АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/9761/12 Справа № 2/403/942/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Михайловська С.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Михайловської С.Ю.

Суддів Чубукова О.П., Єлізаренко І.А.

При секретарі Качур Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності задоволенні.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири № 19 будинку 43 на ж/м Тополя 2 в м.Дніпропетровську.

Вирішено питання про судові витрати.

В своїй апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивачці, посилаючись на неправильну оцінку доказів та обставин по справі та на неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивачки послався на те, що сторони зареєстрували шлюб 21 липня 1990р. у Кіровському відділі РАЦС Дніпетровського МУЮ, актовий запис №606.

Під час шлюбу ними була придбана квартира №19 будинку №43 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську, що підтверджується договором купівлі-продажу від 02.02.2002 року (а.с.18).

Згідно ст.22 КпШС України, чинної на час придбання спірної квартири, як і ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) І самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а у відповідності до ст.70 цього ж кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встнаовлено, що позивачкою та відповідачем договір про поділ нерухомого майна не укладався, також не укладався й шлюбний договір. Таким чином суд прийшов до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін.

Заперечуючи проти позову відповідач вказував на те, що кошти на придбання спірної квартири він отримав від продажу квартири, що належала особисто йому та його матері, та що квартира фактично була придбана для його матері, на підтвердження чого посилається на пояснення свідків. Однак таке суд не прийняв до уваги, оскільки його твердження не ґрунтується на законі та в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив вищезазначені обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку і відповідно до вимог ст..ст. 60, 69 СК України, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неправильну оцінку доказів та обставин по справі, безпідставні та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки таких порушень, які б могли потягнути скасування правильно по суті постановленого рішення колегією не встановлено.

Таким чином рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують його правильність.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на те, що він та його мати приватизували квартиру № 91 на ж/м Тополя 2. буд 20, 01.07.2002 року продали її, а 02.07.2002 року він відповідач за виручені кошти купив спірну квартиру, тому спірна квартира не може вважатися сумісною нажитим майном. Дане посилання відповідача спростовується наявними в матеріалах справи договором купівлі-продажу квартири № 91 в буд. 20 на ж/м Тополя 2 в м.Дніпропетровську від 20.01.1995 року за яким зазначену квартиру відповідач придбав у ОСОБА_4, тобто ця квартира придбана відповідачем під час шлюбу з позивачкою і цьому договору не передував ніякий договір продажу квартири, яка належала йому та його матері (а.с.17). На а.с. 16 дійсно мається договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_5 та ОСОБА_2 продали свою квартиру ОСОБА_6, але він укладений 10.02.1995 року, тобто вже після вищевказаної угоди від 20.01.1995 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному прядку протягом двадцяти днів.

Судді :