Суворовський районний суд міста Одеси
_____________________________________________________
Справа № 1527/4157/12
РІШЕННЯ

Іменем України

21 вересня 2012 року Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Гудіної Н.І.

при секретарі Мельніченко Г.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Одесі

справу за позовом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -к про стягнення боргу за договором позики у сумі 3189080 грн., відсотків за користування грошима за період з 16.05.2008 по 30.06.2011 р. включно у сумі 11814986 грн. 97 коп. та пені за несвоєчасне повернення боргу у сумі 134633390 грн. 36 коп., що разом становить 28467457 грн. 33 коп.

Потім до суду надійшла уточнена позовна заява, у якій до кола позивачів була включена ОСОБА_2 дружина ОСОБА_1 , та в якій з відповідачів вимагалося стягнути солідарно неповернутий борг за договором позики від 16.05.2006 р. у сумі 31890 грн. 80 коп., відсотки за користування грошима за період з 16.05.2008 по 30.06.2011 р. включно у сумі 119539 грн. 07 коп. та пеню за несвоєчасне повернення боргу у сумі 582206 грн. 66 коп., що разом становить 733 636 грн. 53 коп.

В судовому засіданні позивачі позов підтримали та пояснили, що 16.05.2008 р. між позикодавцем ОСОБА_1 , який діяв з відома своєї дружини ОСОБА_2 , з одного боку, та позичальником ОСОБА_3 , з другого боку, був укладений договір позики, яким оформлена передача позикодавцем грошей у сумі доларів США 4000, які були використані позичальником на потреби своєї сім`ї. Передані у позику гроші були спільними коштами подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Позика була надана на строк до 16.11.2008 р. на умовах виплати за користування грошима 10%, тобто доларів США 400 щомісячно.

Умови договору позики ОСОБА_3 не виконала, оскільки відсотків за користування грошима ОСОБА_1 не сплатила, а по закінченню строку дії договору позики, отримані від нього гроші не повернула.

Поручителем за договором позики від 16.05.2008 р. виступила ОСОБА_5 -к, тому, позивачі вважають що, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, оскільки договір позики від 16.05.2008 р. не був оскаржений в судовому порядку з боку ОСОБА_4 , то його як чоловіка позичальниці ОСОБА_3 , позивачі вважають співвідповідачем по заявленому ними позову.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, пояснивши, що договір позики від 16.05.2008 року вона ніколи не підписувала і не знає і ніколи не була знайома з ОСОБА_1 а також ніколи не брала в борг у нього 4000,00 доларів США. Розписка про отримання коштів та підпис від її імені на договорі позики від 16.05.2008 року підроблена. ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 в якому вимагає стягнути з нього на її користь вчинену їй поданням позову моральну шкоду в розмірі 1800 грн.

Потім ОСОБА_3 уточнила свої позовні вимоги по зустрічному позову, і вказала, що вимагає тільки визнання договору позики, розписки про отримання грошей та договору поруки недійсними. Для отримання доказу на підтвердження своїх стверджень ОСОБА_3 вимагала призначення судової почеркознавської експертизи.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також змінила свої позовні вимоги. В останній редакції позову вказано, що гроші у сумі доларів США 4000 від ОСОБА_1 отримала до рук саме ОСОБА_5 -к. Поручителем за договором позики від 16.05.2008 р. виступила ця ж особа, і фактично вона і є позичальником, оскільки гроші від ОСОБА_1 вона отримала особисто, розділ договору від імені поручителя заполнила особисто власною рукою, а підпис за ОСОБА_3 був нею підроблений, а текст договору від імені останньої вона принесла вже підписаний, але як виявилося він заповнений не рукою ОСОБА_3 , а невідомо ким.

У зв`язку із цим, від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшло клопотання від 26.12.2011 р., у якому вони просили залишити без розгляду їх позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики, що були заявлені до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Від ОСОБА_3 до суду 08.08.2012 р. також надійшло клопотання про залишення без розгляду її зустрічного позову до ОСОБА_1 .

Ухвалою від 08.08.2012 р. позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , а також зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 були залишені без розгляду.

Від позивачки ОСОБА_2 до суду надійшла заява, у якій вона просить розглянути цивільну справу про стягнення боргу у її відсутність.

Інтереси ОСОБА_5 -к. в суді представляла представник її матері ОСОБА_6 -кизл, яка у свою чергу мала генеральну довіреність від ОСОБА_5 -к. на представництво інтересів останньої. Представник ОСОБА_6 -к пояснила суду, що як відомо її довірительці, ОСОБА_5 -к. від ОСОБА_1 грошової суми у розмірі доларів США 4000 ніколи не отримувала, договору позики від 16.05.2008 р. у якості поручителя не підписувала. З ОСОБА_1 її донька ОСОБА_5 -к. знайома у зв`язку із тим, що останній представляв в Суворовському районному суді м. Одеси її інтереси як відповідача за позовом про стягнення боргу за договором позики від іншого позивача і більш ніяких відносин з ним не мала. У дійсний час ОСОБА_5 -к. в м. Одесі не має, де вона знаходиться ОСОБА_6 -к невідомо. В задоволенні позовних вимог вона просить відмовити повністю.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5 -к. підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

16.05.2008 р. між позикодавцем ОСОБА_1 , з одного боку, та ОСОБА_5 -к. яка видавала себе за представницю ОСОБА_3 , з другого боку, був укладений договір позики, яким оформлена передача позикодавцем грошей у сумі доларів США 4000. Гроші отримала до рук ОСОБА_5 -к. Позика була надана на строк до 16.11.2008 р. на умовах виплати за користування грошима 10%, тобто доларів США 400 щомісячно.

Умови договору позики виконані не були, оскільки відсотків за користування грошима ОСОБА_1 не сплатили, а по закінченню строку дії договору позики, отримані від нього гроші не повернули.

Поручителем за договором позики від 16.05.2008 р. виступила ОСОБА_5 -к., і фактично вона і є позичальником, оскільки гроші від ОСОБА_1 вона отримала особисто, розділ договору від імені поручителя заполнила особисто власною рукою, а підпис за ОСОБА_3 був нею підроблений, а текст договору від імені останньої вона принесла вже підписаний, але як виявилося він заповнений не рукою ОСОБА_3 , а невідомо ким.

Оскільки ОСОБА_5 -к. фактично отримала гроші і заповнила та підписала текст договору у якості поручителя, тобто прийняла на себе обов`язок повернути борг у разі його неповернення з боку особи, що вказана у якості позичальника, то ОСОБА_5 -к. слід визнати позичальником за договором позики від 16.05.2008 р.

З наданих до суду від позивачів документів убачається, що дружина позикодавця ОСОБА_7 в 2003 р. поступила на навчання на заочне відділення факультету «Іноземних мов`ПДПУ ім. К.Д. Ушинського, де разом з нею навчалися ОСОБА_5 -к. та ОСОБА_8 .

Саме через свою дружину ОСОБА_2 позикодавець ОСОБА_1 спочатку познайомився із ОСОБА_5 -к., якій за проханням дружини надав у борг 16.04.2008 р. за договором позики доларів США 2000 на умовах виплати 10% в місяць, оскільки цієї грошової суми їй не вистачало для придбання легкового універсалу subishi Outlander», який після отримання в борг грошей вона придбала 27.05.2008 р.

Строк повернення боргу був встановлений до 16.07.2008 р. Відсотки за умовами договору у сумі доларів США 200 були сплачені 15.05.2008 р., а 16.05.2008 р. ОСОБА_5 -к. достроково повністю розрахувалася з позикодавцем ОСОБА_1 , повернувши доларів США 2000.

В той же день ОСОБА_5 -к. звернулася до подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , з пропозицією позичити ОСОБА_3 на тих же умовах, що і їй, грошову суму у розмірі доларів США 4000. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , приймаючи до уваги повне виконання ОСОБА_5 -к. умов договору позики від 16.04.2008 р., погодилися з цим, і передали ті доларів США 2000, що повернула ОСОБА_5 -к., а також ще доларів США 2000, які віддали в обмін на договір позики від 16.05.2008 р., у якому ОСОБА_5 -к. виступила у якості поручителя, що гарантує виконання умов договору та повернення боргу і сплату відсотків за користування грошима.

В той день ОСОБА_1 виконав для ОСОБА_3 у якості зразка по заповненню договору позики його текст своєю рукою, який був йому повернутий разом із примірником вже заповненим спочатку від імені позичальниці ОСОБА_3 , а потім (в присутності ОСОБА_1 ) гарантом по договору ОСОБА_5 -к.

Разом із договором позики, на підтвердження реальності намірів позичальниці та гаранта на повернення позики, а також підтвердження згоди ОСОБА_4 на отримання від подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошей на умовах договору позики від 16.05.2008 р., вони отримали наступні документи, що залучені до матеріалів первинного позову від 30.06.2011 р.: копії паспортів відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 -к., копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , копію свідоцтва про реєстрацію ТЗ на ім`я ОСОБА_5 -к.

З боку позичальників надані до суду зразки власноруч заповнених документів, які ОСОБА_3 і ОСОБА_5 -к. надавали до ПДПУ ім. К.Д. Ушинського, з яких убачається, що почерк ОСОБА_3 суттєво відрізняється від того, яким заповнений від її імені договір позики від 16.05.2008 р., а почерк ОСОБА_5 -к. вбачається ідентичним.

Суд бере до уваги той факт, що якщо ОСОБА_3 , яка не визнавала факт заповнення нею договору позики від 16.05.2008 р., вимагала на призначенні для перевірки цього факту судово-почеркознавської експертизи, то представник ОСОБА_6 -к від вимог про експертну перевірку автентичності почерку ОСОБА_5 -к. в договорі позики від 16.05.2008 р. вклонилася.

Також з боку представника ОСОБА_6 -к суду не надано будь яких доказів на підтвердження стверджень про те, що ОСОБА_1 будь коли представляв в Суворовському районному суді м. Одеси інтереси ОСОБА_5 -к. як відповідача за позовом про стягнення боргу за договором позики від іншого позивача.

З боку ОСОБА_1 надані докази того, що він звернувся до прокуратури із вимогами про порушення відносно ОСОБА_5 -к. кримінальної справи за шахрайство, у якому вимагав про призначення судової почеркознавської експертизи автентичності почерку ОСОБА_5 -к. в договорі позики від 16.05.2008 р.

Таким чином, слід вважати, що ОСОБА_5 -к. прийняла на себе обов`язки про повернення ОСОБА_1 доларів США 4000, що були отримані від нього на умовах договору позики від 16.05.2008 р., у тому разі і відсотків за користування грошима, а також прийняла на себе відповідальність за прострочку повернення грошей, згідно до умов п. 5 вказаного вище договору.

Хоча позивачем по договору позики вказаний лише ОСОБА_1 , відповідно до ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, вимоги про стягненнея боргу на користь подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 солідарно засновані на законі.

Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підставі с. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника, процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Ч. 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до даних інтернету співвідношення валют становить 100 доларів США за 799,30 грн. України, тобто еквівалент 4000 доларів США становить 31972 грн., але оскільки в позові наданий розрахунок із співвідношення 798,99 грн. за 1 долар США, а заяви про збільшення позовних вимог від позивачів не поступало, то суд керується розрахунками, що наведені у позові і вважає, що еквівалент доларів США 4000 для дійсного випадку складає 31960 грн.

Відсотки за користування грошима у розмірі 10% за 1 місяць розраховуються наступним чином:

1. Травень 2008 р. 31960 х 10% : 31 х 15 = 1546 грн. 46 коп.

2. Червень 2008 р. грудень 2011 р. 31960 х 10% х 40 місяців = 127840 грн

Разом: 129386 грн. 46 коп.

Пеня за прострочку повернення боргу розраховується наступним чином:

31960 грн. х 1% х кількість днів з 17.05.08 р. по 20.12.11 р. (16 + 1125 = 1314) = 31960 грн. х 1% х 31960 = 419954 грн. 40 коп.

Остаточно: 1 001 255 грн. 26 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з ОСОБА_5 -к. на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачене позивачами державне мито в сумі 1700 грн.

На підставі ст. ст. 60, 61, 65 СК України, ст. ст. 512 514, 625, 1046 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках неповернутий борг за договором позики в сумі 31960 грн., відсотки за користування грошима в сумі 129386 грн. 46 коп. та пеню за прострочку терміну повернення боргу в сумі 419954 грн. 40 коп..

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках судові витрати в сумі 1700 грн.

Остаточно стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках 1 002 955 грн. 26 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд Суворовського району міста Одеси шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Суддя -