Справа № 1007/7124/2012
Провадження № 2/1007/2395/2012
РІШЕННЯ

Іменем України

18 жовтня 2012 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Броварського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Броварської районної державної адміністрації про визнання незаконним наказу та поновлення на роботі

в с т а н о в и в:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати незаконним наказ директора Броварського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) № 57 від 30.05.2012 року про звільнення її з посади у зв»язку з перериванням відпустки по догляду за дитиною по досягненню нею 3-го строку віку, поновити її на посаді соціального працівника Броварського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 30.05.2012 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 12.05.2011 року її прийнято на посаду соціального працівника до Броварського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на період декретної відпустки ОСОБА_4

Наказом № 57 від 30.05.2012 року звільнено із займаної посади у зв»язку з перериванням відпустки по догляду за дитиною по досягненню трирічного віку ОСОБА_4 У день винесення наказу їй видано на руки трудову книжку, проте з самим наказом про звільнення не ознайомлено.

Вважає, що її звільнення є незаконним з огляду на ті обставини, що насправді ОСОБА_4 не писала заяв від 01.06.2012 року про переривання декретної відпустки та вихід на роботу, однак фактично на роботу не з»являлася.

Крім того, наказ про її звільнення виданий 30.05.2012 року, тобто до того як з»явилася заява ОСОБА_4 про переривання декретної відпустки. Про наступне звільнення з посади її ніхто не попереджав. З підстав визнання незаконним наказу та поновлення на роботі змушена звернутися до суду.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Уточнила, що 05.05.2011 року влаштувалася на роботу до Броварського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на період декретної відпустки ОСОБА_4 30.05.2012 року приїхала до центу отримати заробітну плату за травень та зі слів начальника дізналася, що більше не працює, так як на роботу виходить ОСОБА_4 Цього ж дня їй була вручена трудова книжка та розрахунок при звільненні.

Додала, що фактично пропрацювала один рік, замість трьох. Вважає, що ОСОБА_4 змусили написати заяву про переривання відпустки. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивачка по даній справі була прийнята на роботу на період відпустки ОСОБА_4 до догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Тобто, фактично між позивачкою та територіальним центром було укладено строковий договір, обумовлений строком виходу ОСОБА_4 на роботу. Вважає, що остання мала право на свій розсуд у будь-який час припинити частково оплачувану відпустку, а потім знову піти.

01.06.2012 року ОСОБА_4 звернулася до центру із заявою про переривання соціальної відпустки та допуску її до виконання обов»язків соціального працівника. З цих підстав наказом від 01.06.2012 року останній дозволено приступити до виконання своїх обов»язків. Відповідно 30.05.2012 року позивачку звільнено з роботи у зв»язку із поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала, підтримала пояснення дані представником відповідача. Додала, що будь-яких заходів примусу до ОСОБА_4 вони не застосовували, остання добровільно подала заяву про переривання відпустки та вийшла на роботу, яку продовжує виконувати до цього часу. Просить в позові відмовити.

Вислухавши пояснення позивачки, заперечення представників відповідача, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що наказом Броварського районного територіального центру соціального обслуговування № 46 від 05.05.2011 року ОСОБА_3 прийнято на роботу соціальним працівником на період тимчасової непрацездатності в зв»язку з вагітністю та пологами і відпустки по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку ОСОБА_4 На підставі вказаного наказу, позивачці здійснено запис до трудової книжки про прийняття на роботу.

Наказом № 57 від 30.05.2012 року ОСОБА_3 звільнено з роботи у зв»язку з перериванням відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_4 з 30.05.2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2012 року ОСОБА_4 подала до відповідача заяву, в якій просила перервати відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та приступити до виконання своїх посадових обов»язків на посаді соціального працівника з 01.06.2012 року.

Наказом № 58 від 01.06.2012 року ОСОБА_4 у зв»язку з перериванням відпустки по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку на 7-ми годинний робочий день з 01.06.2012 року.

Заявляючи вимогу про визнання наказу недійсним та поновлення на роботі позивачка посилається на ту обставину, що строковий договір між нею та відповідачем мав бути розірваний після досягнення дитиною ОСОБА_4 трирічного віку, насправді остання заяви про переривання відпустки не писала на роботу не з»являлася, про наступне звільнення із займаної посади її ніхто не повідомив.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вийшла на роботу раніше ніж закінчилася її відпустка. У червні 2012 року писала заяву про вихід на роботу, переривання декретної відпустки та фактично приступила до виконання своїх обов»язків, отримала заробітну плату. Продовжує виконувати свої трудові обов»язки на даний час.

Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними посилання позивача на ті обставини, що ОСОБА_4 не приступила до виконання трудових обов»язків, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами, які є належними, допустимими та достовірними. У судовому засіданні позивачем не наведено доказів, які б спростовували зазначені обставини.

Правилами ст. 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до ст. 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Оцінюючи твердження позивача щодо незаконності переривання відпустки ОСОБА_4 до досягнення дитиною трирічного віку, суд вважає їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на ті обставини, що діючим трудовим законодавством України строк перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та обов»язку перебування у вказаній відпустці протягом всього періоду не передбачено. Переривання відпустки та вихід є правом працівника, якому надана така відпустка.

З матеріалів справи достовірно встановлено, що між сторонами по даній справі укладено строковий трудовий договір на період соціальної відпустки ОСОБА_4 Так, із заяви ОСОБА_3 про прийняття на роботу від 04.05.2011 року вбачається, що остання просить прийняти її на роботу з 05.05.2012 року на час декретної відпустки ОСОБА_4 Тобто, фактично строк закінчення даного договору обумовлений виходом ОСОБА_4 на роботу. 01.06.2012 року остання подала заяву про вихід на роботу та переривання відпустки, що є правом останньої та не може бути предметом оскарження. Судом безспірно встановлено, що ОСОБА_4 приступила до виконання своїх трудових обов»язків. З табелів обліку робочого часу вбачається, що ОСОБА_4 приступила до виконання своїх трудових обов»язків, про що свідчить кількість відпрацьованих годин. За червень 2012 року останньою подано звіт про виконану роботу соціального працівника. Згідно із платіжною відомістю ОСОБА_4 нараховано та виплачено заробітну плату за червень 2012 року, про що свідчить її особистий підпис.

Посилання позивача на ті обставини, що відповідач не попереджав про наступне звільнення не можуть бути прийняті до уваги, так як здійснення попередження про звільненні із займаної посади в даному випадку трудовим законодавством не передбачене, враховуючи при цьому строковість трудового договору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 23, 181, 233, 235 КЗпП України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Броварського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Броварської районної державної адміністрації про визнання незаконним наказу та поновлення на роботі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд.

Суддя Н. П. Маценко