Справа № 2-182/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"25" січня 2012 р. м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Парій О.В.

при секретарі Мирошниченко Н.Л.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бердянського міськрайонного суду справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, треті особи Приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулася ОСОБА_7 з позовом, в якому зазначила, що проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з сином ОСОБА_8, який є інвалідом 2-ї групи. Вона часто хворіла та потребувала стороннього догляду. В м.Бердянськ за іншою адресою проживала її онука ОСОБА_4, яка з початку 2008 року почала часто відвідувати її та запропонувала свої послуги по забезпеченню доглядом, харчуванням, утриманням квартири. Згодом онука переїхала проживати до ОСОБА_7 та з 14.07.08 року була зареєстрована в спірній квартирі. ОСОБА_7 зазначає, що погодилася укласти договір довічного утримання та наприкінці вересня 2008 року онука привезла до квартири нотаріуса ОСОБА_5. Нотаріус розяснив, що в даний час договори довічного утримання не складають та запропонував укласти договір дарування. Після цього нотаріус поїхав та через деякий час знову повернувся з договором. Позивач вказує, що вказаний договір не читала, оскільки їй не дали його прочитати та через те, що вона погано бачить. Підписуючи договір вважала, що укладає угоду довічного утримання та в ній передбачені всі права та обовязки, про які домовилися з онукою. Перші чотири місяці онука сумлінно виконувала свої зобовязання, готувала їжу та оплачувала комунальні послуги, проте гроші на це бралися з пенсії ОСОБА_7. На початку січня 2009 року ОСОБА_4 почала заявляти, що вона є хазяйкою квартири та може виселити ОСОБА_7 та продати квартиру. Ставлення онуки до неї різко змінилося, до квартири почали приходити сторонні люди, в квартирі не прибиралося та не робився ремонт. Бували випадки, коли відповідач не готувала їжу та ОСОБА_7 доводилося звертатися за допомогою до родичів, які приносили їжу та ліки. Позивач зазначає, що після того, як онука почала її шантажувати тим, що є власником та продасть квартиру, вона зрозуміла, що фактично уклала не договір довічного утримання, а договір дарування. Зазначає, що договір дарування є удаваним правочином та був укладений з метою приховати дійсний правочин довічного утримання. Просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між нею та відповідачкою 24 вересня 2008 року, та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5.

Під час розгляду справи в звязку зі смертю позивача ОСОБА_7 до участі у справі в якості правонаступника був залучений її син ОСОБА_9 та в звязку зі смертю ОСОБА_8 до участі у справі в якості правонаступників залучені його дружина ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надали до суду позовну заяву, в якій виклали обставини, зазначені в позові ОСОБА_7. Зазначили, що ОСОБА_7 вважала, що договір дарування, який вона уклала, передбачав умови про догляд за нею до кінця життя та вважають, що договір дарування є удаваним правочином, оскільки укладений з метою приховати дійсний правочин довічного утримання. Вказують, що за рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, визнання договору дарування частково недійсним, даний договір дарування визнано недійсним в Ѕ частині. В звязку з цим просять визнати недійсним договір дарування в іншій Ѕ частині на підставі ст. 235 ЦК України, оскільки договір дарування вчинений сторонами з метою приховати інший правочин довічного утримання, який вони насправді вчинили.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, а також адвокат ОСОБА_2, який діє як представник ОСОБА_1 та як представник ОСОБА_3, заявлені вимоги підтримали. Додатково до викладених в позові обставин зазначили, що даний договір дарування визнаний частково недійсним в Ѕ частині згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 22 жовтня 2009 року та рішення апеляційного суду від 13 грудня 2010 року та право власності на Ѕ частину спірної квартири визнано за ОСОБА_8 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_10, який помер 12 червня 2007 року. ОСОБА_8 звернувся до Бердянського КПТІ для реєстрації за ним права власності на Ѕ частину квартири, реєстрація проведена, проте ОСОБА_1, як спадкоємиці, не видають витяг з державного реєстру прав власності.

Відповідач в судове засідання не зявилася. Повідомлена. До суду направила заяву з проханням відкласти розгляд справи в звязку з неможливістю явки її адвоката з причин поганих погодних умов. Про причини особистої неявки в судове засідання відповідач не зазначила. Враховуючи думку позивача та представника позивачів, суд визнав причину неявки відповідача неповажною. Доказів укладення угоди з адвокатом, а також ордер адвоката не надано. Представник відповідача ОСОБА_11 приймав участь у судових засіданнях 11 грудня 2009 року, 16 лютого 2010 року, 01 квітня 2010 року та 19 травня 2010 року за усною заявою відповідача, занесеною до журналу судового засідання відповідно до ч. 6 ст. 42 ЦПК України. Дана частина 6 ст. 42 ЦПК України виключена з 30.07.10 року відповідно до Закону України № 2453-VI від 07.07.10 року.

В судових засіданнях 11 грудня 2009 року та 16 лютого 2010 року відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнавала. Зазначала, що між нею та позивачем не існувало домовленості про укладання договору довічного утримання. ОСОБА_7 сама запропонувала подарувати їй квартиру. Нотаріус приїздив до квартири та знаходився вдвох з бабусею на кухні близько 40 хвилин. До підписання договору нотаріус розяснював та зачитував текст, а бабуся задавала йому питання.

Третя особа приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявився. Повідомлений. Суду надано листа про розгляд справи за його відсутності. У письмових поясненнях зазначив, що дійсно, ним 24.09.08 року був посвідчений договір дарування, яукладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4. Договір підписаний сторонами у його присутності після перевірки дієздатності сторін правочину згідно п. 14 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та зясування основних положень договору та намірів сторін згідно п. 39 Інструкції. Сторони були попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності угод, діяли добровільно, однаково розуміли значення, умови договору дарування та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. При посвідченні договору керувався чинним законодавством України. Зазначив, що вважає вимоги необґрунтованими та просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявився. Повідомлений. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

Аналізуючи докази, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була зареєстрована за ОСОБА_7.

Відповідно до Договору дарування, укладеного 24 вересня 2008 року та посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (реєстр. № 661), ОСОБА_7 подарувала та ОСОБА_4 прийняла в дар належну дарувательниці на праві приватної власності трикімнатну квартиру за адресою: м.Бердянськ, вул..Орджонікідзе, 89/АДРЕСА_3.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.10.08 року квартира АДРЕСА_4 зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 24 вересня 2009 року № 661.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду віл 22 жовтня 2009 року визнано нікчемним в Ѕ частині договір дарування квартири АДРЕСА_5, укладений 24 вересня 2008 року та визнано право власності за ОСОБА_8 на Ѕ частину квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_10, який помер 12 червня 2007 року.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2010 року рішення Бердянського міськрайонного суду від 22 жовтня 2009 року в частині визнання нікчемним в Ѕ частині договору дарування квартири змінено та визнано недійсним в Ѕ частині договір дарування спірної квартири. В іншій частині рішення залишено без змін.

Згідно консультативного листа державного нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори від 09 грудня 2011 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 18 квітня 2011 року чоловіка ОСОБА_8. Згідно довідки Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 31 жовтня 2011 року № 184, Ѕ частина квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_8 на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 22 жовтня 2009 року, рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2010 року та постанови Бердянського міськрайонного суду від 11 березня 2011 року. ОСОБА_1 розяснено про необхідність надання оригіналів правовстановлюючих документів та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно на вищевказану частину квартири.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_7 померла 16 квітня 2010 року (актовий запис від 16.04.10 р. № 554).

Згідно листа Бердянської держнотконтори від 29 жовтня 2010 року після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори звернулися: ОСОБА_8, син померлої, з заявою про прийняття спадщини за законом, та ОСОБА_4, з заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 30.01.08 року. Заповіт складено на імя ОСОБА_4 на ѕ частки всього майна та на імя ОСОБА_8 на ј частку всього майна.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_8 помер 18 квітня 2011 року (актовий запис від 19.04.11 р. № 544).

Згідно листа Бердянської держнотконтори від 11 листопада 2011 року після смерті ОСОБА_8 до нотаріальної контори звернулися: ОСОБА_3, син померлого з заявою про прийняття спадщини за законом; ОСОБА_1, дружина померлого, з заявою про прийняття спадщини за законом; ОСОБА_4, донька померлого, з заявою про прийняття спадщини за законом; ОСОБА_6, син померлого, з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь доньки померлого ОСОБА_4.

Відповідно до показів свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, їм відомо про укладання договору дарування квартири на імя ОСОБА_4 зі слів самої ОСОБА_7. При укладанні договору вони не були присутні, про умови договору довічного утримання їм не відомо. ОСОБА_7 погано бачила та погано пересувалася по квартирі, їй важко було самій за собою доглядати. ОСОБА_4 доглядала за бабусею, готувала їжу, купувала ліки. Відношення онуки через декілька місяців після укладення договору дарування до ОСОБА_7 погіршилося.

Згідно показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15, ОСОБА_4 переїхала до бабусі, після чого був укладений договір дарування. ОСОБА_4 доглядала за нею. При укладанні договору дарування вони не були присутні, про умови договору довічного утримання їм не відомо.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_16 їй відомо про обставини справи зі слів ОСОБА_15 та ОСОБА_4.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_17 їй відомо про обставини справи зі слів ОСОБА_1.

Вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 встановилися правовідносини, за якими ОСОБА_7 передала квартиру у власність ОСОБА_4, яка в свою чергу зобовязалася забезпечувати її доглядом довічно. Про це свідчать, зокрема, дії сторін у правовідношенні. Так, ОСОБА_4 переїхала до спірної квартири та була в неї зареєстрована за два місяці перед укладенням договору, проживала в цій квартирі, здійснювала догляд за ОСОБА_7.

Позивачем ОСОБА_7, як відчужувачем квартири, не заявлено вимоги про розірвання договору довічного утримання (догляду) відповідно до вимог ст. 755 ЦК України. Про те, що правочин, який насправді вчинено між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, суперечить закону, позивачами не заявлено. Підстави для визнання договору довічного утримання (догляду) нікчемним або недійсним у суду відсутні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 3-6, 11, 27, 31, 57-64, 131, 137, 88, 212-215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 4, 10, 15, 203, 215, 216, 235, 717-730, 744-758 ЦК України (2003 рік), п. 1, 2, 4, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 06.11.09 р. № 9, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, треті особи Приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В.Парій