Справа № 2-5759/11
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого Якименко Л.Г.

при секретарі Чабан Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалася на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.06.1996 року виконкомом міської ради згідно з розпорядженням №4/815-96 від 06.06.1996 року, квартира №267 в будинку №15 по Донецькому шосе у м.Дніпропетровську на праві спільної часткової власності належить позивачці, відповідачу та їх доньці третій особі по справі ОСОБА_3.

Починаючи з 2002 року та по теперішній час відповідач ОСОБА_2 без згоді інших співвласників здає дану квартиру в оренду та отримує за це кошти.

У зв'язку з тим, що позивачка не може користуватися належним їй на праві власності житлом, після розірвання шлюбу між сторонами виникли особисті неприязні стосунки і вирішити спір мирним шляхом неможливо, іншого житла вона не має та змушена проживати у родичів, тому просила суд усунути перешкоди в користуванні та вселити її в квартиру №267 буд. №15 по Донецькому шосе у м. Дніпропетровську, а також зобов'язати відповідача не чинити їй та доньці перешкод у користуванні даною квартирою, передати комплект ключів від вхідних дверей та заборонити ОСОБА_2 здавати в оренду квартиру без згоди усіх співвласників.

Окрім цього, діями відповідача їй була завдана і моральна шкода, оскільки тривалий час вона не може користуватися житлом та змушена тимчасово проживати у родичів, що призвело до нервових стресів та погіршення стану її здоров'я, у зв'язку з чим просила суд стягнути з відповідача на її користь 1700 гривень моральної шкоди.

Позовні вимоги щодо визнання недійсним договору оренди, укладеного 02.02.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 просила не розглядати через їх недоцільність, оскільки ОСОБА_4 у квартирі уже не проживає.

У судовому засіданні позивачка надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, та просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував та суду пояснив, що сторони перебували в шлюбі, який був розірваний рішенням АНД районного суду від 31.03.2008 року. Від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_3.

В період шлюбу йому на сім'ю із 3-х чоловік був виданий ордер на заселення спірної квартири, яка у подальшому була приватизована усіма членами сім'ї та відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.06.1996 року виконкомом міської ради згідно з розпорядженням №4/815-96 від 06.06.1996 року, квартира №267 в будинку №15 по Донецькому шосе у м.Дніпропетровську на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

У даній квартирі їх сім'я з 2002 року не проживала та за згодою сторін здавалася в оренду, позивачка ніколи не заперечувала проти укладання договорів оренди, сама зустрічалася з наймачами, обговорювала умови договору та відвідувала квартиру.

Оскільки особові рахунки та договори по утриманню квартири та сплаті усіх комунальних платежів відкриті саме на нього, а ні позивачка, ні їх донька комунальні та інші платежі ніколи не сплачували, тому він змушений здавати дану квартиру в оренду та отримані він цього кошти сплачувати за утримання квартири.

Також зазначив, що позивачка має комплект ключів від квартири та може відвідувати її, але на даний час порядок користування квартирою не визначений тому заперечував проти її примусового вселення в квартиру. На теперішній час квартиранти в квартирі не проживають та здавав він в оренду тільки свою частину, тому і не отримував згоди у інших співвласників.

Проти вимог стосовно відшкодування моральної шкоди також заперечував, вважає що позивачка має ключі від квартири та могла вселитися і проживати в ній, але вона цього не зробила бо має житло, своїми діями жодних моральних страждань він не спричиняв.

Вислухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.06.1996 року виконкомом міської ради згідно з розпорядженням №4/815-96 від 06.06.1996 року, квартира №267 в будинку №15 по Донецькому шосе у м.Дніпропетровську на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

З 2002 року сторони здавали дану квартиру в оренду та укладалися відповідні договори оренди основним квартиронаймачем ОСОБА_2 зі згоди його дружини ОСОБА_1, що визнали у судовому засіданні сторони.

Рішенням АНД суду від 31.03.2008 року шлюб між сторонами було розірвано та через особисті неприязні стосунки вони не можуть вирішити мирним шляхом спір щодо розподілу спільного майна та порядку його користування.

Після припинення подружніх стосунків відповідач продовжував здавати в оренду вищевказану квартиру, але уже без згоди усіх співвласників.

На теперішній час позивачка не може проживати в даній квартирі через перешкоди, що чиняться їй з боку відповідача шляхом здачі квартиру в оренду, вказуючи, що здає лише належну йомую частину квартири, хоча порядок користування квартирою не визначений.

Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, водночас власник має право вчиняти щодо свого майна, будь які дії які не суперечать закону. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

В силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки відповідач на даний час перешкоджає позивачу у володінні та користуванні спірною квартирою, що підтверджується його особистими поясненнями в судовому засіданні, де він заперечував проти її вселення, тому суд вважає усунути перешкоди в користуванні житлом та вселити ОСОБА_1 в квартиру №267 в будинку №15 по Донецькому шосе у місті Дніпропетровську.

Також враховуючи наявність неприязних стосунків між сторонами, суд вважає також зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні вищевказаною квартирою.

В позовних вимогах про зобов'язання відповідача передати позивачці комплект ключів від вхідних дверей квартири суд вважає відмовити, оскільки у судовому засіданні вона не заперечувала, що ключі у неї є.

Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивачки моральної шкоди, то, на думку суду, у судовому засіданні нею не було доведено завдання діями відповідача їй моральної шкоди та причинний зв'язок між її зверненням за медичною допомогою до лікарів та непроживанням у спірній квартирі, оскільки дана квартира здавалася в оренду з 2002 року за її згодою, їх сім'я в даній квартирі не проживала, та по теперішній час усі комунальні платежі та інші витрати по утриманню квартири несе тільки відповідач.

В позовних вимогах про визнання договору оренди від 02.02.2010 року недійсним суд також вважає відмовити, оскільки ОСОБА_4 не був залучений до участі у справі, в даній квартирі давно не проживає і сама позивачка вважала недоцільним розгляд даної позовної вимоги.

В частині вимог щодо зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні квартирою ОСОБА_3 суд також вважає відмовити, оскільки сама ОСОБА_3 таких вимог не заявляла. На даний час вона є повнолітньою і повноважень на представництво її інтересів та заявлення такої вимоги в суді ОСОБА_1 не має.

Суд також вважає відмовити і в позовних вимогах про заборону ОСОБА_2 здавати в оренду квартиру без згоди усіх співвласників, оскільки відповідно до п.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. На даний час суд не вбачає порушеного права позивачки, оскільки дія, яку вона просить заборонити вчиняти, іще не наступила.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 88 гривень судових витрат по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 355, 358, 361, 368, 369, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення та стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні житлом та вселити ОСОБА_1 в квартиру №267 в будинку №15 по Донецькому шосе у місті Дніпропетровську.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою №267 в будинку №15 по Донецькому шосе у місті Дніпропетровську.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 88 гривень судових витрат по справі.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя