У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_1.,

при секретарі: Сенчук А.О.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 липня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей,-

В С Т А Н О В И Л А:

12 червня 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 23 жовтня 1993 року між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, який 19 січня 2011 року розірвано рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 тa дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти проживають разом із позивачкою ОСОБА_2 та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Великомихайлівської селищної ради Одеської області від 05.06.2012 року.

ОСОБА_4 являється інвалідом дитинства (діагноз: міопія високого ступеню обох очей, складний міопічний астигматизм, (дистрофія сітківки, амбліопія). Син являється інвалідом з 21.10.2010 року і потребує постійного дорогого лікування та періодичної заміни складних окулярів.

ОСОБА_5 також являється інвалідом дитинства (діагноз: вроджена висока ускладнена міопія обох очей, складний міопічний астигматизм, периферична хоріоретинальна дистрофія обох очей). Дочка являється інвалідом з 24.04.2007 року і потребує постійного дорогого лікування тa постійної заміни складних окулярів.

Відповідач ОСОБА_3 проживає окремо. Матеріальної допомоги на утримання сина та дочки не надає, хоча позивач неодноразово просила його про це. Оскільки діти є інвалідами дитинства, кожного місяця необхідно купувати медикаменти на їх лікування. Через те, що відповідач не виконує свого обов'язку щодо утримання дітей, то усі обов'язки щодо утримання та виховання дітей позивач ОСОБА_2 несе самостійно. Тому вона звернулась до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та заперечував проти стягнення з нього аліментів, просив суд в позовних вимогах відмовити повністю, при цьому підстав для відмови суду не повідомив, також не довів суду, що відповідач надає матеріальну допомогу добровільно.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 липня 2012 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2І, в розмірі 500 гривень, щомісяця починаючи з 12.06.2012 року до повноліття дитини, тобто до 28.06.2013 року та неповнолітньої дочки ОСОБА_5, в розмірі 500 гривень, щомісяця починаючи з 12.06.2012 року до повноліття дитини, тобто до 14.06.2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_2 у розмірі 300 гривень, та на утримання дочки ОСОБА_5 300 гривень, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та його пояснення на апеляцію, заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка і відповідач знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 1993 року до 19 січня 2011 року (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 тa дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчать копії свідоцтва про народження (а.с.5, 6).

З моменту фактичного припинення шлюбних вілносин сторони по справі однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть. Неповнолітні діти постійно проживають з матірю та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою №1069/021в виданою виконкомом Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області від 05 червня 2012 року (а.с. 7).

Судом першої інстанції було правильно застосовано норму ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно положень ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи те, що відповідач, на час винесення рішення місцевим судом, не працює і не має постійного доходу, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з нього аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини.

З урахуванням того, що діти позивачки та відповідача є інвалідами дитинства та потребують додаткових витрат на утримання, постійного дорогого лікування, тому колегія суддів погоджується з місцевим судом про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей у сумі по 500 гривень на кожну дитину.

За таких обставин, доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки його доводи суперечать закону та інтересам неповнолітніх дітей, інвалідів дитинства.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_6

ОСОБА_1