АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0435/2-11/11
Справа № 2-11/11 Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/491/720/12 інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 (4) Доповідач Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Барильської А.П., Грищенко Н.М.,

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю представника ПАТ ОСОБА_2 Аваль ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 жовтня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_4 про розірвання договору та стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про визнання недійсними генерального кредитного договору, кредитного договору, договору застави та покладення зобов'язання та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсними кредитного договору та договору застави, покладення зобов'язання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Аваль» (далі ПАТ ОСОБА_2 Аваль) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору та стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_4 укладено генеральну кредитну угоду №014/03-03/14/710 та кредитний договір №014/03-03/14/711, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у сумі 26392,00 долари США строком на 60 місяців під 14,5% річних. Оскільки відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконує, банк має право вимагати дострокового розірвання договору та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Станом на 12 липня 2010 року сума заборгованості становить 27204,79 доларів США, що за курсом НБУ 7,9038 грн. складає 215021,21 грн., з яких: заборгованість по кредиту 160665,92 грн., заборгованість по процентам - 33699,11грн., пеня по кредиту та процентам 20229,77 грн та штраф 426,41 грн., яку разом із судовими витратами просив стягнути з відповідача.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», в якому, остаточно уточнивши позовні вимоги, просив: визнати пропущений строк для звернення до суду з позовом пропущеним з поважних причин, визнати недійсними з моменту їх вичнення кредитний договір № 014/03-03/14/711 від 29 серпня 2007 року та генеральний кредитний договір № 014/03-03/14/710 від 29 серпня 2007 року; зобов'язати банк прийняти від нього 65693,18 грн.; визнати недійсним договір застави № 014/03-03/14/710/1 зобов'язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 виключити з реєстру застав та заборон відчуження запис про заставу та заборону відчуження автомобіля МАЗ 437041-268, 2007 року випуску, укладеного між ним та ПАТ ОСОБА_2 Аваль. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що кредит йому був необхідний для купівлі автомобіля, з січня 2009 року він неодноразово звертався до банку з проханнями зафіксувати курс долара США до гривні, а також з проханням надати можливість реструктуризації кредитних договорів у звязку з економічної кризою у світі та в Україні. Вважає, що використання банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, значно погіршує його становище, а також принцип рівності сторін договору. Крім того, при укладенні договору він був введений в оману представниками банку, які дали йому підписати екземпляри угод із різними сумами коштів, що підлягають сплаті.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2010 року зустрічні позовні вимога ОСОБА_4 в частині покладення зобов'язання на приватного нотаріуса ОСОБА_6 щодо виключення з реєстру застав та заборон відчуження запису про заставу та заборону відчуження автомобіля, залишені без розгляду.

Третя особа ОСОБА_5 також звернулась із позовом до ПАТ ОСОБА_7 Аваль про визнання недійсними кредитного договору, генерального кредитного договору та договору застави, та просила суд визнати недійсними кредитний та генеральний кредитний договори укладені 29 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_4, а також договір застави на автомобіль «МАЗ», укладений 29 серпня 2007 року між ПАТ «ОСОБА_2 Аваль». В обгрунтування позовних вимог зазначає, що вона є дружиною ОСОБА_4 та вважає що перед укладанням даних договорів банк повинен був отримати і її згоду, оскільки рішення суду змінить та припинить її певні права або обов'язки.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 жовтня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_4 задоволені частково, визнано недійсними кредитний договір, укладений 29 вересня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», стягнуто з ОСОБА_4 в якості реституції на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» 102654 грн. 78 коп. Визнано недійсним договір застави автомобіля «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 від 29 серпня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «ОСОБА_2 Аваль». В іншій частині позовів ОСОБА_5, ОСОБА_4 відмовлено. Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 51,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. та на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 17,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У задоволенні позовних вимог ПАТ ОСОБА_2 Аваль відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог та відмову у позовах ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку відносно того, що сторонами в момент вчинення правочину не було додержано вимоги, встановлені частинами, 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, неправомірно до спірних правовідносин не застосував ч. 3 ст. 533 ЦК України, якою передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускаються у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, а також безпідставно поновив ОСОБА_5 ОСОБА_4 строк для звернення до суду з позовами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 серпня 2007 року між ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_4 укладено генеральну кредитну угоду № 014/03-03/14/710 та кредитний договір № 014/03-03/14/711, відповідно до яких останній отримав кредит у сумі 26392,00 доларів США строком на 60 місяців та сплатою 14,5% річних.

29 серпня 2007 року між ВАТ ОСОБА_2 Аваль та ОСОБА_4 укладено договір застави транспортного засобу № 014/03-03/14/710/1, предметом якого є автомобіль МАЗ 437041-268, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_5, як дружина, надала нотаріально посвідчену письмову згоду на укладення чоловіком цього договору

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань утворилась заборгованість, яка станом на 12 липня 2010 року становить 27204,79 доларів США, що за курсом НБУ 7,9038 грн. складає 215021,21 грн., з яких: заборгованість по кредиту 160665,92 грн., заборгованість по процентам - 33699,11грн., пеня по кредиту та процентам 20229,77 грн та штраф 426,41 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та відмовляючи у позові ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», суд першої інстанції дійшов висновку, що при укладенні кредитного договору та додаткової угоди з ОСОБА_4, банк не мав індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, у звязку з чим та у відповідності до ч.1 ст.227 ЦК України кредитний договір та додаткова угода між сторонами є недійсними. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України та ст. 524 ЦК України з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь банку 102654,84 грн в якості виконання обовязку. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню та тягне недійсність правочину щодо його забезпечення, у звязку з чим договір застави між ОСОБА_4 та банком слід вважати недійсним. У звязку з недійсністю кредитного договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «ОСОБА_2 Аваль».

Однак з висновками суду погодитися не можна, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями статті 627 ЦК України передбачена свобода договору. В ній зазначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_8 держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений положеннями спеціального законодавства України.

ОСОБА_8 законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління Національного Банку України № 275 від 17.07.2001 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 року за № 730/5921, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Підпункт «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», передбачає необхідність наявності індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, однак на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції не звернув уваги, що на момент укладення спірних договорів у відповідача була банківська ліцензія № 10 від 11.10.2006 року та письмовий дозвіл №10-4 від 11.10.2006 року на здійснення операцій з валютними цінностями, і тому укладення кредитного договору в іноземній валюті між ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_4 не суперечить вимогам чинного законодавства.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Зміст укладеного між сторонами кредитного договору не суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення ОСОБА_4 було вільним і відповідало його внутрішній волі, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а зміна курсу гривні до долара США та виниклі для відповідача обєктивні утруднення щодо повернення наданого кредиту не можуть свідчити про суперечливість правочину моральним засадам суспільства та підставою недійсності правочину (ст. 215 ЦК України), на яку він посилається, оскільки ОСОБА_4, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, не міг не усвідомлювати, що курс національної валюти України гривні до долара США не є незмінним, так як стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а тому міг і повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим Договором.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № 014/03-03/47/711 станом на 12.07.2010 року складає 27204,79 доларів США, що за курсом НБУ 7,9038 грн. складає 215021,21 грн., з яких: заборгованість по кредиту 160665,92 грн., заборгованість по процентам - 33699,11грн., пеня по кредиту та процентам 20229,77 грн та штраф 426,41 грн.

Статтею 651 ЦК України передбачені підстави для зміни або розірвання договору. У судовому порядку ці питання вирішуються, якщо сторонами договору не досягнуто згоди і одна із заінтересованих сторін звернулася з вимогою з двох підстав: істотне порушення договору другою стороною; інші випадки. Встановлені договором або законом (ч.2 ст.651 ЦК України)

Зі змісту позовної заяви ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» випливає, що позивачем поставлено питання про дострокове повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів відповідачем відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що відсутні підстави для розірвання між сторонами кредитного договору.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням, відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України, нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними кредитного договору, генерального кредитного договору і договору застави та часткове задоволення зустрічних позовних вимог ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» підлягають стягненню судові витрати понесені у судах першої та апеляційної інстанцій: 3850,22 грн., по сплаті судового збору, 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 жовтня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_4 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» заборгованість по кредитному договору № 014/03-03/14/711 від 29 серпня 2007 року у розмірі 215021,21 грн. , яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 160665,92 грн., заборгованості по процентам в сумі 33699,11грн., пені по кредиту та процентам в сумі 20229,77 грн та штрафу в сумі 426,41 грн. У решті позову відмовити.

У позові ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про визнання недійсними кредитного договору № 014/03-03/14/711 від 29 серпня 2007 року, генерального кредитного договору № 014/03-03/14/710 від 29 серпня 2007 року, договору застави № 014/03-03/14/710/1 на автомобіль МАЗ-437041-268, державний номер НОМЕР_1, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу 29 серпня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4974 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» судові витрати, понесені у судах першої та апеляційної інстанцій 3850,22 грн. по сплаті судового збору; 120,00 грн. по оплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Складання повного рішення відкладено до 27 березня 2012 року.

Головуючий :

Судді: