Справа № 712/2-1822/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 червня 2012 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Куцина М.М.,

суддів: Фазикош Г. В., Мацунича М. В.,

при секретарі - Козакової М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2012 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору іпотеки, договору поруки та частково недійсним кредитного договору,-

встановила:

У серпні 2010 року Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

У позові зазначало, що 26 червня 2008 року між ОСОБА_3 та Банком укладений кредитний договір №82606 згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у сумі 1 000 000,00(один мільйон) гривень, зі сплатою 19,5 % у строк до 25 червня 2018 року.

В забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань щодо повернення суми кредиту за кредитним договором №82606 від 26 червня 2008. між Банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено нотаріально

посвідчений іпотечний договір від 27 червня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №2604.

Відповідач ОСОБА_2 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок №20 по вул. Боженка, м. Ужгород, загальною площею 229,6 кв. м., загальною вартістю 1.502.190,00 гривень., розташований на земельний ділянці площею 0.08 га.

Крім цього , на виконання зазначеного кредитного зобов'язання між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений та підписаний договір поруки №82606- 1п від 25 червня 2008 року.

Однак, зобов'язання перед кредитором ОСОБА_3 належним чином не виконував і станом на 10 серпня 2010 року його заборгованість перед банком становить 1.365.155,77 гривень , з яких : 1000 000.00 гривень основний борг; 310.382.11 гривень відсотки за користування кредитом; 54.773.66 гривень відсотки за несвоєчасне погашення кредиту.

Позивач, у зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, звертався до позичальника та поручителя ОСОБА_2 з листом претензією за №1465 від 05.05.2009 року за №КР -105/08 від 11 червня 2009 року, однак зазначена претензія була залишена без задоволення.

Позивач, посилаючись на зазначені у первісній позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст. ст.526,527, ст.530, 543, ч.І ст.546, ч.1,2,3 ст.553, ч.1,2 ст.554, 4.574, ч.1,2 ст.590; ст.625 абз. 1,2 ст.651; ч.ч.3,5 ст.653; ч.2 ст.1050 ; ч.І ст. 1052, ч.2 ст.1054 ЦК України, просив у суді першої інстанції достроково стягнути з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_2 солідарно на користь позивача заборгованість по кредитному договору перед банком, яка становить суму: 1.365.155.77 гривень, з яких : 1000 000.00 гривень основний борг, 310.382.11 гривень відсотки за користування кредитом, 54.773.66 гривень відсотки за несвоєчасне погашення кредиту та судові витрати в сумі 170 гривень та витрати на інформаційне технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 гривень.

23 червня 2011 року ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_3, Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з позовом про визнання недійсним договору іпотеки, договору поруки та частково недійсним кредитного договору.

Зазначені позови об'єднані в одне провадження.

ОСОБА_2 у зустрічному позові зазначала, що 25 червня 2008 року між нею ОСОБА_2 та Банком та ОСОБА_3 ( боржником) було укладено договір поруки №82606-1п, за яким вона висі упила в якості поручителя ОСОБА_3 по кредитному договору №82606-1п від 26 червня 2008 року.

На виконання позичальником кредитного зобов'язання, нею з кредитором укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір від 27 червня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №2604, на підставі якого вона надала в іпотеку нерухоме майно: належний їй на праві приватної власності житловий будинок №20 по вул. Боженка, м. Ужгород , загальною площею 229,6 кв. м., загальною вартістю 1.502.190,00 гривень., розташований на земельний ділянці площею 0.08 га.

Зазначений будинок є її приватною власністю та єдиним місцем проживання, як її та її чоловіка ОСОБА_3, так і їх 2-х неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також ОСОБА_2 погодилася передати в іпотеку будинок за умови, що взятий кредит ОСОБА_3 витратить на погашення існуючих в нього боргових зобов'язань. ОСОБА_3, в свою чергу, обіцяв погасити даними коштами свої боргові зобов'язання та сплачувати кредит відповідно до умов укладеного договору.

Укладаючи договір поруки та іпотечний договір ОСОБА_2 стверджує , що вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи укладеного правочину, прав та обов'язків. її помилка щодо обставин, які мають істотне значення, викликана не недбальством чи необережною поведінкою з її боку, а недобросовісним здійсненням позичальником ОСОБА_3 обов'язку по поверненню банку кредитних коштів та сплату відсотків за їх користування.

ОСОБА_2 Д , посилаючись на зазначені у зустрічній позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ч.І ст.203, чс.1 ст.215, ,229,230,223 ЦК України та ст. ст.18 Закону України « Про охорону дитинства» просила в суді першої інстанції визнати недійсним п.1.4, п.2.1 кредитного договору №82606 від 26 червня 2008 року, укладений між позичальником та Банком. Визнати недійсним договір поруки №82606-1 від 25 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Банком, в якому вона виступила в якості поручителя ОСОБА_3 по кредитному договору від 26 червня 2008 року. Визнати недійсним іпотечний договір від 27 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Банком.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2012 року первісний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 Іва.; Михайловича та ОСОБА_2 на користь відповідача( Банку) заборгованість за кредитним договором у сумі 1.387.999..06 гривень, а також судові витрати у розмірі 1820 гривень. У задоволені зустрічного позову відмовлено.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 не погодилася з рішенням місцевого суду, і нею ставиться питання про скасування рішення місцевого суду, посилаючись на порушення місцеві судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалення ново: рішення про відмову у задоволені первісного та задоволення зустрічної позову.

Відповідач ОСОБА_3 рішення місцевого суду не оскаржив.

Представник відповідача ОСОБА_2 Д та відповідач ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримали повному обсязі.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Відповідачка ОСОБА_2 по справі не з'явилися в судові засідання апеляційної інстанції , судова колегія вважає, що на підставі ч ст.305 ЦПК України може розглянути справу без її участі, тому що вона належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи та її неявка не перешкоджає розглядові справи.

І

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, поясненння осіб, які з'явилися по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривш доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення місцевого суду зміні у частині вирішення первісного позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив із того, що позичальником та поручителем у відповідності до правил ст. сі 526.530.549-551,554,625, 1049-1050 ЦК України не виконано зобов'язання за кредитним договором по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування кредитом у строк, зазначений у кредитному договорі, та допущено прострочення, а тому поклав на позичальника та поручителя солідарний обов'язок по достроковому поверненню кредитних коштів та неустойку у вигляді пені, яка передбачена умовами кредитного договору.

Відмовляючи у позові за безпідставністю позовних вимог зустрічного позову, місцевий суд виходив з положень передбачених ст. ст.203, ч.І 215, 229,230,233,4.554 ЦК України, що укладені ОСОБА_2, договори поруки та іпотеки, на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором позичальником , відповідають вимогам закону, і права неповнолітніх дітей не були порушені, оскільки органом опіки і піклування надавалась згода на їх нотаріальне посвідчення, а тому відсутні правові підстави для визнання недійсними зазначених договорів.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду щодо вирішення позовних вимог первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів у сумі 1 000 000,00 (один мільйон) гривень по основному боргу, 310 000,00 (триста десять тисяч гривень) по відсоткам за користування кредитом.

Також судова колегія погоджується з висновком місцевого суду щодо вирішення зустрічного позову, оскільки розглядаючи первісний позов у зазначеній частині та зустрічний позов, місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Однак, судова колегія не може погодитися з висновком місцевого суду щодо вирішення позовної вимог про стягнення судових витрат у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_3., оскільки положенням ст.88 ЦПК України не передбачений солідарний обов'язок по присудженню судових витрат.

Матеріалами справи встановлено, що 26 червня 2008 року між ОСОБА_3 та Банком укладений кредитний договір №82606, згідно з яким позивач надав відповідачеві ОСОБА_3 кредит у сумі 1000 000,00( однин мільйон гривень.), зі сплатою 19,5 % у строк до 25 червня 2018 року.

В забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань щодо повернення суми кредиту за кредитним договором №82606 від 26 червня 2008 року, між позичальником, кредитором та відповідачем ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір від 27 червня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №2604.

Відповідач ОСОБА_2 на підставі іпотечного договору надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок №20 по вул. Боженка в м. Ужгород, загальною площею 229,6 кв. м., загальною вартістю 1.502.190,00 гривень., розташований на земельний ділянці площею 0.08 га.

Крім цього, на виконання зазначеного кредитного зобов'язання між позивачем( кредитором ) та позичальником ОСОБА_3, та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №82606 від 25 червня 2008 року.

Відповідно до даного договору поруки ОСОБА_2 зобов'язалася у випадку невиконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 відповідати солідарно за зазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник.

Однак, зобов'язання перед кредитором ОСОБА_3 належним чином не виконував і станом на 10 серпня 2010 року його заборгованість перед банком становить 1.365.155.77 гривень, з яких : 1000 000.00 гривень основний борг, 310.382.11 гривень відсотки за користування кредитом 54.773.66 гривень відсотки за несвоєчасне погашення кредиту.

З цього приводу кредитор двічі листом-претензією за №1465 від травня 2009 року та №КР- 105/08 від 11 червня 2009 року повідомляв позичальника та поручителя про невиконання зобов'язання за кредитним договором, в яких зазначав, що у позичальника є заборгованість за кредитним договором і у разі непогашення цієї заборгованості банк був змушений звернутися з позовом про дострокове повернення кредитні коштів.

Обидві претензії банку відповідачі отримали, проте ніяких заходів на погашення заборгованості не вжили. Після цього банк звернувся в суд з позовом про дострокове стягнення кредитних коштів.

Відповідачем ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції визнається факт невиконання кредитного договору по поверненню кредитних коштів і сплати відсотків за користування.

У суді апеляційної інстанції відповідачами по первісному та зустрічному позові не визнається позовна вимога про нарахування пені, оскільки сплив строк позовної давності, передбачений п.1 ч.2 ст.258 II України.

Таким чином місцевий суд правильно вважає, що невиконання позичальником зобов'язань у відповідності до умов даного кредитного договору відповідно до правил ст.526 ,527,530 ЦК України, дало банку право на пред'явлення кредитором вимоги до позичальника та поручителя про дострокове повернення кредитних коштів.

Відповідачка ОСОБА_2 у зустрічному позові зазначала, що підставою для визнання недійсності договорів поруки та іпотеки та окремих положень кредитного договору, є обставини, передбачені ч.1, 2 ст.229 ЦК України, зокрема посилається на те, що вона, вчиняючи ці правочини, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, а також з підстав передбачених ч.І ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Також ОСОБА_2 ставилося питання у зустрічному позові про визнання зазначених правочинів з підстав, передбачених ч. 1 ст.233 ЦК України, вчинених особою під впливом тяжкої для неї обставин і вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Тому, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: невідповідність змісту угоди вимогам закону; недодержання встановленої форми угоди; відсутність у сторін (сторони) угоди належного обсягу правоздатності; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому колегія суддів вважає, оспорювані відповідачкою ОСОБА_2 договір іпотеки, укладений 27 червня 2008 року між ОСОБА_2 та банком, договір поруки від 25 червня 2008 року та кредитний договір №82606 від 26 червня 2008 року у частині положень п.1.4 та п.4.2.2 за сво змістом та формою відповідає вимогам закону.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком місцевої суду, який вважає, що відсутні правові підставі для визнання недійсними цих правочинів з підстав, зазначених ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві, і відмовив у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

В порушення цих вимог процесуального закону позивач не доведе обставин, на які посилалася, як на підставу своїх вимог і з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

У суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 звернувся клопотанням у порядку ч.З ст.551 ЦК України щодо зменшення неустойки, яка складається із пені , посилаючись на обставини, які мають істотне значення. Зокрема, на незадовільний матеріальний стан: наявність на утриманні у нього двох неповнолітніх дітей, матері ОСОБА_2 Д - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, незадовільний стан його здоров'я оскільки тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом гострий інфаркт в кардіологічному відділенні ЦМКЛ, а потім в Закарпатському обласному кардіологічному диспансері, і до теперішнього часу він знаходиться на амбулаторному лікуванні( зазначені обставини документально підтверджені).

Судова колегія з врахуванням наведених обставин та з підстав передбачених ч.З ст.551 ЦК України, зменшує розмір сплати пені до 15 тисяч гривень.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що спірні договори, які були укладені ОСОБА_2, порушують майнові права неповнолітніх дітей подружжя ОСОБА_2, не ґрунтуються на матеріалах справи і підлягають відхиленню, так як власником зазначеного житлового будинку та земельної ділянки в цілому є ОСОБА_2, і орган опіки та піклування, відповідно до рішення виконавчого комітет Ужгородської міської ради від 25 червня 2008 року №245, надав дозвіл на укладення договорів іпотеки, який на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції є чинним, і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не оспорювався.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України дані обставинні є підставою. Змінити у частині вирішення первісного позову Відкритого

Відповідно до пунктів 3 та 4 ч.І ст. 309 ЦПК України дані обставини є підставою. Змінити у частині вирішення первісного позову Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Резолютивну частину рішення (у частині первісного позову Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ) викласти в наступній редакції:

Первісний позов Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково. Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором: 1 000.000,00 (один мільйон) гривень по основному боргу; 310.000,00 (триста десять тисяч гривень) по відсоткам за користування кредитом; 15.000.00 ( п'ятнадцять тисяч гривень) нарахованої пені за несвоєчасне погашення кредиту. Стягнути з ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судових витрат у розмірі 910 (дев'ятсот десять) грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судових витрат у розмірі 910 (дев'ятсот десять) грн. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін

Керуючись ст. ст.307,309,313,317,319, ЦПК України, судова колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2012 року змінити, у частині вирішення первісного позову Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Резолютивну частину рішення (у частині первісного позову Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ) викласти в наступній редакції:

Первісний позов Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором 1000.000,00 (один мільйон) гривень по основному боргу; 310.000,00 (триста десять тисяч гривень) по відсоткам за користування кредитом; 15.000 ( пятнадцять тисяч гривень) нарахованої пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" судових витрат у розмірі 910 (девятсот десять) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" судових витрат у розмірі 910 (девятсот десять) грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: