Апеляційний суд Чернівецької області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2012 року м.Чернівці

Колегія суддів судовоі палати в цивільних справах Апеляційного суду Чернівецькоі області в складі:

головуючого Половінкіної Н.Ю.

суддів Савчук М.В., Бреславського О.Г.

секретаря Скрипник С.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 травня 2012 року,

встановила:

ОСОБА_3 у квітні 2012 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору недійсним.

Зазначала, що нею та ОСОБА_2 було досягнуто домовленості про укладення договору довічного утримання, за умовами якого відповідач надаватиме утримання та догляд, а останній передається у власність житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул.Довбуша,252 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області.

Вважаючи, що вчиняє договір довічного утримання, уклала

Справа №22ц-857 2012 р. Головуючий у 1 інстанції Пилип»юк І.В.

Категорія: 19/21 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

оспорюваний правочин, не ознайомившись зі змістом.

Посвилаючись на повідомлення ОСОБА_2 про вчинення договору дарування з метою зменшення витрат на оформлення угоди, просила визнати договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул.Довбуша,252 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області, посвідчений державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області ОСОБА_4 4 листопада 2004 року, удаваним та вважати договором довічного утримання.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 травня 2012 року у позові відмовлено.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 травня 2012 року скасувати та увалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції послався на недоведеність ОСОБА_3 позовних вимог та виходив з відсутності підстав для визнання договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул.Довбуша,252 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області, посвідчений державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області ОСОБА_4 4 листопада 2004 року, недійсним.

Мотивовано висновки суду першої інстанції недоведеністю справжнього наміру ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на укладення договору довічного утримання.

Водночас судом першої інстанції відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову.

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами справи.

Встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул.Довбуша,252 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області, посвідчений державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області ОСОБА_4 4 листопада 2004 року.

За змістом ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вона насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пленум Верховного Суду України у п.25 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Таким чином, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою оформляють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Предметом позову ОСОБА_3, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є визнання договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул.Довбуша,252 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області, посвідчений державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області ОСОБА_4 4 листопада 2004 року, удаваним та визнання договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 довічного утримання.

Обставинами, якими ОСОБА_3 обґрунтовувала такі вимоги, зазначала волевиявлення на виникнення правовідносин з договору довічного утримання, необізнаність про природу оспорюваного правочину на час його вчинення.

З огляду на наведене сама ОСОБА_3, звертаючись до суду, не вказувала на укладення нею оспорюваного договору з метою приховання договору довічного утримання, який вони з ОСОБА_2 насправді вчинили.

При цьому ОСОБА_3 повідомлення ОСОБА_2 про приховування іншої волі учасників угоди пов»язувалося із обставинами здійснення іпотеки, предметом якої є спірне жиле приміщення.

Не можна погодитися з доводами, на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо оцінки показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6

Так, покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 про здійснення ОСОБА_2 утримання та догляду ОСОБА_3 за відсутності інших доказів не свідчать про виникнення між сторонами правовідносин з договору довічного утримання.

На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У матеріалах справи відсутні докази того, що обидві сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2, укладаючи договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул.Довбуша,252 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області, посвідчений державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області ОСОБА_4 4 листопада 2004 року, бажали приховати договір довічного утримання, який насправді вчинили.

У такому разі суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність обставин удаваності оспорюваної угоди.

Не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції порядку прийняття визнання відповідачем позову.

На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З матеріалів справи вбачається, що визнання ОСОБА_2 позову ОСОБА_3 про договору недійсним порушує права публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», які випливають з договору іпотеки.

З огляду на наведене судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді