Справа № 2/0306/1595/11 Головуючий у 1
інстанції:Восковська О.А. Провадження
№ 22-ц/0390/454/2012 Категорія:42 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Русинчука М.М.

суддів -Матвійчук Л.В., Антонюк К.І.

при секретарі - Губарик К.А.

з участю: представника позивача
-Татушка Р.В.

представників відповідача ОСОБА_2
-ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль»до ОСОБА_6,
ОСОБА_2 про виселення, за апеляційною
скаргою представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Ковельського
міськрайонного суду від 22 грудня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 22 грудня 2011 року позов
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль»(далі -ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_6,
ОСОБА_2 про виселення задоволено.

Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_2 та їх
малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_2 з
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
без надання іншого житла. Стягнуто з
ОСОБА_6, ОСОБА_2 в користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»судовий збір 17
грн., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі
37 грн., а також стягнуто з відповідачів
в користь держави судовий збір в
розмірі 77 грн. 10 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник відповідача ОСОБА_2 -ОСОБА_4
подала апеляційну скаргу, покликаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просила скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
це відповідає обставинам справи, що
29.05.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», було укладено
кредитний договір № 014/1129/82/42469, згідно з
умовами якого позичальник отримав
кредит в сумі 80000 доларів США строком на
120 місяців з 29.05.2008 року до 29.05.2018 року зі
сплатою 14,0% відсотків річних.

З довідки про склад сім'ї, виданої 26.05.2008
року РЖКП № 2 вбачається, що на момент
укладення кредитного договору 29.05.2008
року в будинку АДРЕСА_1 був
зареєстрований лише відповідач ОСОБА_2
(а.с.16 Т.1).

Для забезпечення виконання зобов'язань
по вищевказаному кредитному договору
29.05.2008 року між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_9
було укладено договір іпотеки,
відповідно до умов якого останніми
передано в іпотеку банку житловий
будинок з господарськими спорудами,
гаражем, які знаходяться на земельній
ділянці площею 0,0590 га за адресою
АДРЕСА_1, заставною вартістю 605104,00 грн.
(а.с.48-52 Т.2).

У зв'язку з виникненням у відповідача
ОСОБА_2 заборгованості за кредитним
договором та відсутністю жодних
погашень по кредиту, банк у серпні
2009 року, прийнявши рішення про
звернення стягнення на заставлений
житловий будинок, звертався до
відповідачів із письмовими вимогами
про їх добровільне виселення з цього
будинку протягом одного місяця з дня
отримання вимоги, однак вони не
виконали цих вимог (а.с.13-15 Т.1).

У відповідності до ч. 3 ст. 109 ЖК України,
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення всі громадяни, що мешкають у
ньому, зобов'язані на письмову вимогу
кредитора або нового власника цього
жилого приміщення добровільно
звільнити його протягом одного місяця
з дня отримання цієї вимоги. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку», звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Виходячи з положень наведеного
законодавства та обставин справи, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про наявність законних
підстав для виселення відповідачів та
їх малолітніх дітей з житлового
будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого
житла. Наведені норми матеріального
права, які регулюють спірні відносини,
не містять заборон або ж винятків для
випадку, коли в заставленому житловому
приміщенні проживають малолітні чи
неповнолітні діти.

Безпідставними є покликання апелянта
на відсутність судового рішення по
зустрічного позову відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання договору
іпотеки недійсним, оскільки в
матеріалах справи наявна ухвала суду
від 22 грудня 2011 року про залишення
цього зустрічного позову без розгляду
у зв'язку з повторною неявкою названих
позивачів за зустрічним позовом (а. с.95).

Доводи апелянта про те, що суд не
врахував тієї обставини, що договір
іпотеки не був належним чином
погоджений у встановленому законом
порядку органом опіки і піклування, чим
порушено право на проживання
неповнолітніх дітей в житловому
будинку і у зв'язку з цим він є
недійсним, колегія суддів не бере до
уваги як такі, що не мають правового
значення у даній справі і виходять за
межі її розгляду, оскільки ці доводи
можуть бути підставами іншого позову
про визнання договору іпотеки
недійсним, який судом першої інстанції
не розглядався, а був залишений ним без
розгляду із вказаних вище підстав.

Таким чином, виходячи з наведених
обставин справи, положень норм
матеріального права, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позов.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстав для його
зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 -ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковельського
міськрайонного суду від 22 грудня 2011
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: