Справа № 2-3640/11
Провадження № 2/1412/2320/12
РІШЕННЯ

Іменем України

15.06.2012 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Бобрової І.В.,

при секретарі - Пономарьовій Д.С.,

за участю сторін:

позивач - відповідач - ОСОБА_1, її представник - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3, її представника - ОСОБА_4, представників позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратив право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначила, що вона до 2001 року проживала зі своїми батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в будинку №51 по пров. 4-й Парниковий в місті Миколаєві, де прописана по теперішній час. В 2001 році між нею та її сестрою ОСОБА_3 відбулася усна домовленість, за якою остання переїжджала жити до ОСОБА_5, в звязку з сімейними обставинами, а позивачки в свою чергу, в квартиру ОСОБА_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 10 квітня 2010 року ОСОБА_6 померла. Як зясувалося пізніше, ще за 2 роки до смерті вона заповіла 1/2 частину будинку №51 по пров. 4-й Парниковий в місті Миколаєві ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_3 почала настроювати ОСОБА_5, користуючись тим, що він інвалід 1 групи, проти дочки. Не пускає ОСОБА_1 до будинку, не надає ключів від калитки та дому, заважає спілкуватися з батьком. Дані дїї ОСОБА_1 позивачка розцінює як протиправні та такі, що порушують її права, як члена сімї власника житла.

На підставі викладеного позивачка просила усунути перешкоди в користуванні буд. №51 по пров. 4-й Парниковий в місті Миколаєві, шляхом її вселення.

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилаючись на те, що відповідачка в добровільному порядку в 2000 роді, дізнавшись про його тяжку хворобу та не бажаючи здійснювати за ним догляд, зібрала всі речі і в добровільному порядку пішла жити в квартиру АДРЕСА_2, просив визнати її, на підставі ст.71-72 ЖК України та. ч.2 ст.405 України, втратившою право користування будинком №51 по пров. 4-1 Парниковий в місті Миколаєві.

Ухвалою суду від 11 січня 2012 року цивільні справи за зазначеними позовами були обєднані в одне провадження.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Пояснили, що ОСОБА_3П, запропонувала ОСОБА_1 перебратися в її квартиру, а сама перейшла жити до ОСОБА_5, оскільки в неї були складні відношення в родині. Запевнивши ОСОБА_6 в тому, що свою квартиру вона віддала ОСОБА_1, ОСОБА_3 умовила останню оформити на неї заповіт на частину будинку № 51 по пров. 4-му Парниковому в місті Миколаєві. На теперішній час відповідачка, в такий же спосіб, хоче отримати у власність частку ОСОБА_5. 3 цією метою вона всіляко заважає ОСОБА_1 спілкуватися з батьком, заперечує її проживанню в будинку та взагалі не впускає у двір, ключів від дверей не дає. На її спроби зайти до будинку, ОСОБА_3 реагує скандалами. У ОСОБА_1Г, іншого житла не має, квартира, в якій вона проживає тимчасово за домовленістю, залишається у власності ОСОБА_3 ЛІТ., тому просили задовольнити позов у повному обсязі, а в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник, а також ОСОБА_3, як представник ОСОБА_5, проти позову заперечували. Пояснили, що ОСОБА_1 свідомо прийняла рішення виїхати з будинку №51 по пров. 4-й Парниковий в місті Миколаєві. З квартири, в якій вона зараз проживає, і яка належить ОСОБА_3 та її синові, ніхто ОСОБА_1 не вижинає. ОСОБА_5 категорично проти проживання ОСОБА_1 в спірному будинку, оскільки вона жодного разу не цікавилася його здоров'ям, не доглядала за ним, а тільки вчиняє сварки коли приходить, чим негативно впливає на його самопочуття. Просили позов про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житлом, задовольни, а в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Суд, заслухавши покази сторін, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, прийшов до наступного.

Так судом встановлено, що будинок № 51 по пров. 4-й Парниковий в місті Миколаєві належить на праві приватної власності ОСОБА_5.

Дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_6 померла 10 квітня 2010 року, залишивши заповіт на свою частку майна на імя ОСОБА_3.

На час розгляду справи ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво про право власності ще не отримала.

З матеріалів справи також вбачається, що в спірному будинку прописані подружжя ОСОБА_6, ОСОБА_1 з 19 січня 1993 року та ОСОБА_3 з 05 березня 2009 року.

Відповідно до ч.З ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом,

Відповідно до статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Як зясовано в судовому засіданні і не заперечується сторонами, ОСОБА_1 вже більше 11 років не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Але з пояснень сторін вбачається, що виїзду ОСОБА_1 передувала її домовленість з ОСОБА_3, згідно якої остання переїхала в спірний будинок, щоб доглядати за старими, а ОСОБА_1Г,, в належну ОСОБА_3 квартиру. Зазнчене також підтверджується показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, даними ними в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 не вибула добровільно на постійне місце проживання з будинку батьків, а тільки тимчасово проживала за іншою адресою внаслідок родинної домовленості, що є поважною причиною. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позову про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житлом,

При цьому в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, на які посилалася ОСОБА_1, вказуючи на те, що ОСОБА_3ГІ перешкоджає їй користуватися та проживати в спірному будинку.

Так особисто ОСОБА_3П, в судовому засіданні пояснила, що ключів від калитки та будинку ОСОБА_1 не надавала, а в будинок її не пускає бо виконує волю ОСОБА_5, який не хоче бачити ОСОБА_1 та спілкуватися з нею. Зазначене підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_11.

Тому факт відмови відповідачів передати позивачці ОСОБА_1 ключі від калитки та вхідних дверей до будинку, та їх заперечення проти проживання останньої в будинку, суд розцінює як створення відповідачами в порушення ст. 9 ЖК України перешкод для позивачки в користуванні спірним жилим приміщенням, що порушує її право, гарантоване ст.47 Конституції України, в зв'язку з чим суд вважає вимоги позивачки про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення законними та обґрунтованими.

Стосовно тверджень ОСОБА_3, що ОСОБА_1 не доглядала мати і не доглядає батька, влаштовує скандали та сварки, суд вважає їх такими, що не мають правового підґрунтя при вирішенні заявлених вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Так відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Аналогічні положення містяться і у ч.1 ст. 405 ЦК України.

Підстави та порядок позбавлення членів сімї власника права користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За змістом ст. 116 ЖК України, виселення члена сімї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття, та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Відповідачі ж до суду з зазначених підстав не зверталися.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 60,212, 213. 214, 215 ЦПК України,

суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 будинком №51 пров. 4-й Парніковий в місті Миколаєві, шляхом її вселення в зазначений будинок.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратив право користування житлом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 18 гривень 50 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 51,00 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Боброва І.В.