АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/1250/2012
Головуючий по 1-й інстанції Предоляк
Суддя-доповідач: Кузнєцова О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2012 року
м.Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Чічіля В.А., Хіль Л.М.

за участю секретаря: Ренкевич М.Д.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Полтава
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 20 лютого 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 20 лютого 2012 року позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
борг за договором позики станом на 14
листопада 2011 року в сумі 27 784,23 грн., з
яких: 24 370 грн. -сума основного боргу, 554,23
-3% річних та у повернення сплачених
витрат на правову допомогу 2 860 грн.,
судовий збір у розмірі 277,84 грн.

З рішенням суду не погодився
ОСОБА_2, у зв'язку з чим звернувся на
нього з апеляційною скаргою, в які
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм процесуального та
матеріального права, у зв'язку з чим
просить скасувати рішення районного
суду та ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 18 серпня 2011 року ОСОБА_2
взяв у борг у ОСОБА_3 кошти у розмірі 55 000
грн., про що написав розписку в якій
зобов'язувався повернути кошти до
моменту пред'явлення вимоги.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно

до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України
передбачено, що за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього

Кодексу.

Статтею 625 ч.1 ЦК України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

На день розгляду справи судом
першої інстанції відповідач повернув
позивачеві частину позики: 31.08.2011 року -
25 000 грн., та 12.09.2011 року -5 360 грн.

30 вересня позивачем на адресу
відповідача направлено письмову
вимогу про повернення коштів, яку
ОСОБА_2 отримав 04.10.2011 року, проте
залишок боргу не повернув.

Статтею 1047 ЦК України
встановлено, що договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа,
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

В даному випадку, на
підтвердження укладення договору
позики відповідач надав позивачеві
розписку про отримані кошти, але в суді
відповідач вказує, що розписку було
надано під впливом насильства, та гроші
він фактично не отримував, проте
всупереч вимог ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК
України на підтвердження наведених
обставин належні докази суду не надані.

Частиною 1 ст. 231 ЦК України
передбачено, що правочин, вчинений
особою проти її справжньої волі
внаслідок застосування до неї
фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.

Статтею 1051 ЦК України
встановлено, що позичальник має право
оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути
укладений у письмовій формі, рішення
суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків для підтвердження
того, що гроші або речі насправді не
були одержані позичальником від
позикодавця або були одержані у
меншій кількості, ніж встановлено
договором.

Це положення не застосовується до
випадків, коли договір був укладений
під впливом обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Допитані за клопотанням відповідача
свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 не підтвердили у
судовому засіданні застосування до
відповідача насильства з метою
написання боргової розписки.

Місцевий суд правомірно прийняв
до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_2
до моменту звернення позивача до суду з
позовною заявою не оскаржував договору
позики з підстав неотримання за
відповідним договором грошових коштів
або вчинення правочину під впливом
насильства.

Судом також вірно враховано, що
відповідач добровільно повернув
позивачу частину позики, про що зробив
напис на борговій розписці.

Відповідачем не надано до суду
першої інстанції належних та
допустимих доказів того, що він не
отримував грошові кошти від ОСОБА_3 за
договором позики, у зв'язку з чим суд
прийшов до вірного висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості за договором у
сумі 27 784,23 грн., з яких: 24 370 грн. -сума
основного боргу, 554,23 -3% річних.

Також, вірним є висновок суду про
стягнення з відповідача на користь
позивача витрат на правову допомогу у
розмірі 2 860 грн. та судового збору у
розмірі 277,84 грн.

Приймаючи до уваги викладені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку
про те, що порушень норм матеріального
та процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 20 лютого 2012 року не встановлено.
Підстав для задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ч.1,
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів
, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
-відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 20 лютого 2012 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/ О.Ю.
Кузнєцова

Судді: /підпис/ В.А. Чічіль
/підпис/ Л.М. Хіль

Копія

Згідно: Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
__________ О.Ю. Кузнєцова