Справа № 2-2435/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.01.2012
року

місто Донецьк

Куйбишевський районний суд м.Донецька

у складі головуючої – судді
ПИСАНЕЦЬ Н.В.,

при секретарі
Слабенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний
будинок «М»ясна весна» про визнання
наказу про звільнення незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди та понесених судових
витрат, зобов»язання видачі дублікату
трудової книжки, -

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2011 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний
будинок «М»ясна весна» про визнання
наказу про звільнення незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди та понесених судових
витрат, зобов»язання видачі дублікату
трудової книжки.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що наказом № 16 к від 26.11.2010
року вона була прийнята на посаду
продавця продовольчих товарів відділу
роздрібної торгівлі ТОВ «Торгівельний
будинок «М»ясна весна» в порядку
переведення з ЗАТ «АПК- ІНВЕСТ». 14.09.2011
року її було звільнено з займаної
посади за п.2 ст. 41 КЗпП України у
зв»язку із втратою довіри, згідно з
наказом № 363 к від 14.09.2011р. Не
погоджуючись із звільненням, позивач
зазначає, що відповідачем при її
звільненні за вказаною підставою не
були доведені ці підстави втрати
довіри, оскільки не зазначені які саме
її винні дії викликали цю втрату
довіри, а також відповідачем не
враховані вимоги ч.3 ст.184 КЗпП України
стосовно неможливості звільнення
вагітних жінок та жінок, що мають
дитину віком до 3-х років, одиноких
матерів при наявності дитини віком до 14
років, до яких й належить вона, оскільки
є матір»ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вважає
підстави свого звільнення
необґрунтованими, у зв»язку з чим діями
відповідача їй була заподіяна моральна
шкода, яка полягала в тому, що у неї
погіршився стан здоров»я, змінився
налагоджений уклад життя та життєвих
стосунків, нормалізація яких потребує
від неї додаткових зусиль. Заподіяну
моральну шкоду вона оцінює в 35 000,00 грн.
і просить стягнути її з відповідача.
Також просить стягнути з відповідача
понесені нею судові витрати за послуги
адвоката.

Просить визнати незаконним наказ про
її звільнення незаконним, поновити її
на посаді продавця продовольчих
товарів відділу роздрібної торгівлі
ТОВ «Торгівельний будинок «М»ясна
весна» та стягнути з відповідача
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу. Також просить суд
зобов»язати ТОВ «Торгівельний будинок
«М»ясна весна» видати їй дублікат
трудової книжки без запису про її
звільнення за п.2 ст. 41 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач та її
представник уточнили позовні вимоги, а
саме – визначили розмір середнього
заробітку, що підлягає стягненню на її
користь у сумі 11 196,16 грн. та розмір
понесених витрат на правову допомогу,
віднесених до судових витрат у сумі
1800,00 грн. , наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ТОВ
«Торгівельний будинок «М»ясна весна» в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та пояснив, що звільнення ОСОБА_1
відбулося згідно норм діючого
трудового законодавства, тому позовні
вимоги вважає необґрунтованими, просив
в задоволенні позову відмовити, надав
письмові заперечення до позову, у яких
виклав підстави та обґрунтування своєї
незгоди з ним.

Суд, заслухавши пояснення позивачки,
її представника, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи і перевіривши їх доказами,
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК України
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір.

Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно та всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Так, в судовому засіданні
встановлено, що позивачка знаходилась
з відповідачем у трудових відносинах,
працюючи продавцем продовольчих
товарів відділу роздрібної торгівлі
ТОВ «Торгівельний будинок «М»ясна
весна», що підтверджується записом № 10
її трудової книжки ( а.с. 8).

Наказом № 363- к від 14.09.2011 року, за
результатами проведення 06.09.2011 року
інвентаризації товарно-матеріальних
цінностей в магазині торгівельної
мережі ТОВ «Торгівельний будинок
«М»ясна весна» було встановлено, що
ОСОБА_1, працюючи продавцем
продовольчих товарів в процесі
здійснення трудової функції, допустила
нестачу товарно-матеріальних
цінностей, у зв»язку з чим, та зважаючи
на неодноразовість встановленого
порушення, її було звільнено з посади у
зв»язку зі втратою довіри за п.2 ст.41
КЗпП України. Підставами звільнення
зазначені у наказі акт інвентаризації
магазина №7 від 06.09.2011р., протокол
засідання інвентаризаційної комісії №
309 від 06.09.2011р., акт інвентаризації
наявних коштів від 06.09.2011р. та
пояснювальна записка ОСОБА_1 (а.с.6, 8).

Відповідно до п. 18 Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6.11.1992
року ( зі змінами) « Про практику
розгляду судами трудових спорів» при
розгляді справ про поновлення на
роботі судам необхідно з»ясувати, з
яких підстав проведено звільнення
працівника згідно з наказом, і
перевіряти їх відповідність законові.
Суд не вправі визнати звільнення
правильним виходячи з обставин, з якими
власник або уповноважений ним орган не
пов»язували звільнення.

З наданої копії договору про повну
матеріальну відповідальність від
26.11.2010 року вбачається, що ОСОБА_1,
обіймаючи посаду продавця
продовольчих товарів, також є
матеріально відповідальною особою та
ознайомлена під підпис з правилами
роботи з матеріальними цінностями
(а.с.39-40).

Зі змісту п.2 ст. 41 КЗпП України,
вбачається, що додатковою підставою
розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу з окремими
категоріями працівників за певних умов
є винні дії працівника, якій
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір»я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

Як встановлено в судовому засіданні,
звільнення позивачки з займаної
посади, з підстави втрати довіри,
представник відповідача обумовлює
неодноразовим порушенням ОСОБА_1 (яка є
матеріально відповідальною особою на
підставі договору) своїх трудових
обов»язків, а саме – в судовому
засіданні вивчені та долучені до
матеріалів справи копії розпоряджень
ТОВ «Торгівельний будинок «М»ясна
весна» від 10.03.2011р., від 14.04.2011р., від
13.05.2011р., від 09.06.2011р., від 13.07.2011р., від
10.08.2011р. про покриття шкоди, спричиненої
робітниками підприємства, у яких серед
інших працівників, визнаних винними у
нестачі товарно- матеріальних
цінностів, зазначена й ОСОБА_1, яка
ознайомлена під підпис про утримання з
її заробітної плати суми нестачі.

За поясненнями у судовому засіданні
позивачки ОСОБА_1, за останній період її
роботи, а саме – з березня 2011 року по
вересень 2011 року, кожен місяць
підприємством відповідача проводились
інвентаризації, за результатами яких
встановлювалась недостача товару на
різні суми, яку потім утримували з її та
інших продавців заробітної плати.
Однак, більш ретельних перевірок з
підстав встановити чиюсь конкретну з
продавців провину у цій недостачі, у
зв»язку з роботою продавців постійно
утрьох, серед яких усі були матеріально
відповідальними особами,
підприємством не проводилось. Позивач
не була згодна з встановленими фактами
нестачі, вважала їх втратою за рахунок
звичайних зрізів, усушки та стіків
товару, тому у своїх поясненнях, в усіх
випадках встановленої нестачі, вона
писала про неможливість пояснити
дійсну причину нестачі. Одночасно,
позивачем підкреслений факт розподілу
розміру встановленої недостачі
пропорційно серед усіх працівників ТОВ
«Торгівельний будинок «М»ясна весна»,
без ретельного з»ясування дійсної
винної особи.

Оскільки розпорядження ТОВ
«Торгівельний будинок «М»ясна весна»
від 10.03.2011р., від 14.04.2011р., від 13.05.2011р., від
09.06.2011р., від 13.07.2011р., від 10.08.2011р. про
покриття шкоди, спричиненої
робітниками підприємства, у яких серед
інших працівників, визнаних винними у
нестачі товарно- матеріальних
цінностів, зазначена й ОСОБА_1, не є
предметом розгляду справи, тому
надавати оцінку вказаним
розпорядженням суд не вправі.

Однак, стосовно поведінки відповідача
після застосування вищевказаних
заходів до позивачки, суд зазначає
наступне. У наказі про звільнення
ОСОБА_1 № 363 -к від 14.09.2011 року
відповідачем вказано на
неодноразовість встановленого
порушення. У той же час, такий захід з
боку власника або уповноваженого ним
органу, як преміювання особи, у даному
випадку – ОСОБА_1 – є заохоченням, а
преміювання, проведене одразу після
факту виявленої та потім погашеної
нестачі, розцінюється судом як
відсутність недовіри до працівника
ОСОБА_1, а навпаки – визнанням її роботи
за окремий період такою, що допускає
застосування до неї заходу заохочення.

На підтвердження вказаних фактів
заохочення ОСОБА_1 за сумлінне
виконання своїх посадових обов»язків
у вигляді щомісячної та одноразової
премії, суду надані накази № 6-пр від
31.03.2011р, № 7-пр від 30.04.2011р., № 8-пр від
31.05.2011р., № 9-пр від 30.06.2011р., № 10-пр від
31.07.2011р.,№ 11-пр від 31.08.2011р. (а.с. 108-113).

Також встановлено відсутність
профспілкового комітету у ТОВ
«Торгівельний будинок «М»ясна весна»,
у зв»язку з чим, згода цього органу або
відмова на звільнення ОСОБА_1 не
надається.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про відсутність належних
обґрунтувань у відповідача для
звільнення ОСОБА_1 саме у зв»язку із
втратою довіри до неї.

Одночасно, грубим порушенням норм
діючого трудового законодавства,
допущеним ТОВ «Торгівельний будинок
«М»ясна весна» під час звільнення
ОСОБА_1, є ігнорування відповідачем
вимог ч.3 ст.184 КЗпП України стосовно
неможливості звільнення з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
вагітних жінок та жінок, що мають
дитину віком до 3-х років, одиноких
матерів при наявності дитини віком до 14
років, до яких й належить вона, оскільки
є одинокою матір»ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.9, 11).

Тобто, основні вимоги позивачки ОСОБА_1
про визнання наказу про її звільнення
незаконним та поновлення її на посаді
продавця продовольчих товарів відділу
роздрібної торгівлі ТОВ «Торгівельний
будинок «М»ясна весна» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, підлягають задоволенню й
похідні вимоги позивачки про стягнення
на її користь середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку, на підставі ст..ст. 116, 117
КЗпП України. Вказаний порядок
розрахунку встановлений для
підприємства, з якого працівник
звільняється, у даному випадку – ТОВ
«Торгівельний будинок «М»ясна весна».
Вивченням позовної заяви ОСОБА_1 та
уточнень до неї, судом вбачається
наявність арифметичної помилки,
допущеної під час нарахування суми
середнього заробітку, що підлягає
стягненню на її користь. З метою
відновлення порушеного права
позивачки та забезпечення повного та
об»єктивного розгляду справи на
підставі діючого законодавства, суд
вважає за необхідне здійснити вірне
нарахування та стягнення середнього
заробітку ОСОБА_1, а саме.

Відповідно до «Порядку нарахування
середньої заробітної плати», яке
затверджене постановою КМУ від 8 лютого
1995 року № 100, середньомісячна заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за останні 2 календарних місяці роботи.

Пояснення у судовому засіданні
представника відповідача та свідка
ОСОБА_3 (бухгалтера товариства) щодо
незарахування до суми середнього
заробітку одноразових премій ОСОБА_1,
отриманих у липні та серпні 2011 року, які
вони вважають одноразовими виплатами,
а не виробничими преміями, суд не бере
до уваги за їх необґрунтованістю.

Відповідно до наданої суду
розрахунково-платіжної відомості
(а.с.104-107), середня заробітна плата
ОСОБА_1 склала:

-          за липень 2011 р.- 6446,05 грн.

-          за серпень 2011 р.- 3389,33грн.

Її середньоденний заробіток за останні
2 місяці роботи на товаристві склав 409
гривень 00 копійок. З часу звільнення і
до розгляду справи судом кількість
робочих днів ОСОБА_1 (при п»ятиденній
робочій неділі, оскільки відомості про
іншій графік роботи позивачки суду не
надано) складає 81, тому суд вважає, що з
відповідача ТОВ «Торгівельний будинок
«М»ясна весна» слід стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу
ОСОБА_1 у розмірі 33129,00 грн. із
розрахунку 409,00 грн.(середньоденний
заробіток) х на 81 робочих днів за період
з 14.09.2011р. по 06.01.2012року = 33129,00 грн.

Стосовно вимог позивача про
відшкодування моральної шкоди, суд
виходить з наступного. Відповідно до
вимог ст. 237-1 ч. 1 КЗпП України,
працівникові проводиться
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв»язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Роз»яснення Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року із змінами від
25.05.2001 року « Про судову практику по
справам про відшкодування моральної (
немайнової) шкоди» пов»язують факт
заподіяння моральної шкоди не лише зі
станом напруженості під впливом
сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із
наявністю втрат фізичного і психічного
характеру, які тягнуть за собою
порушення нормальних життєвих
зв»язків позивачів, зменшення їх
суспільної активності, потребують від
них додаткових зусиль для організації
життя.

В судовому засіданні позивачкою було
пояснено, що у зв»язку із звільненням
її за статтею КЗпП України 41 п.2, яку
вона вважає такою, що дискредитує її як
працівника, в неї дуже погіршився стан
здоров»я, вона знаходилась на
лікарняному (а.с. 29, 144 - 145) та й досі
переживає незаконність дій
відповідача своїм погіршеним
самопочуттям.

Суд вважає, що діями відповідача, який
видав оскаржуваний наказ про
звільнення позивачки, якій у свою
чергу, визнаний судом незаконними,
позивачці спричинені моральні
страждання, пов’язанні із відчуттям
втрати гідності та самоповаги у
зв»язку з незаконними обставинами її
звільнення. На підставі чого, положення
позивачки зазнало суттєвих змін –
погіршився налагоджений уклад її життя
та життєвих зв»язків, нормалізація
яких вимагає додаткових зусиль, вона
почувала себе морально пригнічено та
така ситуація є прямим наслідком дій
відповідача у незаконному звільненні
позивачки.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд
враховує характер, глибину душевних
страждань позивача, і виходячи з засад
розумності та справедливості, частково
задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 та
стягує на її користь у рахунок
відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

Стосовно відшкодування позивачці
понесених судових витрат, які
складаються з оплати правової
допомоги адвоката, суд визнає їх
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсягу з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України,
витрати, пов»язані з оплатою правової
допомоги адвоката несуть сторони.
Будь-яка матеріальна вимога щодо
оплати праці адвоката має бути
аргументованою та виходити з
обґрунтованості вартості послуг
правового характеру, наданих
адвокатом. По даній справі, позивач
обґрунтовує розмір заявлених вимог –
1800,00 грн.- вартістю послуг адвоката, які
відобразились у: складанні позовної
заяви, підготовці запитів щодо
отримання доказів, представництва її
інтересів у суді 1-ї інстанції, вартості
складання уточненої позовної заяви.
Також, розмір вартості послуг адвоката
підтверджений наявними у матеріалах
справи угодою та витягом з журналу
обліку доходів адвоката ОСОБА_4А.(а.с.27,
146-147).

Також підлягають задоволенню вимоги
позивачки щодо зобов»язання
відповідача видати їй дублікат
трудової книжки без запису про її
звільнення за п.2 ст. 41 КЗпП України, що
не протирічить Інструкціії про порядок
ведення трудових книжок на
підприємствах установах та
організаціях.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, а саме –
визнання незаконним наказу про її
звільнення та поновлення на посаді
продавця продовольчих товарів відділу
роздрібної торгівлі ТОВ «Торгівельний
будинок «М»ясна весна», стягнення на її
користь з відповідача середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
часткове відшкодування моральної
шкоди та судових витрат, а також
зобов»язання відповідача видати
позивачці дублікату трудової книжки
без запису про її звільнення за п.2 ст. 41
КЗпП України, відмовивши у задоволенні
інших позовних вимог за
необгрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 41 п.2, 184ч.3 КЗпП України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.1992 р. « Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року « Про судову
практику по справам про відшкодування
моральної ( немайнової) шкоди»
постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100,
ст.ст. 10,11,84,88,209,212,214-215,218 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати незаконним наказ про
звільнення ОСОБА_1 № 363 к від 14.09.2011 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді продавця
продовольчих товарів відділу
роздрібної торгівлі ТОВ «Торгівельний
будинок «М»ясна весна» з 14 вересня 2011
року;

Стягнути з ТОВ «Торгівельний будинок
«М»ясна весна» на користь ОСОБА_1 суму
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу – 33129,00 (тридцять
три тисячі сто двадцять дев»ять) грн. 00
коп.

Стягнути з ТОВ «Торгівельний будинок
«М»ясна весна» на користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди – 5 000,00 (
п»ять тисяч) грн. 00 коп;

Стягнути з ТОВ «Торгівельний будинок
«М»ясна весна» на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 1800, 00 (одна
тисяча вісімсот) грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_1 на
посаді продавця продовольчих товарів
відділу роздрібної торгівлі ТОВ
«Торгівельний будинок «М»ясна весна».

Зобов»язати ТОВ «Торгівельний будинок
«М»ясна весна» видати ОСОБА_1 дублікат
трудової книжки без запису про її
звільнення за ч.2 ст. 41 КЗпП України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд 1-ї
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Суддя: