Справа № 2-332/11р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2012 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Мельник І. О.,

при секретарі Бойко Л.Ю., Бондар Н.І.,

за участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Укрсиббанк, треті особи: ОСОБА_4, орган опіки та піклування Соснівського райвиконкому про визнання правочину недійсним та визнання права власності та за позовом Публічного акціонерного товариства Укрсиббанкдо ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування Ѕ частини квартири недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства Укрсиббанк, в якому просить визнати недійсним договір іпотеки № 25283, укладений його батьком ОСОБА_3 із Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанкі посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5; визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Також до Соснівського районного суду м. Черкаси звернулось Публічне акціонерне товариство УкрСиббанкіз позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, в якому просить визнати договір дарування Ѕ частки квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, від імені якого діяла ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Третьої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 31 липня 2003 р. за р, № 1-1751 недійсним та застосувати наслідки недійсності цього договору.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.11.2011 р. обидва позови обєднані в одне провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, а позов ПАТ УкрСиббанкне визнав. Пояснив суду, що ОСОБА_2 його батьком ОСОБА_3 31 липня 2003 була подарована Ѕ частина квартири АДРЕСА_1. Але, не зважаючи на дану обставину, 11 жовтня 2006 року його батько ОСОБА_3 уклав із АКІБ УкрСиббанк(правонаступником якого є ПАТ УкрСиббанк) договір іпотеки щодо даної квартири вцілому. Позивач ОСОБА_2 на той час був неповнолітнім, про його права на частину квартири батько нікому не повідомив, а тому таким правочином порушені права та законні інтереси неповнолітнього. Просив визнати вказаний договір іпотеки недійсним та визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину вказаної квартири.

З приводу позову ПАТ УкрСиббанкпредставник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 пояснив, що даний позов не підлягає до задоволення, оскільки права та законні інтереси ПАТ УкрСиббанкв момент вчинення оспорюваного правочину ніяким чином не зачіпались, а сам позов ПАТ УкрСиббанкє безпідставним та необґрунтованим.

Представник ПАТ УкрСиббанкОСОБА_7 позов банку підтримав, а позов ОСОБА_2 не визнав. З приводу позову ПАТ УкрСиббанкпояснив, що договір дарування Ѕ частини квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 31 липня 2003 року є фіктивним, оскільки укладався лише про людське око, без наміру створити реальні юридичні наслідки з переходу права власності на нерухоме майно, що оспорюваний договір дарування не був спрямований на фактичну передачу у власність ОСОБА_2 частки у праві власності на вищезазначену квартиру, а лише був оформлений з метою отримання дозволу на оформлення обміну іншої квартири батьками ОСОБА_2

З приводу позову ОСОБА_2 представник ПАТ УкрСиббанкОСОБА_7 пояснив суду, що оскільки іпотекодавець ОСОБА_3 та позичальник ОСОБА_4 приховали від банку та від нотаріуса факт дарування частки квартири їхньому синові ОСОБА_2, то договір іпотеки був оформлений відповідно до наданих документів та є дійсним.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання 20 квітня 2012 року не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином під розписку, про причини неявки суду не повідомив. Проте в минулому судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов ОСОБА_2 визнав, а позов ПАТ УкрСиббанкне визнав, пояснив суду, що дійсно 31 липня 2003 року подарував своєму синові ОСОБА_2 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Договір дарування був реальним, синові виділили в користування одну кімнату у двокімнатній квартирі. У 2006 році виникла потреба отримати кредит для вирішення сімейних проблем, оскільки право власності ОСОБА_2 на частку у вказаній квартирі не було зареєстроване в ЧООБТІ, то для отримання кредиту вони з дружиною вирішили приховати факт дарування частини квартири синові, розраховуючи повністю повернути кредит до повноліття сина, не порушуючи його інтересів. На даний час визнає, що укладення договору іпотеки з приводу квартири АДРЕСА_1 суперечить інтересам його неповнолітнього сина. Договір іпотеки оформлювався по копії правовстановлюючого документу свідоцтва про право на спадщину, оригінал якого був зданий нотаріусу при оформленні договору дарування 31 липня 2003 року.

Третя особа ОСОБА_4 позов ОСОБА_2 визнала, позов ПАТ УкрСиббанкне визнала. Суду пояснила, що договір дарування Ѕ частини квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 31 липня 2003 року був реальним, вона діяла як законний представник малолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3 мав дійсний намір подарувати синові Ѕ частину квартири, оскільки такою була ще воля його покійної матері, синові була виділена у постійне користування більша кімната у двокімнатній квартирі. У 2006 році для отримання кредиту необхідно було заставити нерухоме майно, вони з чоловіком вирішили приховати факт дарування частини квартири синові, розраховуючи повернути кредит до повноліття сина, не порушуючи його законних інтересів.

Третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання 20 квітня 2012 року не зявилась, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Проте, в минулому судовому засіданні ОСОБА_5 позов ОСОБА_2 не визнала, позов ПАТ УкрСиббанктакож не визнала. З приводу позову ОСОБА_2 пояснила суду, що при оформленні договору іпотеки виконала всі вимоги Закону України Про нотаріатта Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З приводу позову ПАТ УкрСиббанкпояснила суду, що у задоволенні даного позову слід відмовити на тій підставі, що договір дарування Ѕ частини квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 31 липня 2003 року є неукладеним в силу того, що не був зареєстрований у ЧООБТІ, а отже і не може бути визнаний недійсним.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Соснівського райвиконкому м. Черкаси в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили ту обставину, що приблизно з 2002-2003 року малолітньому ОСОБА_2 була подарована частина квартири АДРЕСА_1, йому виділено у постійне користування більшу кімнату у даній квартирі, яка завжди перебувала у його особистому користуванні. Дарування ОСОБА_3 частки квартири своєму синові було обумовлено ще й тим, що покійна мати ОСОБА_3 ще при житті висловлювала бажання, щоб у її онука була частка у праві власності на дану квартиру.

Заслухавши пояснення сторін та третіх осіб, покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.

31 липня 2003 року було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Третьої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, відповідно до якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2, від імені якого як законний представник діяла мати ОСОБА_4, Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. На той час ОСОБА_3 право власності на дану квартиру належало на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.12.1993 року органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси та свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2000 року, виданого Третьою Черкаською державною нотаріальною конторою.

Відповідно до п. 21 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мінюсту від 14.06.1994 року № 18/5, яка діяла станом на 2003 рік, коли посвідчувався вказаний договір дарування: документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, приєднуються до примірника угоди, свідоцтва про право на спадщину та ін., що залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Оскільки в договорі дарування від 31 липня 2003 року (п. 2), який посвідчений ОСОБА_12 державним нотаріусом Третьої Черкаської державної нотаріальної контори вказано, що відчужувана частина квартири належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2000 року, то у справах державної нотаріальної контори мав лишитись оригінал даного свідоцтва. Тому суд вважає, що пояснення відповідача ОСОБА_3 в частині того, що він залишив оригінал свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса при посвідченні договору дарування, відповідають дійсності.

11 серпня 2003 року укладено договір міни, посвідчений приватний нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13, між ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_2, з одного боку, та ОСОБА_14, з іншого боку, за яким ОСОБА_15 обміняв належну йому на праві власності однокімнатну квартиру № 43 в м. Черкаси по вулиці 30 років Перемоги, 46 загальною площею 35,3 кв. м. на належну ОСОБА_4 та ОСОБА_2 трикімнатну квартиру № 501 в м. Черкаси по вулиці 30 років Перемоги, 42, загальною площею 70, 3 кв. м. Рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси від 05 серпня 2003 р. № 594, надано дозвіл ОСОБА_4 на обмін Ѕ частини 3-х кімнатної квартири № 501 по вул. 30-річчя Перемоги, 42 у м. Черкаси. При цьому орган опіки та піклування виходив з того, що неповнолітній на той час ОСОБА_2 володіє Ѕ частини квартири АДРЕСА_2, і таке обґрунтування міститься в мотивувальній частині зазначеного рішення.

Малолітньому ОСОБА_2 була виділена в користування більша кімната у двокімнатній квартирі, що підтверджено поясненнями ОСОБА_2 та його представника, ОСОБА_3 І, ОСОБА_4, показами свідків. Таким чином, договір дарування Ѕ частини квартири був реалізований.

До спірних правовідносин з приводу вказаного договору дарування суд застосовує положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року, який був чинним на момент укладення даного договору, оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. А згідно з ст. 243 ЦК УРСР 1963 року договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Таким чином, суд вважає, що договір дарування Ѕ частини квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладеним.

Водночас суд вважає, що вказаний договір дарування був спрямований на реальне настання передбачених ним юридичних наслідків. Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР 1963 року за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Таким чином, юридичним наслідком договору дарування згідно чинного на час укладення оспорюваного договору дарування цивільного законодавства був перехід до обдаровуваного права власності на подароване майно без будь-якої оплати на користь дарувальника. В ЦК УРСР 1963 року момент виникнення права власності за договором, на відміну від ЦК України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, не повязувалось із моментом державної реєстрації.

Відповідно до ст. 58 ЦК УРСР 1963 року недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Проте, за договором дарування Ѕ частини квартири від 31 липня 2003 року до ОСОБА_2 перейшло право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Твердження представника ПАТ УкрСиббанкпро те, що такий договір дарування укладався про людське око лише з наміром здійснити нерівноцінний обмін іншої квартири, суд вважає безпідставним. Так, дійсно, орган опіки та піклування міг надати згоду на обмін квартири, співвласником якої був малолітній ОСОБА_2, лише за тієї умови, що його права та законні інтереси не будуть порушені. Як вбачається з матеріалів справи (договір міни), ОСОБА_2 був співвласником трикімнатної квартири (частка Ѕ) № 501 в будинку № 42 по вул. 30 років Перемоги у м. Черкаси, загальною площею 70, 3 кв. м., житловою площею 43, 9 кв. м. Внаслідок укладення договору міни ОСОБА_2 став співвласником однокімнатної квартири (частка Ѕ) № 43 в будинку № 46 по вул. 30 років Перемоги у м. Черкаси загальною площею 35, 3 кв. м та житловою площею 17,0 кв. м., а внаслідок укладення договору дарування також співвласником двокімнатної квартири (частка Ѕ) № 175 в будинку № 8 по вулиці Гайдара у м. Черкаси, загальною площею 51,4 кв. м., житловою площею 29,0 кв. м (що вбачається із договору дарування). Таким чином, сумарна загальна площа обох квартир, співвласником яких став ОСОБА_2, становить 86, 7 кв. м, а сумарна житлова площа 46 кв. м., що є більше, ніж загальна та житлова площа у трикімнатній квартирі (70, 3 кв. м. загальна і 43, 9 кв.м. житлова площа), яку обміняли ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на однокімнатну. Отже, права та законні інтереси малолітнього ОСОБА_2 на той час не були порушені, а тому суд вважає, що навіть якщо дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 і було здійснене для того, щоб зробити можливим обмін іншої квартири, то даний правочин в будь-якому разі не був учиненим про людське око, оскільки був спрямований на реальний захист майнових прав малолітнього сина дарувальника. Суд також враховує пояснення відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4, а також покази свідків про те, що намір подарувати сину частину квартири ОСОБА_3 мав і раніше, що такою була ще воля його матері, а отже передумови у відносинах сторін для укладення договору дарування існували і раніше.

11 жовтня 2006 року між АКІБ УкрСиббанк(правонаступником якого є ПАТ УкрСиббанк) та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, в якості забезпечення зобовязання ОСОБА_4 за даним кредитним договором того ж дня між АКІБ УкрСиббанкта майновим поручителем ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1.

Суд вважає, що мнимою угода є лише при умові, що сторони діяли про людське око саме в момент укладання такої угоди. Та обставина, що через три роки після укладення договору дарування у 2006 році ОСОБА_3, скориставшись відсутністю реєстрації за ОСОБА_2 права на частку в квартирі у ЧООБТІ та скориставшись тим, що його син неповнолітній і не здатний сам захищати свої права, уклав з приводу всієї квартири договір іпотеки, жодним чином не свідчить про те, що 31 липня 2003 року сторони не мали наміру щодо створення дійсних юридичних наслідків, передбачених правочином.

В той же час, судом встановлено в ході судового розгляду і ця обставина визнана самим відповідачем ОСОБА_3, що останній при укладенні договору іпотеки діяв всупереч інтересів свого неповнолітнього сина. До спірних правовідносин з приводу договору іпотеки суд застосовує положення ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, оскільки договір іпотеки укладено у 2006 році. Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Укладений між ОСОБА_3 та АКІБ УкрСиббанк11 жовтня 2006 року договір іпотеки суперечить права та законним інтересам неповнолітнього на той час сина ОСОБА_3 ОСОБА_2

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, станом на 11 жовтня 2006 року у іпотекодавця ОСОБА_3 на могло бути на руках оригіналу правовстановлюючого документу свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 серпня 2000 року, оскільки 13 жовтня 2006 року він лише отримав дублікат даного правовстановлюючого документу, який був зареєстрований в ЧООБТІ лише 18 жовтня 2006 року. Відповідно до п. 96 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції, чинній на 11 жовтня 2006 року) договори про заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, державної реєстрації прав на це майно.

Таким чином, суд вважає, що договір іпотеки має бути визнаний недійсним як такий, що не відповідає ч. 6 ст. 203 ЦК України. Даний договір іпотеки має бути визнаний вцілому, оскільки незважаючи на те, що позивачу ОСОБА_2 була подарована лише Ѕ частина спірної квартири, розпорядитись своєю часткою його батько ОСОБА_3 міг лише за умови її виділення в натурі. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України Про іпотекучастина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України Про іпотекумайно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості.

Право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 порушене укладеним між АКІБ УкрСиббанкта ОСОБА_3 11 жовтня 2006 року договором іпотеки, це право власності на даний час не визнається ПАТ УкрСиббанк, а також ЧООБТІ, реєстратор якого відповідно до рішення від 03 березня 2010 року відмовив ОСОБА_4 представникові неповнолітнього на той час ОСОБА_2 у реєстрації за останнім права власності на Ѕ частину вказаної квартири. Тому суд вважає правомірною позовну вимогу ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, оскільки ст. 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту порушеного цивільного права, як його визнання судом.

Свій позов про визнання договору дарування Ѕ частини квартири недійсним ПАТ УкрСиббанкмотивує, зокрема тим, що Можливе визнання судом недійсним Договору іпотеки №25283 від 11.10.06 р. про іпотеку квартири АДРЕСА_3 приведе до порушення майнових прав Позивача по цій справі, оскільки кредит за кредитним договором №0 від 11.10.06 року залишиться без забезпечення і Позивачеві не буде за рахунок чого задовольнити свої обґрунтовані майнові вимоги до сімї Відповідачів, в результаті чого Позивачеві буде заподіяно матеріальних збитків у великих розмірах, оскільки згідно рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.08.10 р. по справі №2-1810/10 з Третьої особи на стороні Відповідачів підлягає стягненню на користь Позивача 213 911 грн. 40 коп. залишку заборгованості по кредиту та процентам по кредитному договору, та додатково 500 грн. неустойки і 1820 грн. судових витрат, тому Позивач є зацікавленою особою в питанні визнання недійсним договору дарування частки в праві власності на квартиру.

В той же час, відповідно до ст. 59 ЦК УРСР 1963 року угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Аналогічне положення щодо недійсності правочину міститься і у ст. 236 ЦК України 2003 року. Оскільки відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, то порушені, невизнані чи оспорювані права, свободи чи інтереси позивача за позовом про визнання недійсним договору дарування Ѕ частини квартири мали б існувати на день, коли правочин вчинявся 31 липня 2003 року. А оскільки права та законні інтереси ПАТ УкрСиббанкщодо квартири АДРЕСА_1 виникли лише з 11 жовтня 2006 року з моменту укладення договору іпотеки то такі права чи законні інтереси ніяким чином не могли бути порушені 31 липня 2003 року при укладенні договору дарування Ѕ частини квартири, а тому суд вважає, що ПАТ УкрСиббанкне має права на звернення із позовом про визнання недійсним договору дарування Ѕ частини квартири. Крім того, як зазначено вище, суд вважає, що договір дарування відповідав дійсним намірам сторін, був спрямований на настання реальних юридичних наслідків, а тому не може бути визнаний таким, що укладений про людське око. Також суд приймає до уваги заяву представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_1, зроблену до винесення рішення по справі (в судових дебатах) про застосування строку позовної давності до позовних вимог ПАТ УкрСиббанкпро визнання договору дарування Ѕ частини квартири недійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В своїй позовній заяві ПАТ УкрСиббанкне ставить питання про поновлення строку позовної давності в силу його пропуску з поважних причин, а відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 16, 203, 215, 216, 267, 319 ЦК України, ст. 58, 59, 128, 243 ЦК УРСР 1963 року, ст. 5, 6 Закону України Про іпотеку, ст. 3, 4, 11, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, треті особи ОСОБА_4, орган опіки та піклування Соснівського райвиконкому про визнання правочину недійсним та визнання права власності, задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки № 25283, укладений 11 жовтня 2006 року ОСОБА_3 із Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанкі посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

В задоволення позову Публічного акціонерного товариства Укрсиббанкдо ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування Ѕ частини квартири недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Мельник І. О.