Справа № 2-3213/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"09" жовтня 2012 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

Головуючого судді Адамовича ОЙ.

При секретарі Агейчевій Ю.А.

За участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частини,-

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом до відповідача ОСОБА_2, в позовній заяві вказала, що 12 серпня 1978 року Березівською сільською радою Житомирського району житомирської області був зареєстрований шлюб між нею та ОСОБА_2. Під час шлюбу, у 1983 році відповідач став членом Житлового-будівельного кооперативу №1 м. Житомира. У період з 1983 р. по 1993 р. позивач та відповідач постійно сплачували пайові внески за квартиру в цьому ЖБК. Тобто, під час шлюбу ними повністю були виплачені пайові внески. З прийняттям Закону України «Про власність», норми якого є нормами прямої дії, у звязку з повною сплатою пайових внесків позивач та відповідач, як подружжя, стали власниками цієї квартири в рівних частках. На даний час квартира зареєстрована за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності. Просить суд ухвалити рішення, яким встановити, що позивачці належить 1/2 частки в спільному майні подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, в обгрунтування навела доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, наслідки визнання позову йому зрозумілі.

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позовних вимог відповідачем, оскільки таке відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Судом встановлено, що 12 серпня 1978 року Березівською сільською радою Житомирського району житомирської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ТП №349557, актовий запис №21 виданого 12.08.1978 року (а.с.5).

Відповідно до довідки виданої Житлово-будівельним кооперативом №1 м. Житомира від 09.08.2012 року де зазначено, що квартира АДРЕСА_2 знаходиться у віданні ЖБК №1 м. Житомира, членом даного кооперативу є ОСОБА_2 з 1983 року. Пайові внески за квартиру виплачені повністю в 1993 році, останній пайовий внесок сплачено 16.03.1993 року (а.с.4).

Згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 30.05.2007 року, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Відповідно до реєстраційного напису на звороті цього свідоцтва дана квартира зареєстрована в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_2 за реєстровим №12314, інвентарна справа №15052 (а.с.6).

Відповідно до довідки ЖБК №1 від 08.08.1012 року за № 500 виданій на імя позивача ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за адресою в ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею зареєстровані чоловік ОСОБА_2, дочка ОСОБА_5 та онука ОСОБА_6 (а.с.11).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України майно, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім цього, відповідно до роз»ясень, викладених у п. 23 постанови Пленому Верховного Суду України№ 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60,69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери,паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими

зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачем ОСОБА_2 під час шлюбу із ОСОБА_1, відповідно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України та ч. 2 ст.370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на 1/2 ідеальну частину у квартирі АДРЕСА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,215 ЦПК України.суд,-

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира на протязі 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Й. Адамович