Справа № 411/4611/12
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 грудня 2012 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

при секретарі: Зоріній С.М.

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, з урахуванням знецінення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, який уточнили, в обґрунтування якого зазначили, що в жовтні 1988 року відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 звернулися до них з проханням позичити їм 15000 рублів (діюча на той час грошова одиниця СРСР) на придбання будинку. Позивачі погодилися тобто між сторонами по справі в відповідності до вимог ст..374 ЦК УРСР, що аналогічно ст.1046.ЦК України відбувся договір позики, за яким, «одна сторона (позикодавці) передала у власність другій стороні (позичальникам) гроші в сумі 15000 радянських рублів, а позичальники зобов'язалися повернути позивачам таку ж суму грошових коштів. Отримання відповідачами 11.10.1988 року грошей в борг, підтверджується розписками, написаними власноручно відповідачкою ОСОБА_7 і відповідачем ОСОБА_4. Вказані розписки були завірені в цей же день 11.10.1988 року квартальною уповноваженою ОСОБА_8, про що свідчить в текстах обох розписок її підписи що завірені печаттю.

Гроші отримані в борг, згідно письмових розписок, в сумі 15000 радянських рублів відповідачі витратили на купівлю будинку, але борг не повернули.

Строк повернення боргу в розписках не вказано, отже в відповідності до вимог ст..165 ЦК УРСР( в редакції 1963 року), що аналогічно вимог ст.530 ЦК України (в редакції 2003 року), «якщо строк виконання боржником зобовязання не визначений, то кредитор вправі вимагати його виконання в любий час. Боржник повинен виконати такий борг в семиденний строк з дня предявлення вимог».

Згідно рішенню Довгинцівського районного суду від 25.10.2005 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання дійсною угоди про зміну первісного зобовязання боргу новими зобовязанням купівлі-продажу будинку, про визнання права власності на будинок спір між сторонами, а відповідно і вимога про повернення боргу за договором позики, виник в травні 2004 року. Позивачі в письмовій формі потребували від відповідачів виконання боргового зобовязання в строк до 27 листопада 2006 року. Вимога про повернення боргу не була виконана добровільно, в 7-ми денний строк як це передбачено законодавством, а тому позивачі звернулися до суду про примусове виконання зобовязання по поверненню боргу. Отже звернулися до суду позивачі 19.01.2007 року з позовом про стягнення боргу за договором позики, стягненні вартості виконаних в будинку робіт, стягнення вартості будівельних матеріалів. Справа в суді слухалася між тими ж сторонами і з того ж предмету і закінчилася тільки 18 квітня 2012 року, залишенням заяви без розгляду в відповідності до ст..207 ч.1 п.5 ЦПК України, що дає можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом. Тому позивачі вважають, що не пропустили строк позовної давності, так як при укладені договору позики не було визначено строк повернення позики, і в відповідності до передбачених норм ЦК УРСР в редакції 1963 року та норм ЦК України в редакції 2003 року мали право вимагати виконання договору в будь - який час, а відповідачі повинні виконувати обовязок повернення боргу за договором позики в семиденний строк від дня предявлення вимоги. Тобто початок строку позовної давності в даному випадку починається через 7 днів з дня вимоги позивачів повернути борг. Тобто після спливу семи днів тобто з 03.12.2006 року. Звернення до суду з позовом про повернення боргу в січні 2007 року, відбулося в межах 3-х річного строку позовної давності, передбаченого як ст..71 в редакції 1963 р. так і ст..257 ЦК України в редакції 2003 року.

Позивачі, маючи бажання стягнути борг еквівалентний позиченій сумі в рублях СРСР відповідно до суми діючої на теперішній час в Україні гривні.

При вирішенні інфляційних збитків, періоду розрахунку з урахуванням листа Верховного Суду України від 3.04.1997 р. №62-97р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при вирішенні судових справ». Індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно та публікуються в газеті «Урядовий курєр»Повідомленні засобами масової інформації з посиланням на Мінстат України ці показники є офіційними ( згідно статям 19,21,22 Закону України «Про інформацію»та можуть використовуватися для проведення розрахунків перерахунків грошових коштів. Для визначення індексу за любий термін необхідно щомісячні індекси за певний період перемножити між собою. Так є офіційні дані про індекси інфляції за кожен рік, можна застосувати річні індекси інфляції. Маючи офіційну довідку установи національного банку України робимо перерахунок позиченої грошової суми в рублях СРСР на перерахунок еквівалентній сумі в гривнях України, яка б відповідала тим грошам за якими купівельна спроможність суми була би рівноцінною. Враховуючи що при створені держави України грошова одиниця переживала інфляційні знецінювання тому виникає необхідність для застосуванням індексу інфляції при перерахуванні суми, на що звертає увагу в своїй довідці Національний банк України згідно довідки від 24.02.2012 року № 10-019/1583.

Згідно висновку спеціаліста, надано розрахунок суми заборгованості за період з серпня 1991 року по 30.09.1996 року:

1)перемножуємо індекси інфляції 390,0 х 2100,0 х 10256,0 х 501.0 х 281.7 х 109,4 х 107.4 х 103.0 х 102.4 х 100.7 х 100,1 х 100,1 х 105,7 х 102.0 = 15 981 519,02 %

2) Визначаємо суму боргу, помножуючи отриманий індекс інфляції на суму боргу в рублях 15 000 руб. Х15 981 519,02 % = 2 397 227 853 крб. ( ділимо отриману суму на 100 000 ) і отримуємо суму в гривнях 23972,28 крб.

Розрахунок суми заборгованості за період з 01.01.1996 року по 01.07.2012 року:

1) перемножуємо індекси інфляції 101,5 х 101,2 х 100,9 х 110,1 х 120,0х 119,2 х 125,8 х 106,1х99,4 х 108,2 х 112,3 х 110,3 х 111,6 х 116,6 Х 122,3 х 112,3 х 109,1 х 104,6 х 100,2 х 100,2 х 100,3 х 100,0 х 99,7 х 99,7 = 592,52%

2) Визначаємо суму боргу, помножуючи отриманий індекс інфляції на суму боргу на 01.07.2012 року 23972,28 х 592,52 % = 142040,55 грн.

Моментом витребування боргу вказана дата 27.11.2006 року. Боржники повинні виконати обовязок повернення боргу у семиденний строк від дня предявлення вимоги. Станом на 03.12.2006 року заборгованість склала 76970,20 грн, яка розрахована наступним чином 101,5 х 101,2 х 100,9 х 110,1 х 120,0х 119,2 х 125,8 х 106,1х 99,4 х 108,2 х 112,3 х 110,3 х 101,2 х 101,8 Х 99,7 х 99,6х 100,5х100,1х 100,9х100,0х 102,0х102,6х101,8 = 321,08 ; заборгованість 23972,28 грн х 321,08% = 76970,20 грн.

Три проценти річних з суми заборгованості 76970,20 грн. за період з 03.12.2006 года по 18.07.2012 року становить: 76970,20 грн. х 3% : 365 днів х 2054 дні = 12994,22 грн.

Тому вони просять стягнути з відповідачів в рівних частках проіндексовану суму боргу станом на 18.07.2012 року 142 040,55 гривень, а також 3% річних за користування коштами 12 994,22 гривень, судові витрати 1667грн. судового збору та 1700 грн. послуги аудиторської фірми.

У судовому засідання позивачі ОСОБА_1 ти ОСОБА_2 кожен окремо позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник позивачів ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, надала пояснення відповідно позовної заяви та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав, зазначив, що дійсно брали гроші в борг у його батьків для купівлі будинку, але борг по теперішній час не повернули.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 у судове засідання не зявилась, але у попередньому судовому засіданні позов визнала у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_5 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, при цьому зазначивши, що гроші в борг відповідачі брали, але відповідачка гроші повернула, коли й кому вона не памятає, так як минуло вже дуже багато часу понад 20 років. Строк позовної давності минув, й тому має бути застосовано позовну давність, так як строк спливає з моменту написання розписки. Крім того, вважає, що позивачами не надано жодних доказів на підтвердження того, що 15000 рублів відповідають 142 040,55 гривень.

Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджено у судовому засіданні, що 11.10.1988 року відповідачі отримали в борг від позивачів 15 000 рублів для купівлі будинку (а.с.61 розписка). Але борг не повернули. 20.10.2006 року позивачі письмово звернулись до відповідачів з вимогою повернути борг (а.с.82). В 2007 році позивачі звернулись до суду з вимогою стягнення боргу. Згодом позовні вимоги змінили, а ухвалою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 21.03.2011 року позовні вимоги про стягнення боргу розєднано в самостійне провадження (а.с.100). Рішенням Довгинцівського районного суду 02.09.2011 року позов про стягнення боргу за договором позики задоволено. Але на підставі заяви позивачів, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області позовну заяву залишено без розгляду (а.с.103). Згідно висновку спеціаліста аудиторської фірми ТОВ «Респект-ЛЛ»сума боргу, яка станом на 11 жовтня 1988 року складала 15000 радянських рублів станом на 01 липня 2012 року становить 142 040,55 грн., три проценти річних з суми перерахованого боргу за період з 03.12.2006 року по 18.07.2012 року становить 12994,22 гривень (а.с.53-57).

Відповідно до ч.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 р. правил Цивільного кодексу України про позовну давність застосовується до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

На підставі вимог ст..264 ЦК України « Переривання перебігу позовної давності» де зазначено, що «частиною 2. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.Частиною 3. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується».

Згідно ст.. 213 ЦК УРСР боржник, який прострочив виконання відповідно перед кредитором за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Ст.214 ЦК УРСР передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний заплатити за час прострочення три проценти річних від простроченої суми, якщо законом чи договором не передбачено інший розмір відсотків.

Відповідно до положень ст..374 ЦК УРСР за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. У звязку із чим слід ураховувати факт знецінення суми боргу, отриманої в національній валюті з моменту укладення договору позики до його погашення.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають із підстав ст..11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України).

Зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598ЦК України).

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, а також трьох відсотків річних від простроченої суми.

Згідно з вимогами ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилаються позивачі у позові, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,8,11,264, 524, 533,535,625 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, з урахуванням знецінення суми боргу задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в рівних частках з ОСОБА_4 та ОСОБА_7, проіндексовану суму боргу станом на 18.07.2012 в розмірі 142040,55 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за користування коштами 3% річних в сумі 12994,22 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 понесені судові витрати в сумі 1667 грн. судовий збір, 1700 грн. послуги аудиторської фірми «РЕСПЕКТ-ЛЛ».

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Сарат Н.О.