Головуючий у 1-й інстанції - Яценко Н.О.
Доповідач - Вербова І.М.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2012 року в складі:

Апеляційний суд м. Києва

головуючого

суддів

при секретарі

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 20 жовтня 2011 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_3 банк України, про визнання недійсним кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору,

Апеляційний суд ,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 20 жовтня 2011 року в позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_3 банк України, про визнання недійсним кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Сторони в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, у звязку з чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у відсутність осіб, що не зявилися.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія судців не знаходить підстав для задоволення скарги.

Судом встановлено, що 12.03.2008 року між позивачем та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» укладений кредитний договір № СЬ 20119.

27.05.2009 року сторони уклали додаткову угоду до договору.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.З ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У відповідності до п.З ч.І ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі операції, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Таким чином, операції із розміщення коштів є кредитною операцією, яка може здійснюватись банками на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» під коштами розуміється гроші: у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

При цьому, відповідно до п.1 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», валютними цінностями є валюта України, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в валюти України, іноземна валюта, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті, банківські метали.

Відповідно до п.2.1 Постанови правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року «Про затвердження положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції, зокрема, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Пунктом 2.3 Постанови правління НБУ № 275 від 17.07.2001 р. «Про затвердження положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій» передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки, серед іншого, мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до п.5.3 вищевказаної постанови письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Частиною 1 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що для здійснення валютних операцій ОСОБА_3 видає генеральні та індивідуальні ліцензії.

Відповідно до п.«в» ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

^ Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що банк мав ццэаво здійснювати кредитні операції в іноземній валюті, оскільки було встановлено, що відповідач має банківську ліцензію на здійснення операцій, визначених ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також відповідний дозвіл НБУ.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не була отримана інформація від Банку про умови кредитування, є безпідставним, оскільки дана обставина спростована самим кредитним договором, а/саме п.1.4 в якому вказано, що позичальник стверджує, що до укладання кредитного договору він був ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість, що засвідчив своїм підписом.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що кредитний договір не містить умови, які б суперечили актам цивільного законодавства та були б несправедливими для позичальника.

Доводи апеляційної скарги про те, що зі сторони Банку кредитний договір підписаний не уповноваженою особою не заслуговують на увагу, оскільки договори посвідчені печаткою юридичної особи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які відповідають вимогам закону та обставинам справи.

За таких обставин рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 20 жовтня 2011 року залишити без

змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.