Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.,

суддів Мелінишин Г.П., Шалаути Г.І.

секретаря Сурмачевської У.С.

з участю: апелянта ОСОБА_1, представників ОСОБА_2-

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат по утриманню і ремонту будинку, моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Болехівського міського суду від 12 січня 2012 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Болехівського міського суду від 12 січня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат по утриманню і ремонту будинку та моральної шкоди відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Так, на його думку, не враховано судом, що жодної участі у витратах на утримання та збереження майна, що було спільною власністю сторін, відповідач не брала, а тому починаючи з 1999 року ОСОБА_1 самостійно забезпечував за власні кошти схоронність цього майна.

Більше того, з часу виїзду ОСОБА_2 за кордон, йому не було відомо жодної інформації про її місце знаходження, а тому не існувало можливості укласти з нею договір про проведення ремонтних робіт житлового будинку.

Крім того, проведення ремонту будинку не було його власною ініціативою, а _______________________________________________________________________________

Справа №2/0902/209/11/12 Головуючий у 1 інстанції Головенко О.С.

Провадження № 22ц/0990/383/2012 Суддя-доповідач ОСОБА_5

Категорія 34

зумовлено нагальною потребою, що підтверджується відповідним актом обстеження.

Також, ОСОБА_1 вказує, що розрахунок понесених ним витрат по утриманню будинку проведено виходячи із місячного розміру мінімальної заробітної плати.

Не врахувавши всі обставини справи, суд безпідставно, на думку апелянта, відмовив і в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

З цих підстав рішення суду першої інстанції просив скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представники ОСОБА_2 доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, доводи представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановив суд першої інстанції, будинковолодіння по вул. Грушевського,12а, в м. Болехові було спільною сумісною власністю сторін - бувшого подружжя.

З липня 1999 року, за твердженням самого позивача, він проживає у вказаному будинку сам, оскільки ОСОБА_2, виїхавши на роботу за кордон, до зазначеного домоволодіння не поверталася.

Вимоги позивача мотивовані тим, що у 2007-2008 роках ним проведено у будинку ремонтні роботи, за які відповідач повинна відшкодувати йому 53,82% їх вартості (відповідно до реально виділеної їй частки), що становить 177962 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що жодної згоди на проведення ремонтних робіт відповідач не надавала, жодних договорів з приводу цього сторони не укладали, а тому ремонт житлового будинку ОСОБА_1 здійснено з власної ініціативи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що проведення ремонтних робіт в будинку співвласником якого є ОСОБА_2, без її згоди, не є витратами позивача по запобіганню шкоди, що загрожувала майновим інтересам відповідача та не може бути предметом регулювання ст.1160 ЦК України на яку посилався позивач.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Більше того, ні в суді першої інстанції, ні в засіданні апеляційного суду позивачем не доведено, що виконані ремонтні роботи були співмірними та необхідними саме для збереження спільного майна, а не бажанням покращити свої житлові умови та проживати у даному будинку з новою сімєю, як про це зазначено в оскаржуваному рішенні суду.

В цьому випадку суд вважає, що відновлювальні ремонтні роботи виконані на розсуд ОСОБА_1 без погодження об'єму робіт та витрат з ОСОБА_2, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача таких витрат.

Крім цього, сам ОСОБА_1 не заперечує тієї обставини, що на час реального поділу домоволодіння між сторонами у 2011 році усі покращення, повязані у ремонтом були вже виконані та враховані експертом при визначенні дійсної (ринкової) вартості обєкту, який на той час ще був спільною сумісною власністю бувшого подружжя ОСОБА_1 - ОСОБА_2

Доводи апелянта, про те, що у нього не було можливості укласти договір про проведення ремонтних робіт з відповідачем не заслуговують на увагу. Сам ОСОБА_1 ствердив у суді апеляційної інстанції про те, що відповідач приїжджала на короткий термін додому, питання ремонту обговорювалося, а отже існувала і можливість узгодити порядок користування спільним майном, та визначити обєми необхідних ремонтних робіт.

Що ж стосується витрат на утримання майна, заподіяння моральної шкоди, то твердження позивача з цього приводу є голослівними, а відповідні докази у матеріалах справи відсутні.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Болехівського міського суду від 12 січня 2012 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_6