Справа № 22-ц-447/2012 Провадження № 22-ц/2590/447/2012 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Криворученко Д. П. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2012 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4, ОСОБА_5,
за участю:представника позивача ОСОБА_6 М, відповідача ОСОБА_7, її представника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційної скаргою ОСОБА_9 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про поділ нерухомого майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Іванівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_11,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 05 січня 2012 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Рішенням Чернігівського районного суду від 05 січня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про поділ нерухомого майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності подружжя відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення було прийняте без повного з'ясування всіх обставин,що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, відповідно до ст.60 СК України -майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, тому підлягає поділу житловий будинок з надвірними будівлями в с.Іванівка та дві земельні ділянки. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що майно, яке підлягає поділу, було придбане за його кошти і значну кількість цих коштів було витрачено на благоустрій садиби та ремонт будинку. Дані обставини витрачання ним коштів на благоустрій садиби та ремонт будинку підтверджені його дисконтною карткою, фотографіями. Крім того, на час укладення договору міни трикімнатної квартири АДРЕСА_1, значно поліпшеної ремонтними роботами за рахунок ОСОБА_9, на земельні ділянки та будинок з надвірними будівлями у с. Іванівка по вул. Дружби 27, нотаріусом не була отримана згода апелянта на його посвідчення, хоча квартира придбана у шлюбі. Суд проігнорував надані апелянтом докази, не дав належної оцінки його доводам і віддав перевагу доводам відповідача.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін як таке, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_9, та ОСОБА_10 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 1999 року і до .01 березня 2008 року коли шлюб між сторонами було розірвано.

ОСОБА_10 (дошлюбне прізвище Лопа) О.В. зі своїм сином ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 придбали, 16.06.1998 року в рівних частинах квартиру №66 в ОСОБА_12, по вул..Доценка,13.

04.05.2000 року ОСОБА_10 і ОСОБА_11 продали за 9470 грн., квартиру №66 по вул. Доценка в ОСОБА_12, і того ж дня за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу за 17749 грн., придбали трикімнатну квартиру по вул..Космонавтів,3/49 в ОСОБА_12.

11.12.2001 року квартира по вул. Космонавтів,3/49, за договором міни була обміняна ОСОБА_10 та її сином ОСОБА_11 на житловий будинок №27 по вул. Леніна(перейменовано на вул. Дружби) з надвірними будівлями в с.Іванівка, Чернігівського району, та дві земельні ділянки, загальною площею 0,48 га, що знаходяться на території с.Іванівка, зазначений обмін пройшов без грошової доплати. Відповідачка зареєструвала 08.02.2008 року своє та сина, право власності на зазначений вище житловий будинок в КІТ'Чернігівське РБТІ" та ними були отримані Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки кожному по 0.24 га., для ведення особистого підсобного господарства.

Оцінивши фактичні обставини справи та правову суть спору, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються Кодексом про шлюб та сім"ю України( далі КпШС України).

Суд першої інстанції виходячи з положень ст.22,24,25 КпШС України яка діяла на час виникнення правовідносин , а також п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім"ю України" яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, врахувавши відповідні роз'яснення про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна, прийшов до обґрунтованого висновку про те що ОСОБА_9І не доведено належними доказами, що сплачені 4 травня 2000 року за договором купівлі-продажу за придбання квартири АДРЕСА_2 в ОСОБА_12 кошти були спільними коштами подружжя.

Надані сторонами докази судом оцінені у відповідності із правилами ст.212 ЦПК, і посилання позивача на ту обставину що квартира АДРЕСА_2 в ОСОБА_12 була придбана за час його шлюбу із відповідачем, частково за спільні кошти подружжя(які становлять 8279 грн.), і яка в подальшому була обмінена на спірний житловий будинок у с. Іванівка та спірні земельні ділянки і може бути віднесена до спільної сумісної власності подружжя, не підтверджуються належними доказами які досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає неспростованими заперечення ОСОБА_10, проти заявленого позову, в якому заперечується той факт, що частина коштів на придбання квартири АДРЕСА_3 були власними заощадженнями позивача.

За наведених обставин, є безпідставними посилання представника позивача, що оскільки трикімнатна квартира№49 по вул. Космонавтів була куплена в період шлюбу, і різниця від продажу двокімнатної квартири№66 по вул. Доценка ( яка була придбана ОСОБА_10 до реєстрації шлюбу), та придбаною нею із сином трикімнатною квартирою становить - 8279 грн., то ці кошти є спільною сумісною власністю подружжя, на частину яких ОСОБА_9 має право претендувати; оскільки сам лише факт придбання зазначеної трикімнатної квартири, і під час перебування в шлюбі, але не внаслідок праці подружжя і не спільної участі подружжя( ОСОБА_9) коштами в її придбанні, не дає підстав для поширення на зазначену квартиру АДРЕСА_2 правового режиму засад спільної сумісної власності, який визначений ст.22 КЗпШС України.

Таким чином, позивачем не спростовані твердження відповідачки, що придбана нею із сином ОСОБА_13 4 травня 2000 року трикімнатна квартира по вул. Космонавтів 3/49 в ОСОБА_12 є роздільною власністю, оскільки джерелом для її придбання були кошти що належали ОСОБА_10, на праві особистої власності, серед яких і кошти виручені від продажу нею квартири по вул. Доценка, 13/66 в ОСОБА_12.

Виходячи з наведеного, вирішуючи спір між сторонами з"ясувавши джерело придбання майна на яке претендує позивач, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що житловий будинок по вул..Дружби.27 у с.Іванівка, та дві земельні ділянки загальною площею 0,48 га., що знаходяться на території с.Іванівка, і належать ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не є спільною сумісною власністю подружжя.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги і посилання позивача при обґрунтуванні ним своїх позовних вимог щодо визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, підстави визначені ст.25 КпШС України, а саме що за час шлюбу майно істотно збільшилося в своїй цінності внаслідок трудових, грошових витрат ОСОБА_9, оскільки ніяких належних та допустимих доказів, що вартість роздільного майна житлового будинку по вул. Дружби,27 у с.Іванівка за час шлюбу сторін істотно збільшилась у своїй вартості за рахунок його затрат, позивачем суду не надано. Суд першої інстанції оцінюючи докази з позиції їх достатності та взаємозв'язку і наводячи свої міркування щодо відмови в задоволенні позову, правильно зазначив, що при поділі майна подружжя( сторін по справі) за рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 16 червня 2009 року, як і при постановленні Апеляційним судом Чернігівської області 23 жовтня 2009 року рішення в справі, про усунення перешкод та вселення в житловий будинок, і про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, право власності відповідачки із сином на будинок №27 по вул. Дружби в с.Іванівка ОСОБА_9, не оспорював, і питання щодо поділу спільного будинку не ставив, дана обставина на думку апеляційного суду, також підтверджує твердження ОСОБА_10, що зазначений будинок набутий не в результаті спільної праці подружжя, і не являється об"єктом спільної сумісної власності.

Суд першої інстанції при новому розгляді справи, у відповідності із положеннями ч.4 ст.338 ЦПК України врахувавши висновки і мотиви суду касаційної інстанції, надані сторонами докази дослідив і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст.ст.22,25,28 КпШС підстав для задоволення позову ОСОБА_9 щодо визнання за ним права власності на спірний житловий будинок та частину земельних ділянок. Висновки суду про те, що вимоги ОСОБА_9, не підлягають задоволенню підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, й обґрунтовані згідно зі ст.213 ЦПК України.

Виходячи із зазначеного, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи є безпідставними, висновок суду відповідає встановленим обставинам та дослідженим доказам, постановлене судове рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, і тому необхідно відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: