Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.12.2012 Справа №1915/15626/2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Сливки Л. М..

за участі секретаря Добрянської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у вересні 2012 року в інтересах позивачки ОСОБА_1 предявив до суду позов до відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, покликаючись на те, що спірна квартира кооперативна, була надана їм із відповідачем у 1973 році, до 1988 року вони здійснили виплату її вартості, квартира є їх із відповідачем спільною сумісною власністю, однак він позбавляє її можливості безперешкодно здійснювати своє право власності на належну в спільному майні частку.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 позов підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві, просить задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивачки не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Сторони позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 29 травня 1973 року до 12 жовтня 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується записами в паспорті ОСОБА_1 серії МС номер 305237, виданому Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області 13 березня 1998 року, та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ИД № 040304, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 12 квітня 2012 року.

Як слідує з відповіді № 171 ЖБК № 13 від 06 липня 2012 року, ОСОБА_3 з 26 липня 1973 року є членом житлово-будівничого кооперативу, пайовий внесок за житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1 сплачувався з 1973 по 1988 рік та у 1988 році повністю виплачений. Ордер на вселення у квартиру не зберігся.

Таким чином судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 вступив до житлово-будівничого кооперативу після одруження з ОСОБА_1 Пайовий внесок сплачувався за час перебування сторін у шлюбі з 1973 по 1988 рік.

Відповідно до статей 15, 16 Закону України "Про власність", який був чинним на момент виникнення та здійснення зазначених правовідносин, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на це майно. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України, відповідно до ст. 22 якого майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, і кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" після повної сплати подружжям у період їх сумісного проживання пайового внеску в ЖБК квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Із викладених у позовній заяві обставин вбачається, що ОСОБА_3 позбавляє ОСОБА_1 можливості безперешкодно здійснювати право власності на належну їй у спільному майні частку.

Відповідно до ст. 369, 370, 372 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, розпоряджаються за згодою всіх співвласників, мають право на виділ належної їм частки чи на поділ майна. При цьому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Таким чином судом установлено порушення прав позивачки, які підлягають до захисту шляхом задоволення її позовних вимог визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 224, 226, 213, 215, 223, 228, 233, 294, ч. 4 ст. 295 ЦПК України, ст. ст. 372, 392 Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1..

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 214 гривень 60 копійок понесеного судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом за умови подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддяОСОБА_4