Справа № 1003/9300/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Гапоненко А. П. ,

при секретарі Миронова Н. В.,

за участю представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 3 м. Біла Церква, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хіміко-металургійний комбінат «Укрцинк» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та збитків завданих внаслідок неналежного виконання посадових обовязків , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 24.05.2012 року звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначив, що згідно наказу № 29-К від 30.06.2010 року відповідач був призначений на посаду виконуючого обов'язки генерального директора ТОВ «ХМК « Укрцинк». У звязку з неналежним виконанням посадових обовязків відповідачем підприємству була спричинена матеріальна шкода у звязку з недопоставкою гартцинку. Так поставщиками 04.06.2010 року відвантажено гартцинку вагою 3158 т та 19.07.2010 року вагою 4.108 т, всього 7.266 т, а при доставці та розвантажені підприємство недоотримало 615 кг гартцинку чим було завдано матеріального збитку на 7 895.57грн., з розрахунку 615 кг х 12,84 = 7 895,57 грн., який просили стягнути з відповідача на користь підприємства та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги, які просить суд задовольнити, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві та надані суду письмові докази.

Відповідач та його представник позов не визнали, надали суду письмові заперечення про спростування позовних вимог ( а.с. 51-53) та заяву про застосування строку позовної давності ( а.с.64).

Заслухавши пояснення сторін у справі, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Так судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 працював в ТОВ «ХМК «Укрцинк» на посаді комерційного директора і згідно наказу № 36-К від 01.09.2010 року був звільнений на підставі ст..36 п.1 КЗпП України за згодою сторін ( а.с. 10).

Згідно наказу № 29-К від 30.06.2010 року відповідач ОСОБА_1 виконував обовязки генерального директора підприємства з 30.06.2010 року по 30.07.2010 року ( а.с. 9). Працюючи на посаді комерційного директора між підприємством та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про матеріальну відповідальність від 01.08.2008 року.

Відповідно до видаткової накладної № РН-0000161 від 04.06.2010 року підприємству було відвантажено поставщиком ТОВ «Квантметалл» м. Дніпропетровськ товар - гартцинк вагою 3158 т. , а також відповідно до видаткової накладної № РН-0000176 від 19.07.2010 року у ТОВ «Квантметалл» м. Запоріжжя товар - гартцинк вагою 4108 тонн. У зазначених накладних маються підписи про отримання гартцинку, які не належать відповідачу, а іншим особам, що підтвердив у судовому засіданні відповідач і не заперечував представник позивача ( а.с.16-17). В наданій суду копії товарно-транспортної накладної від 19.07.2010 року на транспортування гартцинку з м. Запоріжжя до м. Біла Церква автомобілем МАЗ зовсім відсутні підписи осіб, які отримали вантаж для доставки за місцем призначення ( а.с.18).

Під час транспортування продукції автомобіль перевізника вийшов з технічного ладу. В зв'язку з цим продукція перевантажувалась в інший автомобіль. На підприємство вантаж було доставлено 29.07.2010 року. При розвантаженні гартцинку було зафіксовано недостачу товару в кількості 615 кг про що було складено акт ( а.с. 39) за участю адміністрації підприємства, матеріально-відповідальних осіб, а також поставлений підпис відповідача.

В судовому засіданні відповідач заперечує свою особисту відповідальність за отримання та доставку гартцинку на підприємство і відповідно повністю заперечує свою вину в причинені підприємству матеріальних збитків у звязку з неналежним виконанням своїх посадових обовязків, що також не доведено стороною позивача у судовому засіданні, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Виходячи з вимог ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, від яких, згідно зі статтями 130, 134, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовує наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

При цьому відповідно до ст.138 КЗпП України тягар доказування в суді наявності умов, передбачених ст.130 КЗпП України, покладається на власника.

Відповідно до ч.3 ст.233 КЗпП України позивачем пропущений річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування.

З позовної заяви та додаток до неї вбачається, що позивач 11.05.2012 року поштою звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої відповідачем при виконанні обов'язків керівника, виявленої актом від 29.07.2010 року, тобто більш, ніж один рік (а.с. 39).

Згідно роз'яснень, які містяться в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Тому доводи представника позивача про встановлення факту недостачі продукції актом інвентаризації від 11.05.2011 року при зміні керівництва підприємства, суд до уваги не приймає.

Враховуючи наведене в позові слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 130, 134, 135-3, 137 КЗпП України, п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_2