Справа № 2-4104/11
(2/401/922/12)
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Спаї В.В.,
при секретареві - Конькової А.О.,
за участі позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні коморою,
Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, та квартира належить на праві приватної власності. 06.06.1998 р. ОСББ «Дім»на загальних зборах будинку №32 по вул. Малишева вирішило, що мешканцям будинку дозволено на сходових клітинах установити комори за власні кошти. У 2007 р. син позивача та сусід з кв. 189 ОСОБА_3 побудували комору між 9 та 10 поверхом (для двох квартир), зробили металеві двері, решітку, поставили замок, ключі від замка були у позивача та сусіда. Деякий час користування коморою були мирним, утім, наприкінці 2008 року дружина ОСОБА_3 ОСОБА_4 почала претендувати на користування коморою тільки для своєї сімї, мотивувала зазначене тим, що позивач не є членом ОСББ «Дім», відповідач провокувала на сварки з приводу користування коморою, ледве не доходило до бійок, через що приходилося викликати міліцію. Позивач наполягає, що вона також має право на користування коморою, оскільки її син також приймав участь у її будівництві, поніс певні матеріальні затрати у звязку з цим; утім, наприкінці 2008 року відповідач самовільно виставила речі позивача та поставила новий навісний замок, у звязку з чим доступ до комори позивачеві унеможливила. З цього приводу мали місце звернення позивача до правоохоронних органів та прокуратури, утім, позивач отримувала відповіді про відсутність компетенції зазначених органів у вирішенні даного питання. Приписи позову ОСОБА_1 складають наступні правові норми: ч. 4 ст. 55 Конституції України, ч. 2 ст. 282 ЦК України, Рішення Конституційного Суд України від 02.03.2004 р. №4-рп/2004, у звязку з чим у позові й заявлено вимогу про зобовязання відповідача усунути перешкоди у користуванні нею допоміжним приміщенням.
У судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача та за ухвалою суду від 03.04.2012 р., занесеної до журналу судового засідання, вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Заслухав пояснення позивача, допитав свідків та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю з огляду на такі встановлені обставини.
Позивач є власником квартири АДРЕСА_2; у відповідності до протоколу загальних зборів будинку №32 по вул. Малишева від 06 червня 1998 року було схвалено на сходових клітинах мешканцям встановити комори за рахунок власних коштів.
За ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Виконуючи обовязок доказування, позивач, на переконання суду, довела слушність власних доводів, надав докази відповідно до ст. 57-59 ЦПК України; окрім того, при визначенні правового режиму користування коморою сторонами за цим позовом, то суд також погоджується із слушністю доводів позивача та виходить з того, що правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», та за ст. 1 цієї правової норми допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).
За ст. 19 зазначеного вище Закону спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку; поняття «неподільного майна»визначено у ст. 1 зазначеної вище правової норми, та у відповідності до неї це неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку.
Разом з тим, розвязуючи заявлену вимогу у цій справі, суд виходить із встановлених судом та зазначених вище фактів: зокрема, протоколом загальних зборів будинку №32 по вул. Малишева у м. Дніпропетровську, згідно з яким було дозволено мешканцям на сходових клітинах встановити комори за рахунок власних коштів.
Відповідно до пояснень свідків (ОСОБА_5 та ОСОБА_6О.), ОСОБА_7 встановлював двері на перегородці на сходовій клітині біля квартири АДРЕСА_2 між 9 та 10 поверхом за кошти, надані сином позивача. Так, ним була встановлена металева двір, він зривав старі замки, підігнав, аби двір стояла у лутці. Свідок ОСОБА_6 надав аналогічні пояснення, та окрім того пояснив, що допомагав матері (позивач у цій справі) облаштовувати комору; у 2008 році відповідач поставила додатковий навісний замок,тим самим перекрив доступ ОСОБА_1 до належних їй речей (зокрема, у коморі знаходилися наступні речі: ламп паяльна, руберойд, банки, підставка з тренажера). Разом з тим, відповідно до пояснень свідка, знайомий відповідача погрожував свідкові, у звязку з чим мали місце звернення до дільничного інспектора та після цього все припинилося.
У відповідності до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ОСОБА_8 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону, стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку. Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України).
Відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і т. ін.
За таких обставин, оскільки користування позивачем допоміжним приміщенням (побудованою коморою) через дії відповідача, повязані із припиненням доступу ОСОБА_1 до комори, яка була споруджена, у тому числі за кошти та задля трудових зусиль позивача та найманих ним осіб, унеможливлено, для суду вбачаються підстави для поновлення порушених прав позивача про ухвалення про задоволення позову повністю.
При прийнятті даного рішення судом враховується також те, що відповідач не скористався право брати участь у судових засіданнях, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд вирішував справу на підставі наявних в ній доказів та через що для суду вбачалися би інші підстави для прийняття іншого висновку у справі.
Вирішуючи в обовязкову порядку відповідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги те, що позивач має пільги щодо сплати судового збору (є інвалідом 2 групи), тому у порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають присудженню до стягнення судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 109, 40 грн., розмір яких визначений у відповідності до Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 11, 15, 212, 214-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Зобовязати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні коморою, розташованою у м. Дніпропетровську по вул. Малишева, у буд. №32 між девятим та десятим поверхом біля квартир №189 та №190.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані зі сплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 37 (тридцяти семи) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 109 (ста девяти) грн. 40 (сорока) коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України: рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя