Справа № 2-257/09 Головуючий у 1
інстанції:Борсук П.П. Провадження №
22-ц/0390/438/2012 Категорія:27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.

суддів -Русинчука М.М., Матвійчук
Л.В.

при секретарі - Семенюк О.А.

з участю: представника позивача
-Куковського І.О.

представника відповідача -ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
відкритого акціонерного товариства
комерційного банку «Надра»до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне
рішення Камінь-Каширського районного
суду від 20 серпня 2009 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Камінь-Каширського
районного суду від 20 серпня 2009 року
позов відкритого акціонерного
товариства комерційного банку
«Надра»(далі -ВАТ КБ «Надра») до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
відкритого акціонерного товариства
комерційного банку «Надра»44 867,01 грн.
заборгованості за кредитним договором,
448,67 грн. судового збору та 252 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3, покликаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив скасувати оскаржуване рішення
суду та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав з підстав
в ній наведених.

Представник позивача ОСОБА_1 просив
апеляційну скаргу відхилити, залишивши
рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
18.04.2007 року між ВАТ КБ «Надра»та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір №
6М/2007/840-МК/469, згідно з умовами якого
позичальнику надано кредит в сумі 10 000
доларів США зі сплатою 15,5 % річних за
користування кредитом та терміном його
погашення до 16 квітня 2010 року (а.с.6).
Видача банком позичальнику ОСОБА_3
кредитних коштів підтверджується
заявою останнього на видачу готівки
від 18.04.2007 року (а.с.11).

За умовами кредитного договору,
зокрема розділу 6, позичальник
зобов'язувався сплачувати проценти за
користування кредитом та повернути
його у визначений договором термін.

Однак, в порушення умов укладеного з
банком кредитного договору,
позичальник ОСОБА_3 своїх зобов'язань
належним чином не виконував, у зв'язку з
чим станом на 01.12.2008 року у нього
виникла заборгованість в розмірі 6523,55
доларів США, що еквівалентно 44 867,01 грн.,
з яких: 43 700,42 грн. -заборгованість за
кредитом, 1166,59 -заборгованість по
процентах. Кредитна заборгованість
ОСОБА_3 підтверджується розрахунком
банку (а.с.10).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції на підставі
досліджених в судовому засіданні
доказів та відповідно до вимог закону,
який регулює кредитні правовідносини,
дійшов правильного висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про те, що він кредит не
отримував, від його імені кредитний
договір був укладений працівниками ВАТ
КБ «Надра», у зв'язку з чим порушена
кримінальна справа та проводиться
розслідування, не підтверджені
належними та допустимими доказами і не
можуть бути взяті до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи
судом першої інстанції розгляд справи
тричі призначався до розгляду,
відповідач будучи належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи в судові засідання не з'являвся.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Будь-яких доказів того, що кредитний
договір був укладений не ним, а іншою
особою, відповідач не надав суду першої
інстанції, не надано таких доказів
представником відповідача і в суді
апеляційної інстанції. Не заслуговують
на увагу і доводи апелянта про те, що у
нього є складнощі в наданні доказів,
оскільки під час апеляційного розгляду
справи представник відповідача не
заявив відповідного клопотання щодо
сприяння суду у витребуванні доказів,
незважаючи на роз'яснення судом
наслідків щодо вчинення або невчинення
процесуальних дій.

Оскаржуючи фактично договір щодо
надання кредиту з підстав відсутності
волевиявлення на його укладення,
відповідач не оспорив недійсність
цього договору і не надав судового
рішення про визнання згаданого
кредитного договору недійсним.

Отже, у зв'язку з вищенаведеними
обставинами, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування немає.

У випадку визнання кредитного договору
недійсним за зверненням позивача з
відповідним позовом, рішення суду
першої інстанції в даній справі може
бути переглянуте судом у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Заочне рішення Камінь-Каширського
районного суду від 20 серпня 2009 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду з
розгляду кримінальних та цивільних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: