Рівненський міський суд Рівненської області
Справа № 2-7146/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2012 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Кучиної Н.Г.

при секретарі Цимбалюк А.І.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 -

представника виконавчого

комітету Рівненської міської ради- Корнійчук С.П.

представника КП РМ БТІ - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи на стороні позивача виконавчий комітет Рівненської міської ради, комунальне підприємство « Рівненське міське бюро технічної інвентаризації про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в :

До Рівненського міського суду надійшов позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи на стороні позивача виконавчий комітет Рівненської міської ради, комунальне підприємство « Рівненське міське бюро технічної інвентаризації про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позову ОСОБА_7 1.1. вказує, що при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради та КП РМ БТІ про скасування розпорядження міського голови та визнання недійсним свідоцтва про право власності ( № 2-14504/10), яка перебувала на розгляді у Рівненському міському суді ( суддя Рогозін С.В.) їй стало відомо про факт укладання договору дарування 43/100 частин будинку по вул. Дворецькій, 76 в місті Рівне між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який мав місце 03.01.1996 року. Зазначає, що вказаний договір дарування порушує її права та підлягає визнанню недійсним, посилаючись на те, що ОСОБА_4 отримав в подарунок від ОСОБА_6 неіснуючу частку будинку, оскільки в 1990 році в компенсацію за його частку будинку ОСОБА_6 та його матері були надані Рівненським міськвиконкомом дві однокімнатні квартири. Отримавши в компенсацію за свою частку будинку дві квартири ОСОБА_6 втратив право власності на частку будинку, яка була знесена. Просить суд, позовні вимоги задоволити та визнати недійсним договір дарування 43/100 частин будинку по вул. Дворецька, 76 в місті Рівне укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 03 січня 1996 року.

В судовому засіданні представники ОСОБА_7 ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали повністю. Додатково суду пояснили, що домоволодіння за адресою Дворецька, 76 у місті Рівне складалось з двох частин 57/100 частини належали на праві власності ОСОБА_8 ( квартира № 2), а 43/100 частини вказаного домоволодіння ( квартира № 1) належали ОСОБА_6 Оскільки вказане домоволодіння підлягало зносу, у зв»язку з його аварійністю та капітальним ремонтом самої вулиці, то відповідно мешканці ОСОБА_8 та ОСОБА_6 підлягали відселенню із наданням їм нового помешкання. Приблизно в 1992 році сім»ї ОСОБА_6 було надано дві квартири в місті Рівне по вул. Коновальця, 12 взамін його частини житлового будинку, що підлягало зносу. Проте, ОСОБА_8 відселено не було і їй не було надано квартири для переселення у зв»язку із припиненням робіт по капітальному ремонту вулиці Дворецької у місті Рівне. Оскільки сім»ї Абромичів було надано дві квартири, голова управи Рівненської міської ради своїм розпорядженням за № 650-р від 22.06.1993 року зобов»язав ОСОБА_8, власницю 57/100 частини домоволодіння по вул. Дворецька, 76 у місті Рівне власними силами знести частину домоволодіння, що належить до квартири № 1( тобто 43/100 частини). Після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_7 як спадкоємець за заповітом, розпорядженням міського голови № 283-р від 16 лютого 2001 року оформила за собою право власності на частину домоволодіння, яка належала ОСОБА_8 і нею було оформлено в цілому право власності на житловий будинок № 76 по вул. Дворецькій в місті Рівне. Зазначають, що відповідачі оформили договір дарування, а в подальшому право власності на частину домоволодіння, яке перестало існувати ще на початку 1990 років. Просять суд, позовні вимоги задоволити та визнати недійсним договір дарування 43/100 частин будинку по вул. Дворецька, 76 в місті Рівне укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 03 січня 1996 року.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що на момент укладення договору дарування, а саме станом на 03.01.1996 року такого співвласника будинковолодіння № 76 по вул. Дворецька в місті Рівне як ОСОБА_7 не було. Зазначили, що позивачем не доведено, яким чином, договір дарування укладений між ним та ОСОБА_4 порушує її права. Просили суд врахувати, що ОСОБА_7 пропущено строк звернення до суду. Просять суд, у задоволенні позовних вимог відмовити у зв»язку з їх безпідставністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, оскільки позивач, жодним чином не обґрунтував заявлену вимогу щодо визнання правочину укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 03.01.1996 року недійсним. Так, ОСОБА_7 набула право власності на 57/100 будинковолодіння по вул. Дворецькій, 76 в місті Рівне лише 21 серпня 1998 року, а тому у неї відсутні підстави для звернення до суду. Зазначив, що будинковолодіння по вул. Дворецькій, 76 в місті Рівне складалось з двох частин 57/100, що належить ОСОБА_7 та 43/100, що належать ОСОБА_4, однак даний будинок не мав статусу двоквартирного житлового будинку і поділу на дві квартири також не було, тобто частки 57/100 та 43/100 є умовними без виділу у натурі. Вважає, що не відповідає дійсності і те, що ніби то знесена частина будинку, яка належить ОСОБА_4, оскільки частку знести фізично неможливо. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» в судовому засіданні пояснив, що даний договір дарування не міг бути укладений, оскільки частки, яка була подарована, на момент вчинення правочину не існувало, так як вона була знесена.

Представник виконавчого комітету Рівненської міської ради в судовому засіданні пояснила, що домоволодіння за адресою Дворецька, 76 у місті Рівне складалось з двох частин 57/100 частини належали на праві власності ОСОБА_8 ( квартира № 2), а 43/100 частини вказаного домоволодіння ( квартира № 1) належали ОСОБА_6 Оскільки вказане домоволодіння підлягало зносу у зв»язку з його аварійністю та капітальним ремонтом самої вулиці, то відповідно мешканці ОСОБА_8 та ОСОБА_6 підлягали відселенню із наданням їм нового помешкання. В 1992 році сім»ї ОСОБА_6 було надано дві квартири в місті Рівне по вул. Коновальця, 12 взамін його частини житлового будинку, що підлягало зносу. Проте, ОСОБА_8 відселено не було і їй не було надано квартири для переселення. Голова управи Рівненської міської ради своїм розпорядженням за № 650-р від 22.06.1993 року зобов»язав ОСОБА_8, власницю 57/100 частини домоволодіння по вул. Дворецька, 76 у місті Рівне власними силами знести частину домоволодіння, що належить до квартири № 1( тобто 43/100 частини). Вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок за адресою Дворецька, 76 у місті Рівне був розділений на 2 частини (квартири) - 57/100 частин (квартира № 2) належали на праві власності ОСОБА_8, спадкоємицею якої є ОСОБА_7І,, а 43/100 частин, а саме квартира № 1, яка складалася з двох кімнат жилою площею 13,7 м2 та 20 м2, кухні, площею 9,1 м2, коридору, площею 2,6 м2, належала ОСОБА_6 та його матері ОСОБА_9, що підтверджується витягом з розпорядження голови управи Рівненської міської ради народних депутатів від 22 червня 1993 року № 650-р ( а.с. 6), актом обстеження ЖЕК №3 від 15 вересня 1993 року (а.с.35), довідкою ЖЕК № 3 від 02 жовтня 1996 року ( а.с. 36), технічним паспортом на житловий будинок по вул. Димитрова ( на даний час Дворецька), 76 від 18.02.1982 року ( а.с.52-54)

Таким чином, в судовому засіданні письмовими доказами спростовано посилання представника відповідача ОСОБА_4, що будинок № 76 по вул. Дворецькій, в місті Рівне ніколи не був поділений на квартири.

Оскільки вказаний житловий будинок підлягав зносу у зв'язку із його аварійністю та капітальним ремонтом вулиці, то ОСОБА_8, ОСОБА_6 та його мати ОСОБА_9 підлягали відселенню із наданням їм нового помешкання.

Рішенням виконавчого комітету Ровенської міської ради народних депутатів № 400 від 10 жовтня 1990 року ( п. 53) задоволено прохання ОСОБА_9, виділено на неї і її сина ОСОБА_6 дві однокімнатні квартири, в зв'язку зі зносом їхнього будинку № 76 по вул. Димитрова ( на даний час Дворецька), кв. 1 (а.с. 100-105).

Згідно оглянутих в судовому засіданні корінців ордерів на житлове приміщення № 1552, №1553 від 19 лютого 1991 року (а.с. 60,61) ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було видано ордера на право зайняття квартир за адресою вул. Юр'єва, дім №12, квартири №111 та № 47, які останні мали право в подальшому приватизувати, і куди вони вселились, добровільно виселившись із займаної ними квартири АДРЕСА_1.

Розпорядженням міської управи №1216-р від 12 жовтня 1992 року відмінено раніше прийняте рішення відносно відселення сім'ї ОСОБА_8 в зв'язку з будівництвом дороги (а.с.27), і ОСОБА_8 залишилась проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Розпорядженням голови управи Рівненської міської ради народних депутатів № 650-р від 22 червня 1993 року (а.с. 33) дозволено ОСОБА_8, що мешкала в АДРЕСА_2 власними силами знести частину будинку, що належить до кв.1 (кімнати жилою площею 13,7 м2 та 20 м2), кухню №1 площею 9,1 м2 та коридор площею 2,8 м2 закріпити за кв.2, що нею і було зроблено у 1993 році.

Те, що вищевказана частина будинку знесена у 1993 році підтверджується актом обстеження ЖЕК №3 від 15 вересня 1993 року (а.с.35), довідкою ДКП "ЖЕК №3" від 02 жовтня 1996 року (а.с.36), технічним паспортом, виконаним 15 листопада 1993 року КП РМБТІ, відповідно до якого житлова площа будинку складає 28,6 м2 (а.с. 7), а до цього складала 55 м2.

Відповідно до змісту ст. 142 ЦКУРСР та ст. 171ЖКУРСР, які регулюють спірні правовідносини, в разі зносу житлового будинку, належного громадянину на праві особистої власності, у зв'язку з вилученням земельної ділянки для державних або суспільних потреб власник, крім забезпечення його жилим приміщенням, отримує компенсацію відповідно до діючого законодавства.

Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що припинення права власності на належний власникові житловий будинок відбувається внаслідок зносу цього будинку.

Таким чином, оскільки частина будинку, яка складала квартиру №1, а саме дві жилі кімнати площею 13,7 м2 та 20 м2 знесені, кухня №1 площею 9,1 м2 та коридор площею 2,8 м закріплено за кв.2, в зв'язку з капітальним ремонтом вулиці, а ОСОБА_6 та його матері ОСОБА_9 надані дві квартири, суд приходить до висновку, що право власності ОСОБА_6 і його матері ОСОБА_9 на 43/100 жилого будинку № 76 по вул. Дворецькій в м. Рівне, припинилося внаслідок їх зносу.

03 січня 1996 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 було укладеного договір дарування, за яким ОСОБА_6 подарував ОСОБА_4 належні йому 43/100 частини будинку, що знаходиться в м. Рівне по вул. Дворецькій, 76.

Проте, як слідує з вищенаведеного, предметом вказаного договору дарування, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було нерухоме майно, яке не збереглося в натурі, а саме по собі збереження правовстановлюючих документів на нерухоме майно не свідчить про існування в натурі об'єкта нерухомості право на які вони засвідчують.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

ОСОБА_8 таких обставин, право власності на 43/100 частини будинку, що знаходиться в м. Рівне по вул. Дворецькій, 76 ОСОБА_4 набуто не було, оскільки йому майно дарителем передано не було, він вказаним майном не користувався, не утримував його, в будинку не жив, комунальні послуги не оплачував.

Відповідно до заключення Рівненського міського бюро технічної інвентаризації про можливість оформлення права власності на домобудівлю № 76 по вул. Дворецькій в м. Рівне на ОСОБА_7 (а.с. 10) в зв'язку з знесенням частини будинку, 57/100 частини будинку належних ОСОБА_7, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 серпня 1997 року, вирішено рахувати як цілий будинок.

Доводи представника відповідача ОСОБА_4, про те, що КП « РМБТІ» не мало право видавати ОСОБА_7 свідоцтво про право власності від 20.02.2001 року на ціле будинковолодіння № 76 по вул.Дворецькій в місті Рівне на підставі розпорядження міського голови № 238-р від 16.02.2001 року на ім»я ОСОБА_7 без відома ОСОБА_4 суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області ( провадження № 22-ц1790/551/2012) від 05 квітня 2012 року у с праві за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Рівненської міської ради, комунального підприємства « Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 про скасування розпорядження міського голови та визнання недійсним свідоцтва про право власності, в судовому засіданні встановлено, що підставами для прийняття розпорядження міського голови № 283-р від 16 лютого 2001 року були документи, які свідчили про знесення частини будинку, і які давали підстави для визнання частини будинку, що залишилась, цілим будинком.

Також вищезазначеним рішенням встановлено, що підстави для визнання недійсним вказаного розпорядження та виданого на його підставі свідоцтва про право власності від 20 лютого 2001 року на цілий житловий будинок №76 по вул. Дворецькій в м. Рівне, виданого на ім'я ОСОБА_7, зареєстрованого КП "РМБТІ" за № 90-27570 від 20 лютого 2001 року відсутні.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 05 квітня 2012 року за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Рівненської міської ради, комунального підприємства « Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 про скасування розпорядження міського голови та визнання недійсним свідоцтва про право власності станом на 05.06.2012 року набрало законної сили.

Щодо посилань представників відповідача на ту обставину, що ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_2 було надано квартири, судом не приймаються до уваги , оскільки будинковолодіння по вул. Дворецькій, 76 в місті Рівне належить ОСОБА_7 на праві приватної власності і воно набувалось нею в порядку спадкування, а вказані особи жодного відношення до спірного будинковолодіння не мають.

Відповідно до роз»яснень, які містяться в Узагальненні судової практики Верховного суду України від 24 листопада 2008 року « Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказується на те, що при розгляді спорів про недійсність правочинів судам потрібно розмежовувати недійсні та неукладені правочини, тобто такі, в яких відсутні встановлені законодавством необхідні умови для їхнього укладення ( наприклад відсутня згода щодо всіх істот них умов, передбачених законодавством; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для укладення правочину потрібно його передати). Встановивши, що правочин є неукладеним, суд на цій підставі залишає позов про визнання правочину недійсним без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, та аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що предметом вказаного договору дарування, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було нерухоме майно, яке не збереглося в натурі, право власності на 43/100 частини будинку, що знаходиться в м. Рівне по вул. Дворецькій, 76 ОСОБА_4 набуто не було, оскільки йому майно дарителем передано не було, а отже договір дарування від 03.01.1996 року не був укладений, а тому суд встановивши, що правочин є неукладеним, залишає позов ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-60,88, 212, 213-215,218,223, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи на стороні позивача виконавчий комітет Рівненської міської ради, комунальне підприємство « Рівненське міське бюро технічної інвентаризації про визнання правочину недійсним - відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина