АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/8498/12 Справа № 2/0418/278/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Михайловська С.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Михайловської С.Ю.

Суддів Єлізаренко І.А., Деревянко О.Г.

При секретарі Качур Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Пятої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про переведення на співвласників прав та обовязків покупця, визнання права власності на частину домоволодіння, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Пятої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про переведення на співвласників прав та обовязків покупця, визнання права власності на частину домоволодіння, відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові позивачу встановив, що ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2004 року, виданого виконкомом Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, ОСОБА_3 є власником 9/100 частин домоволодіння по вул.Барвинківській,38 в м.Дніпропетровську.

Згідно договору купівлі-продажу від 05.12.1998 року між ОСОБА_6, що діяв від імені ОСОБА_5, з одного боку та ОСОБА_4 з іншого боку, остання придбала 61/100 частин домоволодіння по вул.Барвінківській,38 в ОСОБА_2, що належав ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 12.10.1991 року.

Як зазначає позивачка в своєму позові продавець та покупець за вказаним договором ввели її в оману повідомивши, що укладається договір дарування частки, а не договір купівлі-продажу, через що вона не скористалась своїм правом привілеєвої купівлі частки домоволодіння.

При цьому, позивачка заперечувала факт написання нею заяви при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу 05.12.1998 року щодо відмови від права привілеєвої купівлі частки домоволодіння, що відчужувалось ОСОБА_5, зазначивши що не підписувала останню.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №2974-10 від 15.02.2011 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 в графі «підпис» заяви ОСОБА_3 від 05.12.1998 року на адресу П'ятої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням її справжніх підписів.

В зв'язку з цим, посилаючись на положення ст.363 ЦК України (в редакції 2004 року) позивачка просила перевести на неї права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу 61/100 частин домоволодіння по вул.Барвінківській,38 в м.Дніпропетровську від 05.12.1998 року та визнати за нею право власності на 61/100 частину вказаного домоволодіння.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України (в редакції 2004 року) останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки між сторонами виник спір щодо відчуження майна за договором купівлі-продажу, що був укладений 05.12.1998 року, суд прийшов до висновку, що до спірних правовідносин повинні бути застосовані положення ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1,4 ст.11З ЦК України (в редакції 1963 року) користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі воєї частки в спільному майні.

Відповідно до ст.114 ЦК України (в редакції 1963 року) при продажу частки в спільній власності сторонній собі решта учасників спільної часткової власності має право привілеєвої купівлі частки, що продається по ціні, за якою вона продається, і на інших рівних умовах, крім випадку продажу з прилюдних торгів.

Продавець частки в спільній власності зобов'язаний повідомити в письмовій формі решту учасників спільної часткової власності про намір продати свою частку сторонній особі з зазначенням ціни та інших умов, на яких продає її. Якщо решта учасників спільної часткової власності відмовиться від здійснення права привілеєвої купівлі або не здійснить цього права щодо будинків протягом одного місяця, а щодо іншого майна протягом десяти днів з дня одержання повідомлення, продавець вправі продати свою частку будь-якій особі. Якщо кілька учасників спільної часткової власності виявили бажання придбати частку в спільній власності, право вибору покупця надається продавцю.

При продажу частки з порушенням права привілеєвої купівлі інший учасник спільної власності протягом трьох місяців може звернутися до суду з позовом про перевід на нього прав і обов'язків покупця.

Таким чином ч.3 ст.114 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено скорочений строк позовної давності у три місяці щодо звернення іншого учасника спільної власності до суду з позовом про перевід на нього прав та обов'язків покупця.

Відповідно до ст.75 ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

В якості обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до суду з позовом позивачка в позовній заяві та її представники в судовому засіданні посилались на той факт, що ОСОБА_3 була введена в оману відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про дійсний спосіб відчуження частки домоволодіння, а тому звернулась до суду з позовом отримавши копію договору купівлі-продажу, на підставі чого і дізналась про існування останнього.

Разом з тим, ані позивачкою в позовній заяві, ані її представниками в судовому засіданні не було зазначено точну дату, коли ОСОБА_3 стало відомо про укладення відповідачами договору купівлі-продажу від 05.12.1998 року.

А з оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи №2-2931/2004 вбачається, що 29.03.2004 року ОСОБА_3 зверталась до Кіровського районного суду ОСОБА_2 з позовом до виконкому Кіровської районної в м.Дніпропетровську ради, треті особи - ОСОБА_4, КП «ДМБТІ», про зміну ідеальних часток у домоволодінні по вул.Барвінківській,38 в м.Дніпропетровську, в якому в якості обгрунтування посилалась на належність ОСОБА_4 на праві власності за договором купівлі-продажу від 05.12.1998 року 61/100 частин домоволодіння.

Вказана обставина досліджувалась судом при розгляді справи та знайшла своє відображення в рішенні суду від 12.10.2004 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що станом на 29.03.2004 року ОСОБА_3 було відомо про наявність договору купівлі-продажу від 05.12.1998 року, а тому, звернувшись до суду з позовом про переведення на неї прав та обов'язків покупця за вказаним договором лише 28.07.2008 року, остання пропустила встановлений ч.3 ст.114 ЦК України (в редакції 1963 року) тримісячний строк для подачі такого позову.

Належних доказів щодо поважності причин пропуску останнього позивачкою та її представниками в судовому засіданні надано не було.

Крім того, позивачкою пропущено і річний строк позовної давності для пред'явлення такої вимоги, встановлений ч.4 ст.362 діючого ЦК України (в редакції 2004 року), на яку посилається остання в своєму позові.

До того ж вказаною ч.4 ст.362 діючого ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Таку суму позивачкою на момент предявлення позову та під час розгляду справи на депозитний рахунок суду внесено не було.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки безпідставні та заявлені з пропуском строку встановленого законом та відмовив позивачці в позові у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив вищезазначені обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку і, відповідно до вимог ст.ст.. 75, 80, 113, 114 ЦК України (в ред.. 1963 року), ст.. 362 ЦК України ( в ред.. 2004 року), ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги позивачки про порушення судом норм матеріального та процесуального права, безпідставні, оскільки таких порушень, які б могли потягнути скасування законного рішення, колегією суддів не встановлено.

Таким чином рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують його правильність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному прядку протягом двадцяти днів.

Судді :