№ 2-
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2012 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16 грудня 2011 року звернулася до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про розірвання шлюбу. Позивач в своєму
позові та в ході судового засідання
посилається на те, що з відповідачем
знаходиться позивач у зареєстрованому
шлюбі з 02 червня 2003 року, від спільного
мешкання та шлюбу мають двох спільних
неповнолітніх дітей –сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Спільне життя не склалося, в сім’ї не
було взаєморозуміння, відповідач
порушував подружню вірність, виникали
сварки, що призвело до розпаду сім’ї.
Разом фактично не мешкають, спільне
господарство не ведуть, подружні
стосунки припинені в листопаді 2011 року,
стосунки не підтримують. Сім’я
розпалася та поновлена бути не може.
Примирення та збереження сім’ї не
можливе. Спору, пов’язаного з майном,
на теперішній час немає, діти після
розлучення будуть мешкати з матір’ю
–позивачкою. Просила шлюб розірвати,
задовольнивши позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, не погодився
з їх доводами і викладеними в них
обставинами, позицією позивача,
заперечував проти розірвання шлюбу і
задоволення позову, вважає, що їх сім’ю
ще можливо зберегти і просив в
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивача і
відповідача, з’ясувавши думку сторін,
оцінивши добуті та представлені
докази, перевіривши матеріали справи,
суд вважає позов не обґрунтованим і не
підлягаючим задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Згідно
ст. 58 ЦПК України належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2
знаходяться в шлюбі з 02 червня 2003 року,
що зареєстрований виконавчим
комітетом Ілларіонівської селищної
ради Синельниківського району
Дніпропетровської області, актовий
запис № 16. Від цього шлюбу та спільного
мешкання мають двох спільних
неповнолітніх дітей –сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сумісне життя між сторонами
не склалося, в сім’ї не було
взаєморозуміння, виникали сварки, що
призвело зараз до розладу в сім’ї і
роздільного мешкання. Шлюбних і
подружніх відносин немає з листопада
2011 року, з того часу не мешкають разом,
спільне господарство не ведуть,
стосунки підтримують. Прийняті наміри
до порозуміння та примирення за той час
ні до чого не призвели.

У відповідності до ст. 110 Сімейного
Кодексу України позов про розірвання
шлюбу може бути пред'явлений одним з
подружжя.

Згідно ст. 111 СК України суд вживає
заходів щодо примирення подружжя, якщо
це не суперечить моральним засадам
суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України
суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги, що
подружжя стосунки підтримує, сумісно
господарство не веде, але відповідач
заперечує проти розлучення і вважає, що
примирення між сторонами можливе,
спільне мешкання можливе, не
підтримують шлюбні відносини не
тривалий час, спору стосовно спільно
нажитого майна зараз немає, але
належних заходів до збереження шлюбу
та вирішення питань подружнього життя
сторони не приймали, раніше до суду з
питанням про розірвання шлюбу не
зверталися, суд вважає можливим
примирення сторін і збереження сім’ї
сторін та не можливим розірвання шлюбу
між ними.

При таких обставинах суд вважає
можливим примирення сторін, а тому
ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 110, 111, 112 СК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61,
209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -