Справа № 412-1233-2012
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне, в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК
України )

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2012 року

Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого
–судді Мазниці
А.А.

При секретарі
–Ковальській Т.Г.

За участю:

Представника позивача
–ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2012 року позивачка
звернулася до Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська з
вищезазначеною позовною заявою. В
обґрунтування заявлених вимог
зазначила, що на підставі договору
купівлі-продажу від 14.11.2011 року,
укладеного між нею та продавцем ОСОБА_4
в особі її представника за довіреністю
ОСОБА_5, що у свою чергу був
уповноважений в порядку передовіри
відповідачкою ОСОБА_3, є власником
квартири АДРЕСА_1. У подальшому під час
укладання договорів зі
спеціалізованими підприємствами та
організаціями щодо надання
комунальних послуг позивачка
з’ясувала, що ОСОБА_3, яка у зазначеній
квартирі фактично не мешкає,
залишається у ній формально
зареєстрованою, що тягне для позивачки
невиправдані додаткові витрати, чим
порушує її право. На звернення з цього
приводу до реєстраційного підрозділу
Жовтневого РВ позивачка отримала
відповідь про необхідність вирішення
питання у судовому порядку. На підставі
викладеного просила суд визнати
відповідачку такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
квартирою № 43 у будинку № 3 по вул.
Фурманова у м. Дніпропетровську.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав, на
їх задоволенні наполягав.

Відповідачка до суду не з’явилася, про
день та час розгляду справи
повідомлялася за місцем реєстрації
(а.с. 15-17), що є підставою для розгляду
справи у заочному порядку.

Дослідивши письмові докази, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2
є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
14.11.2011 року, укладеного між нею та
продавцем ОСОБА_4 в особі її
представника за довіреністю ОСОБА_5, що
у свою чергу був уповноважений в
порядку передовіри відповідачкою
ОСОБА_3 (а.с. 5-7), у якій зареєстроване
місце проживання відповідача ОСОБА_3

У подальшому з’ясувалося, що ОСОБА_3,
яка у зазначеній квартирі фактично не
мешкає, залишається у ній формально
зареєстрованою. На звернення з цього
приводу до реєстраційного підрозділу
Жовтневого РВ позивачка отримала
відповідь про необхідність вирішення
питання у судовому порядку (а.с. 11).

Аналізуючи виниклі між
сторонами правовідносини, суд
приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 383 ЦК
України власник жилого приміщення має
право використовувати його для
власного проживання, проживання членів
його сім’ї та інших осіб, для яких ст. 162
ЖК України визначені правила, що
регулюють відносини найму жилого
приміщення.

Право користування
позивачки Виходячи з фактичних
обставин справи та змісту зазначеної
норми закону суд доходить висновку про
те, що відповідачка не є членом сім’ї
позивачки у розумінні житлового
законодавства, а отже існуючі між ними
правовідносини за своєю правовою
природою є відносинами найму жилого
приміщення приватного житлового фонду.

Оскільки згідно ст. 163 ЖК
України у випадку тимчасової
відсутності наймачів жиле приміщення
даної категорії зберігається за ними
виключно з підстав та на строки,
встановлені пп. 1, 5 ст. 71 ЖК України,
ознак яких у спірних правовідносинах
не вбачається, непроживання
відповідачки у спірній квартирі є
підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати у справі покладаються на
сторону, проти якої ухвалене рішення.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 383 ЦК України, ст. ст. 64, 71,
156, 163 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215,
224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
–квартирою № 43 у будинку № 3 по вул.
Фурманова у м. Дніпропетровську.

В порядку розподілу судових витрат
стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 107,
30 грн. (сто сім гривень 30 коп.).

Позивач має право оскаржити заочне
рішення у загальному апеляційному
порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, що може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
ним копії рішення. Без попереднього
подання такої заяви заочне рішення
оскарженню відповідачем в
апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви
про перегляд заочного рішення, воно
може бути оскаржене відповідачем у
загальному апеляційному порядку, при
цьому строк апеляційного оскарження
відраховується з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги , якщо таку скаргу не буде
подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає чинності після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, що брали участь у
справі, втім не були присутні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя

А.А. Мазниця