Справа № 2-8425/11 Головуючий у 1
інстанції:Кухтей Р.В. Провадження №
22-ц/0390/1051/2012 Категорія:52 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів - Здрилюк О.І., Веремчук Л.М.,

при секретарі - Шереметі Т.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Солтисюка
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до
житлово-комунального підприємства № 2
м. Луцька (далі -ЖКП № 2) про поновлення
на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
апеляційною скаргою відповідача ЖКП №
2 на рішення Луцького міськрайонного
суду від 27 квітня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

22 грудня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 10 січня 1993 року
він працював у відповідача на посаді
електрика, а з 30 червня 2009 року -на
посаді електромонтажника з освітлення
та освітлювальних мереж 4-го розряду.

Наказом № 2/119 від 19 грудня 2011року його
звільнено з роботи у зв'язку з появою на
роботі в нетверезому стані згідно з п. 7
ст. 40 Кодексу законів про працю (далі
-КЗпП) України.

Вважаючи звільнення незаконним, просив
поновити його на раніше займаній
посаді та стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 27 квітня 2012 року позов задоволено
частково.

Постановлено поновити ОСОБА_3 на посаді
електромонтажника з освітлення та
освітлювальних мереж 4-го розряду ЖКП №
2.

Стягнути з ЖКП № 2 на користь ОСОБА_3 9136
грн. 10 коп. середнього заробітку а час
вимушеного прогулу.

Стягнути з ЖКП № 2 на користь держави 321
грн. 90 коп. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі
допустити до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач ЖКП № 2
м. Луцька просить скасувати це рішення,
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
цим обставинам та порушення норм
матеріального і процесуального права.

В запереченні позивач ОСОБА_3 зазначає
про безпідставність доводів
апеляційної скарги, яку просить
відхилити, а оскаржуване рішення
залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗПп України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
влсником або уповноваженим ним органом
у випадку появи на роботі в нетверезому
стані, у стані наркотичного або
токсичного сп'яніння.

На підставі досліджених доказів судом
першої інстанції встановлено, що
наказом № 1/1 від 02 серпня 1999 року ОСОБА_3
був прийнятий на роботу на посаду
електрика 4-го розряду ЖКП № 5, про що
було зроблено відповідний запис у його
трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а. с. 5).

Наказом № 2/119 від 19 грудня 2011 року він
був звільнений з роботи з посади
електромонтажника з освітлення та
освітлювальних мереж ЖКП № 2
відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України за
появу на роботі у нетверезому стані (а.
с. 4, 35).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 Цивільного
процесуального кодексу (далі -ЦПК)
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч наведеним правовим нормам
відповідач не надав суду беззаперечних
доказів перебування ОСОБА_3 на робочому
місці у нетверезому стані.

В наказі про припинення трудового
договору зазначено, що підставою для
звільнення позивача стало заключення
лікаря-нарколога, видане Волинським
обласним наркологічним диспансером
міста Луцька (а. с. 35-36).

Медичний огляд ОСОБА_3 в
наркодиспансері був проведений на
підставі направлення оперативного
чергового Луцького МВ УМВС Голядинця
Т.В. № 5156 (а. с. 76). Однак в даному
направленні не зазначено ні його
реєстраційного номера, ні дати
реєстрації. Крім того, у направленні
вказано час направлення 16 год. 45 хв. 18
грудня 2011 року, а час проведення
освідування 16 год. 50 хв. 19 грудня 2011
року. При цьому відповідачем не надано
доказів того, у зв'язку з чим
направлення на медичний огляд було
здійснено працівником міліції, а не
роботодавцем, на підставі яких наявних
в розпорядженні органів внутрішніх
справ документів (заяви, повідомлення,
матеріалів перевірки тощо) воно
здійснювалося.

Суду було надане консультативне
заключення лікаря-нарколога
Волинського обласного наркологічного
диспансеру від 19 грудня 2011 року № 1956,
яким ОСОБА_3 встановлено діагноз:
алкогольне сп'яніння легкого ступеня. У
вказаному заключенні міститься підпис,
однак відсутні дані про те, хто
проводив огляд, та особиста печатка
особи, уповноваженої його проводити (а.
с. 36).

Клопотання про допит в судовому
засіданні особи, яка направила
позивача на огляд, та особи, яка його
провела, суду не заявлялося.

Більше того, відповідачем не надано
жодних доказів з приводу того, коли, де,
ким і за яких обставин ОСОБА_3 був
виявлений на робочому місці у
нетверезому стані. Жодних актів при
цьому не складалося. Клопотання про
допит осіб, які були очевидцями
нетверезого стану позивача, також не
заявлялося.

Роботодавцем порушено встановлений ч. 1
ст. 149 КЗпП України порядок
застосування дисциплінарного
стягнення, що виразилося у не
відібранні від позивача письмових
пояснень.

В наявному в матеріалах справи
поясненні ОСОБА_3 від 19 грудня 2011 року, в
якому не зазначено, кому воно
адресоване, йдеться про те, що він
вживав спиртні напої напередодні -18
грудня 2011 року (а. с. 50). Наведене
суперечить поясненню позивача, яке він
давав дільничному інспектору міліції 19
грудня 2011 року, в якому стверджується
про вживання спиртного в цей день (а. с.
37). Однак даний доказ не може вважатися
допустимим, оскільки суду не надано
відомостей про причини і підстави
відібрання пояснення у ОСОБА_3
працівником міліції.

Тому у відповідності з ч. 1 ст. 59 ЦПК
України згадані пояснення вірно не
прийняті судом до уваги.

Аналіз наведених обставин в їх
сукупності дає підстави зробити
висновок про те, що жодного належного і
допустимого доказу на підтвердження
факту перебування позивача на робочому
місці у нетверезому стані відповідач
суду не надав.

Виходячи з викладеного, давши вірну
правову оцінку обставинам справи та
наданим сторонами доказам, суд
обґрунтовано задовольнив позов
частково, поновивши на роботі
незаконно звільненого працівника та
стягнувши на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Розмір такого заробітку обчислений
судом на підставі довідок ЖКП № 2 про
середню заробітну плату ОСОБА_3 за
листопад і грудень 2011 року (а. с. 26-27) та
розрахунку, наданого позивачем (а. с. 99).

Заперечень проти вказаного розрахунку
відповідач суду не надав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

В апеляційній скарзі, як і в суді першої
інстанції, відповідачем не наведено
належних і допустимих доказів на
підтвердження правомірності
звільнення позивача з роботи.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
містять встановлених законом підстав
для скасування оскаржуваного рішення,
яке постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ЖКП № 2
відхилити, а рішення Луцького
міськрайонного суду від 27 квітня 2012
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: