смерті дружини вони обробляли земельну ділянку, побудували погреб, будинок, платили внески, всі розходи по утриманню змеленої ділянки та будинку несли разом. В червні 2011 року, вже після смерті дружини, йому стало відомо, що у 2007 році вона подарувала земельну ділянку своїй племінниці ОСОБА_2 , без його на те згоди. Вважає даний договір нікчемним, оскільки дружині належала лише 1/2 частина земельної ділянки, Ѕ частина садового будинку та погребу, які були побудовані ними націй земельній ділянці, оскільки ділянка була набута ними під час шлюбу та була їхньою сумісною власністю, а тому дружина не мала права дарувати земельну ділянку без його згоди.

Також посилався на те, що під час розгляду справи, його представнику стало відомо, що спірна земельна ділянка була продана ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 10.06.2011 р. ОСОБА_3 .. Вважає, що майно вибуло з його власності поза його волею, ОСОБА_3 є недобросовісним набувачем, а тому земельна ділянка підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, заявлених у позовній заяві.

Представники відповідачів проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні.

Третя особа державний нотаріус Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Тимофієва Т.О. в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, з пояснень, надісланих раніше на адресу суду вбачається, що проти задоволення позову вона заперечує, вважає, що при посвідченні договору дарування земельної ділянки діяла в межах вимог чинного законодавства, тому підстав для визнання договору дарування недійсним не вбачає.

Представник третьої особи Головного управління Держкомзему у Харківській області надав пояснення, у яких просив справу слухати у його відсутності.

Заслухавши учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку,що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно знаходився у шлюбних відносинах з ОСОБА_4 з 07.05.1975 р., що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Харківської міської ради від 28.03.1996 р. №257, ОСОБА_4 було передано у власність для ведення садівництва земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану в АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії договору дарування земельної ділянки від 15.11.2007 р. ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 зазначену вище земельну ділянку.

У свою чергу ОСОБА_2 продала вказану земельну ділянку ОСОБА_3 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2011 р..

Посилання представника позивача на те, що договір дарування земельної ділянки є нікчемним, оскільки був укладений без згоди позивача, крім того, дружина позивач ОСОБА_4 була власником лише Ѕ частини спірної земельної ділянки, оскільки земельна ділянка належала їм на праві спільної сумісної власності, як майно набуте подружжям за час шлюбу, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Але, згідно п.18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ`відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка АДРЕСА_2 Була приватизована ОСОБА_4 , отже належала їй на праві приватної власності.

Таким чином, ОСОБА_4 мала право розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд. Згода її чоловіка ОСОБА_1 на відчуження земельної ділянки не була потрібна, оскільки земельна ділянка не перебувала у спільній сумісній власності подружжя. Отже підстав визнавати договір дарування земельної ділянки від 15.11.2007 року недійсним немає.

Також є необґрунтованою вимога позивача про визнання за ним права власності на садовий будинок, який був збудований ним разом з дружиною на земельній ділянці АДРЕСА_2 , з наступних підстав.

Позивачем не надано суду жодного доказу, що на спірній земельній ділянці знаходився садовий будинок, крім фотокарток, на яких зображені він та його дружина ОСОБА_4 на фоні якогось домоволодіння. Ніяких правовстановлюючих документів на садовий будинок, ані технічного паспорту, ані жодного іншого документу, який би свідчив про існування будинку і набуття права власності на нього, ні позивачем ні його представником суду не надано.

Натомість, з довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації`від 12.11.2012 р. вбачається, що садовий будинок на земельній ділянці АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_4 чи ОСОБА_1 не був зареєстрований. Також не вбачається існування будь-якої будівлі на спірній земельній ділянці і з договорів дарування та купівлі-продажу земельної ділянки.

Оскільки судом встановлено, що не вбачається підстав для визнання договору дарування земельної ділянки від 15.11.2007 р. недійсним з моменту укладання, суд також не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2011 р., який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про витребування у ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння земельної ділянки № НОМЕР_1 та садового будинку по АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки земельна ділянка АДРЕСА_2 не належала на праві власності ОСОБА_1 , він не був власником вказаної земельної ділянки, він не має права витребувати майно з володіння добросовісного набувача.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 388 ЦК України, ст.60, 61 СК України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання договорів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Головуючий: