Справа №2-59/12 Головуючий у суді у 1 інстанції - Прокудіна
Номер провадження 22-ц/1890/2372/12 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2012 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Ільченко О. Ю. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням шляхом виселення

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної власності на майно,

в с т а н о в и л а:

Звертаючись з позовом ОСОБА_2 просила усунути перешкоди в користуванні домоволодінням за адресою: м. Суми вул. Перша Красносільська, 9, що належить їй на праві приватної власності, шляхом виселення ОСОБА_3

ОСОБА_3 звертаючись з зустрічним позовом просив визнати за ним та ОСОБА_2 право спільної власності на майно, набуте за період проживання ним однією сімєю з ОСОБА_2 без укладення шлюбу та визнати за ним право власності на 35/100 домоволодіння за адресою: м. Суми, вул. Перша Красносільська, 9.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неналежне дослідження матеріалів справи, просить рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неналежне дослідження матеріалів справи, просить рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні його позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником домоволодіння розташованого в м. Суми по вул. Перша Красносільська, 9, 63/100 частини якого купила у своєї тітки ОСОБА_5 за особисті кошти, інші 37/100 частини успадкувала після смерті свого батька.

Починаючи з 1997 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали проживати в спірному домоволодінні, у шлюбні відносини не вступали, дітей від спільного проживання не мають.

ОСОБА_2 на даний час в спірному домоволодінні не проживає.

ОСОБА_3 з 22.12.1995 р. зареєстрований та є наймачем квартири за адресою м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, 63 б, кв. 19, яка 28.08.1996 р. була приватизована.

Вказані факти з достатньою повнотою встановлені судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції вірно з'ясував спірні правовідносини, повно, всебічно встановив обставини, що мають значення для справи у відповідності з ч.1 ст.212 ЦПК України, дослідив всі наявні докази в справі та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

В апеляційній скарзі не наведені обставини та докази, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду.

Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Вирішуючи даний спір, місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог не надала доказів у відповідності зі ст. 60 ЦПК України в підтвердження того, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні домоволодінням, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.

З даним висновком місцевого суду колегія суддів цілком погоджується, оскільки він зроблений з врахуванням обставин справи та норм матеріального права.

Під-час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 на спростування даного висновку нових доказів не надала і даючи пояснення підтвердила, що вони дійсно деякий час з ОСОБА_3 проживали однією сімєю, вона має змогу користуватися своїм домоволодінням але не бажає цього робити за умови проживання в ньому відповідача ОСОБА_3 у звязку з погіршенням відносин між ними.

Колегія суддів погоджується і з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що дійсно сторони деякий час проживали однією сімєю в домоволодінні по вул. Перша Краснопільська, 9 в м. Суми, що належить на праві власності ОСОБА_2 Підтримуючи домоволодіння в належному стані періодично робили там ремонт та відповідні покращення. Проте, позивач ОСОБА_3 не надав суду достатніх доказів, які б підтвердили, що покращення домоволодіння і вкладення в них його особистих коштів є настільки значними, що дають підстави для визнання за ним права власності на частину домоволодіння. Враховуючи встановлені обставини справи колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не позбавлений можливості ставити питання перед ОСОБА_2 про виплату йому грошової компенсації, проте такі вимоги ним в даній справі не заявлялися.

Інші доводи апеляційних скарг рішення суду не спростовують та не можуть бути підставою для його зміни чи скасування, оскільки зводяться до переоцінки доказів в повній мірі досліджених місцевим судом і покладених в основу рішення суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни, чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2012 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -