Справа № 2/1306/94/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 лютого 2012 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі - Михавко І.І.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третьої особи Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області, про виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом, в якому, з врахуванням уточненої позовної заяви, просить суд виселити відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, стягнути з відповідачів в її користь заборгованість за надані комунальні послуги в сумі 4 656 грн. 07 коп. та судові витрати по справі в сумі 171 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору купівлі продажу від 06.08.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 802, нею було придбано у власність квартиру № 38 по вул. Січових Стрільців у м. Стебнику Львівської області. Кошти на придбання квартири, ремонтні роботи, придбання речей домашнього вжитку дали її батьки. 15.11.2007 року вона одружилася з відповідачем ОСОБА_3 і після одруження 14.12.2007 року прописала відповідача, як свого чоловіка, у спірну квартиру. Проте, спільне подружнє життя з ОСОБА_3 у неї не склалося, тому 15.04.2010 року вони розлучилися. Оскільки відповідач неодноразово піднімав на неї руку, а вищевказана квартира однокімнатна, змушена була після розлучення переїхати проживати до своїх батьків. Коли намагалася потрапити у свою квартиру, відповідач їй постійно перешкоджав. На неодноразові прохання до ОСОБА_3, щоб віг виїхав з її житла останній не реагує. Поряд з цим, її колишній чоловік допустив заборгованість по комунальних послугах, яка вже складає суму 4656, 07 грн. Оскільки вона з вини відповідача у своїй квартирі не проживає, у ній проживає і користується комунальними послугами, вважає, що він повинен повернути їй заборговану суму.

Крім цього, відповідач проживає у її квартирі зі своєю співмешканкою, користується разом з нею речами позивачки, її меблями.

Вважає, що відповідачі порушують її право на володіння та користування власністю. Спірна приватна власність набута нею до одруження з відповідачем. ОСОБА_3 не є членом її сімї, нею не укладався з ним жоден договір найму, а відповідачка ОСОБА_4 взагалі проживає у її власній квартирі без будь яких підстав.

В судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції суду додатково пояснили, що вони є батьками позивачки. Саме ними спірна квартира була куплена для дочки ще до одруження з відповідачем. Вказана квартира знаходиться в заставі банку згідно укладеного між позивачкою та АКБ УКРСОЦБАНК договору іпотеки. В даний час для сплати кредиту у їхньої дочки виникла необхідність розпорядитися своєю власністю, однак, відповідачі перешкоджають їх у цьому і в добровільному порядку квартиру дочки не звільняють. Відповідач ОСОБА_3 вже не є членом сімї ОСОБА_2, а свою громадянську дружину ОСОБА_4 він привів жити у квартиру без будь якого погодження з позивачкою.

Крім цього, протягом тривалого часу ОСОБА_3 , проживаючи з другою дружиною у квартирі позивачки, сплачують лише за ті комунальні послуги, яких їх можуть у будь який час позбавити за світло і газ, а за інші комунальні послуги вони накопичили значні борги, які, як вважають представники позиваки, повинні відшкодувати в користь ОСОБА_2 власниці квартири.

Відповідач ОСОБА_3, який згідно доручення є представником і ОСОБА_4, в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, тим самим умисно затягуючи розгляд справи та зловживаючи своїми процесуальними правами. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності. У попередніх судових засіданнях ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своїх заперечень суду пояснив, що спірна квартира куплена ним на позивачкою за спільні гроші. Для цього ним було взято кредит у банку. Ремонт також проведено за спільні кошти. Він дійсно проживає у квартирі зі своєю другою дружиною. Вважає, що має всі права на дану квартиру не погоджується її звільняти.

Третя особа - Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області, в судове засідання не зявився, попередньо подавши заяву про розгляд справи у їхню відсутність.

Вислухавши пояснення представників позивача, взявши до уваги пояснення відповідача ОСОБА_3, дані у попередніх засіданнях, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити частково виходячи з наступного:

Згідно договору купівлі продажу квартири № 802 від 06.08.2007 року ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_2. Право власності ОСОБА_2 на вищезазначену квартиру підтверджено і витягом з Державного реєстру правочинів від 06.08.2007 року, і довідкою Дрогобицького ДК МБТІ від 09.07.2007 року.

Як встановлено в судовому засіданні і сторонами не оспорюється ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В уклали шлюб 15.11.2007 року, а 15.04.2010 року шлюб між ними було розірвано.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як підтверджено в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_3, він дійсно проживає у спірній квартирі з ОСОБА_4, однак жодних документів, які б підтверджували право користування та перебування у вказаній квартирі ОСОБА_4 відповідачами суду не представлено.

Відповідно до ст. 98 Житлового кодексу України наймач житлового приміщення та члени його сімї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є у їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасові жильці), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сімї наймача.

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів його сімї, які проживають разом з ним, зобовязані негайно звільнити приміщення, а у разі відмови підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства, те, що ОСОБА_4 проживає у квартирі , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності без згоди на те останньої, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки про виселення з житлового приміщення ОСОБА_4 є підставними і такими, що підлягають до задоволення.

Суд критично оцінює посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що для придбання спірної квартири ним особисто було взято кредит в АКБ УКРСОЦБАНК, оскільки, як вбачається з поданих відповідачем суду на підтвердження даного документів, останній 06.08.2007 року дійсно оформив кредит у вказаному банку (Договір кредиту № 630/02-74 ). Однак, в забезпечення даного договору в іпотеку передано нежитлове приміщення за адресою: вул. М. Грушевського, буд. 10 в м. Стебнику Львівської області( договір іпотеки від 06.08.2007 року), а не спірна квартира.

Разом з тим, суд бере до уваги посилання представників позивача на те, що у позивачки виникла необхідність розпорядитися своєю власністю спірною квартирою, оскільки вказана квартира передана в іпотеку банку для забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором.

Дане підтверджується Договором іпотеки від 13.08.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_2 передала, а АКБ УКРСОЦБАНКприйняв в іпотеку в якості забезпечення виконання зобовязання за Договором кредиту № 630/02-81 від 13.08.2007 року, укладени між Іпотекодержателем (банком) та Іпотекодавцем (ОСОБА_2 Б.)

Заслухавши покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, які викликані до суду за клопотанням відповідача ОСОБА_3, суд дійшов висновку, що останніми не повідомлено обставин, які б підтверджували позицію відповідача та давали підстави вважати, що спірна квартира куплена за його фінансової участі.

Зокрема, свідок ОСОБА_7, попередній власник квартири, суду пояснив, що джерело коштів, за які позивачкою була куплена у нього квартира, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_8, який проводив у спірній квартирі ремонтні роботи після її придбання ОСОБА_2, суду повідомив, що гроші за виконані роботи йому платив відповідач ОСОБА_3, однак, жодних інших обставини щодо купівлі квартири та джерела походження коштів, якими з ним розраховувалися він не знає.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що з подружжям позивачки та відповідача ОСОБА_3 вони товаришували сімями. Йому відомо лише те, що попередньо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знімали квартиру. Фінансові справи їхньої сімї йому не відомі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, суд дійшов висновку, що проживання відповідачів у спірній квартирі не ґрунтується на нормах діючого цивільного та житлового законодавства і, займаючи квартиру позивачки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкоджають користуванню та розпорядженню ОСОБА_2 своїм майном. Тому це її право підлягає захисту шляхом виселення відповідачів зі спірного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Суд вважає, що не підлягають до задоволення вимоги позивачки щодо накладення арешту та подальшого вирішення позовних вимог, що стосуються побутових меблів та побутової техніки, оскільки ОСОБА_2 та її представники не надали суду належних доказів щодо існування даного майна і того, що перечислені у позовній заяві речі куплено за їхні кошти .

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів в користь позивача заборгованості за надані комунальні послуги в сумі 4656 грн., 07 коп., суд дійшов висновку, що в цій частині в задоволення позовних вимог також слід відмовити, оскільки позивачем хоче і підтверджено відповідними платіжними квитанціями та довідками підприємств, що надають комунальні послуги, наявну заборгованість, яка рахується за квартирою № 38 в будинку № 1 по вул. С. Стрільців у м. Стебнику, однак представниками позивача не надано доказів того, що ОСОБА_2 понесла дані витрати.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в сумі 171 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10,11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 98, 155 ЖК України, ст. 57 СК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 321, 391 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Зняти ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) з реєстраційного обліку, а саме: з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 судові витрати в справі в сумі 171 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя