Справа № 2-339/11
Провадження № 2/1412/1475/12
РІШЕННЯ

Іменем України

14.02.2012 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого - судді Андрощука В.В., при секретарі Забродській Г.В., за участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В позовній заяві ОСОБА_3 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_5 Після її смерті відкрилась спадщина, у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1. Іншими співвласниками зазначеної квартири є вона - позивач та ОСОБА_6 Фактично спадщину після ОСОБА_5 прийняв ОСОБА_6, який постійно проживав з померлою в зазначеній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько - ОСОБА_6 Після його смерті відкрилась спадщина, у вигляді 2/3 частин вищезазначеної квартири. Вона - позивач, як спадкоємець першої черги за законом, звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де дізналась, що з аналогічною заявою про прийняття спадщини після смерті батька звернувся і відповідач.

Посилаючись на те, що батьки через похилий вік та за станом здоров'я (в 2008 році мати перенесла інсульт, була прикутою до ліжка) потребували належного догляду та матеріальної допомоги, а відповідач, проживаючи більше 10 років в Російській Федерації, батьками не цікавився, зв'язку з ними не підтримував, ігнорував свої обов'язки, передбачені ст.202 СК України, ухилявся від догляду та надання їм допомоги, ОСОБА_3 просила про задоволення її позову. Під час судового розгляду справи представники ОСОБА_3 позив підтримали та наполягали на його задоволенні. Стверджували, що за життя батьки сторін через стан здоров'я та похилий вік потребували стороннього догляду та допомоги. В 2008 році ОСОБА_5 перенесла інсульт. Відповідач у наданні допомоги відмовився, посилаючись на відсутність грошей. На похорон матері не приїздив. Всі витрати по похованню матері лягли на позивача. На похорон батька відповідач ОСОБА_4 також не приїхав. За життя батьки постійно повторювали, що квартира АДРЕСА_1 має залишитися дочці ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_4 просив розглянути справу за його відсутності. Позов ОСОБА_3 не визнав. Згідно його пояснень, даних 22.02.2011 року в судовому засіданні Центрального районного суду м. Комсомольська-на-Амурі Хабаровського краю, він у 1993 році разом з дружиною і дитиною переїхав жити до Росії. Зі своїми батьками (ОСОБА_5 і ОСОБА_6.) не сварився і вони його не виганяли. В 2003 році приїздив до них у гості, разом виїжджали до моря у п. Коблево. З 2003 року постійно підтримував з ними зв'язок у телефонному режимі. На похорони батьків не приїздив через те, що йому пізно повідомляли про їх смерть.

Заслухавши доводи представників позивача, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з січня 1957 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частки квартири АДРЕСА_1, яка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.04.1997 року належить ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_3

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 були її діти - сторони по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також чоловік ОСОБА_6

Сторони по справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщину після смерті матері у встановленому законом порядку не приймали. Фактично спадщину після ОСОБА_5 прийняв її чоловік, який проживав разом з нею за адресою - АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку у зазначеній квартирі АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його діти ОСОБА_4 і ОСОБА_3

Як позивач так і відповідач у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_6, подавши відповідні заяви до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи №174/2010 року.

Відповідно до ст.202 СК України дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч.ч.3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом. Згідно зазначеної норми підставами для усунення особи від права на спадкування за законом є наявність таких умов. По-перше, знаходження спадкодавця через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво у безпорадному стані. По-друге, потребу спадкодавця в сторонньому догляді. По-трете, ухилення спадкоємця від надання спадкодавцеві такого догляду.

Як зазначено в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначених норм закону та згідно з вимогами ст.214 ЦПК України суд повинен встановити, як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи і лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Позивач не довела факту безпорадного стану як ОСОБА_5 так і ОСОБА_6, їх потреби в отримані допомоги від відповідача, який протягом тривалого часу проживає в Росії та не надала суду на підтвердження цього факту відповідних належних доказів. Також позивачем не надано суду доказів того, що ОСОБА_4 умисно ухилявся від виконання свого обов'язку, мав можливість його виконувати, але не вчинив необхідних дій.

Доводи позивача та її представників, а також показання свідків про те, що ОСОБА_5 мала тяжку хворобу та потребувала стороннього догляду не підтверджені іншими доказами (медичними документами) та не можуть бути прийняті судом до уваги. Крім того, допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10 пояснювали, що ОСОБА_6 мав захворювання, які були в нього пов'язані з віком, ходив, купував продукти, навіть торгував на ринку та казав що тим самим хоче матеріально допомогти відповідачу. Крім того, відповідачем ОСОБА_4 були надані суду квитанції по сплаті міжнародних телефонних розмов, які свідчать про те, що останній підтримував зв'язок з батьками. Крім того, в ході судового розгляду, як сторони так і свідки не вказували на те, що померлий ОСОБА_6 звертався до відповідача за наданням йому будь-якої допомоги чи скаржився на те, що така допомога йому потрібна, а відповідач ухиляється та не бажає її надавати.

Доводи позивача та її представників, на підтвердження заявлених вимог, про те що ОСОБА_3 та її чоловік понесли витрати, пов'язані з похованням батьків, а відповідач у таких витратах участі не брав, також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки правового значення для вирішення питання про усунення від права на спадщину вони не мають.

Також, не можуть бути прийняті судом до уваги посилання позивача та її представників на те, що батьки за життя висловлювались про те, що квартира АДРЕСА_1 після їх смерті має перейти у спадок ОСОБА_3, оскільки будь-якого розпорядження, відповідно до встановленого законом порядку, а саме - заповіту, а ні ОСОБА_5, а ні ОСОБА_6 не зробили, хоча мали таку можливість.

Таким чином суд констатує, що в ході розгляду справи, не встановлено як факту умисного ухилення відповідача від надання спадкодавцям допомоги, так і факту перебування спадкодавців в безпорадному стані через тяжку хворобу та потребу спадкодавців в допомозі сторони відповідача, а тому підстав для задоволення позову відповідно до ст.1224 ЦК України не має.

На підставі викладеного та керуючись ст.1224 ЦК України, ст.ст. 6,10,11,60,79,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст.294-296 ЦПК України.

СУДДЯ: В.В. АНДРОЩУК