АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОСОБА_1
Справа №22-ц/2690/2442/11 Головуючий в 1 інстанції - Мазур І.В.
Доповідач - Желепа О.В,
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2012 року колегія судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Желепи О. В.

Суддів: Кабанченко O.A., Іванченка М.М.

При секретарі: Василевському Я.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення, зняття з реєстраційного обліку, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В. , пояснення позивача ОСОБА_5 та представника позивачів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2011 року в задоволені позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення, зняття з реєстраційного обліку - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу.

В скарзі просили рішення першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилалися на те, що рішення суду є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд проігнорувавши норми Конституції та цивільного законодавства України, помилково посилався на ст. 156 Житлового кодексу України. Зазначали, що відповідачка не є членом сімї позивача №1, оскільки шлюб офіційно розірваний, вони не проживають спільно, вона не приймає участі у спільному побуті, не оплачує плату за користування квартирою та комунальні послуги. Відповідачка перешкоджає позивачам користуватися належним їм майном-квартирою, порушує їх права власників, а тому з метою захисту права власності позивачів, застосуванню в даному спорі підлягають норми ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 383, 391 Цивільного кодексу, а не норми ст. 156 Житлового кодексу України, які застосував суд.

В апеляційному суді позивач ОСОБА_2 та представник позивачів доводи скарги підтримав.

Відповідачка в судове за сідання не з явилась, про розгляд справи повідомлена.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім ї власника жилого будинку, що

проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим

приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про

порядок користування приміщенням.

Згідно ч.4 даної статті до членів сім ї власника квартири належать особи зазначені

в ст.. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє

їх права користування займаним приміщенням.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав встановленими

такі обставини.

Квартира АДРЕСА_1 належить позивачам на

праві спільної власності.

Відповідачка поселилась до вказаної квартири, як дружина ОСОБА_6, шлюб з

яким розірвано 17 січня 2011 року.

Так, як припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів

сім ї права користування ним, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність

підстав для виселення ОСОБА_6 зі спірної квартири, як особу що втратила на неї права.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції

доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що обставини, які мають

значення для вирішення спору, які суд вважав встановленими при розгляді справи є

доведеними.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову про усунення

перешкод в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_4, як такої що втратила

право на житло , відповідають встановленим обставинам та нормам матеріального права,

які правильно застосовані судом.

Доводи апеляційної скарги по те, що суд повинен був задовольняти позов на

підставі ст. ст. 316, 317, 383, 391 Цивільного кодексу не можуть бути прийняті

апеляційним судом, так як вказані норми права не регулюють правовідносини, щодо

виселення колишніх членів сім ї власника та визнання їх такими, що втратили право на

житло.

Посилання представника позивачів на те, що ОСОБА_4 втратила право на

користування квартирою, так як тривалий час в ній не проживає, але перешкоджає

позивачам в користуванні їх власністю, спростовуються поясненнями наданими ОСОБА_4

В.Д. в судовому засіданні апеляційного суду, де той пояснив, що його колишня дружина

постійно в квартирі не проживає, але періодами приходить до квартири. Він і дочка на

даний час мають вільний доступ до спірної кватири.

Доводи скарги про те, що відповідачка не бере участі в оплаті комунальних послуг

на правильність рішення суду не впливає, так як позивачі не позбавлені права звернутись

до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_7 вказаних платежів.

Доводи про те, що відповідачка створює неможливі умови для проживання для

власників квартири є недоведеними та можуть бути підставою для її виселення з інших

підстав, які в позовній заяві не зазначались, а відповідно до ст.. 303 ЦПК України,

апеляційний суд розглядає справу в межах позовних вимог, що заявлені в районному суді.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків районного

суду.

Рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального

права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК

України, колегія суддів, -

УХВАЛИ Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3

Володимирівни відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2011 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановления, однак може бути оскаржена

протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Головуючий: Судді: