Справа № 2-3461/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2012 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу у складі:

Головуючого судді Пустовіт О.Г.

при секретарі Гарасюта Л.К.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання не дійсним спадкового договору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про визнання не дійсним спадкового договору до ОСОБА_2

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_1 вказав, що 13.07.2011 року помер батько ОСОБА_5 ОСОБА_6.

Квартиру, яка належала йому, розташовану за адресою: м ОСОБА_4 Ріг, АДРЕСА_1 він заповів їй та відповідачу - ОСОБА_2 у рівних частинах кожній.

ОСОБА_2 проживає по сусідству з батьком та останній рік виконувала його доручення, за що отримувала плату.

26.07. 2011 року вона разом з ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини.

Після реєстрації заяви в Спадковому реєстрі нотаріус повідомила, що її батько ОСОБА_6 17.06.2011 році підписав спадковий договір, згідно якого вищезазначена квартира переходить до ОСОБА_2

Про наявність спадкового договору і про його існування їй стало відомо лише у нотаріуса. Натомість ОСОБА_2 пропонувала їй подати заяву про прийняття спадщини за заповітом та, оскільки вона мешкає в Росії, запевняла, що приїхати їй для прийняття спадщини краще більш ніж через шість місяців.

Тобто, відповідач навмисно приховувала від неї інформацію про існування спадкового договору, щоб за час її відсутності вступити в права власності на квартиру її батька.

Вважає, що спадковий договір був укладений її батьком під тиском відповідача та не відповідав його дійсним намірам.

Її батько не проживав з її матір'ю та не спілкувався з нею ще з дитинства. Після закінчення навчання, вона приїжджала до батька в 1972 та в 1977 році. Відношення у них були добрі, та він запрошував її до себе жити. В той час вона вже працювала в Росії та мала родину і цього зробити не могла. Потім вони довгий час не спілкувалися, але в лютому 2008 року батько розшукав її через адресну службу. З того часу вони почали спілкуватися, листуватися, по 2010 рік вона отримала двадцять листів і дві телеграми. Батько постійно жалкував та казав їй, що хоче надолужити той час, який вони не спілкувались.

Після смерті дружини її батько став проживати один. Оскільки самостійно доглядати він себе не міг (був інвалідом - не мав ноги, майже нічого не бачив), він запросив ОСОБА_2, щоб вона виконувала його доручення. За це він виплачував їй щомісячну плату. Для обслуговування її батька були задіяні доглядальниці, яким батько платив зарплатню. Також в лютому 2010 року після отримання спадщини від своєї дружини у вигляді грошових коштів, батько частину їх віддав їй, а частину 55000,00 гривень віддав ОСОБА_2 з умовою, що вона буде допомагати йому в домашньому господарстві.

4 серпня 2010 року батько вислав їй телеграму в якій просив надіслати йому копію її паспорта та свідоцтва про народження, які необхідні йому для укладення заповіту. Після цього він неодноразово в листах зазначав, що вона буде спадкоємцем його квартири.

14 січня 2011року батько телефонував їй і повідомив, що в цей день о 14.00 він підписав заповіт, в якому зазначив, що половина квартири заповідається їй, а друга частина - ОСОБА_2, яка допомагала йому з оформленням документів на квартиру.

На початку лютого 2011 року, вона приїхала на запрошення батька в ОСОБА_4 Ріг, де знаходилась до кінця лютого та допомагала батькові по господарству.

Весь час свого перебування вона проживала в батьківській квартирі, неодноразово спілкувалась з відповідачем, яка до неї ставилась не досить приязно.

Наступного разу вона приїхала до батька в гості 09.05.2011 року та пробула до 23.05.2011 року. Вона була свідком, коли відповідач в категоричній формі просила батька змінити свій заповіт, не заповідати їй нічого.

Останні місяці свого життя її батько не міг ходити і весь час лежав у своїй кімнаті. В кімнаті завжди підтримувалась висока температура (не нижче +40°С). Він приймав велику кількість лікарських препаратів, більшість з них лікар йому не призначав, а навіть навпаки забороняв приймати. ОСОБА_2 натомість підтримувала батька в його бажанні лікуватись, і цим спонукала його до ще більшого неконтрольованого вживання лікарських препаратів, які однозначно не покращували його фізичного та психічного стану.

В день його народження - 01 червня, вона йому телефонувала, щоб поздоровити зі святом. Він був вже настільки слабким, що навіть не міг втримати телефонну трубку, йому допомагала доглядальниця - ОСОБА_8, і він їй виразно не відповідав та майже її не чув. ОСОБА_8 їй повідомила, що батько дуже заслаб, майже не розмовляє і взагалі стан погіршується з кожним днем.

ОСОБА_8, яка чергувала біля нього 17.06.2011 року розповіла їй, що ОСОБА_2 без будь якого попередження привела до квартири сторонніх людей, її ж попросила вийти та почекати на кухні. З розмов осіб, що прийшли разом з відповідачем, вона зрозуміла, що серед них був нотаріус і зараз будуть підписувати якісь папери. Що саме було засвідчено вона точно не знає.

Вважає, що ОСОБА_2 свідомо своїми діями довела її батька до безпорадного стану, здійснювала на нього психічний тиск, коли він вже не міг правильно оцінювати ситуацію, скористалася його станом в своїх корисливих цілях з метою заволодіння майном заставила його укласти спадковий договір.

Вважає, що волевиявлення її батька ОСОБА_6 в момент укладання спадкового договору не було вільними та не відповідало його внутрішній волі, і тому спадковий договір укладений ним 17.06.2011 року не може бути дійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у позові та просив визнати недійсним спадковий договір укладений ОСОБА_6, який посвідчено 17.06.2011 року ОСОБА_9 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області..

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала пояснення, що вона знайома була з ОСОБА_6, який помер 13.07.2011 року. Оскільки його дружина померла, а він був інвалідом, то він просив її доглядати за ним. Вона весь час за ним доглядала, оскільки працювала, то весь час наймала доглядальниць які цілодобово коло нього чергували через добу, за що вона платила їм заробітну плату. Їй було відомо, що ОСОБА_6 є дочка, котра живе в Росії, однак довгий час він з нею не спілкувався. 14 січня 2011 року він склав заповіт, згідно якого частина квартири померлого повинна належати їй, а інша його дочці. Оскільки останні місяці його життя весь час доглядала лише вона, то ОСОБА_6 17.06.2011 року виявити бажання скласти спадковий договір, згідно якого вказана квартира повинна належати їй. Скласти спадковий договір була воля самого померлого, ніхто його до цього не примушував, оскільки до самої смерті він був у здоровому глузді. Отже вважає вимоги позивача безпідставними та просить у позові відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на безпідставність заявлених вимог.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10. надала пояснення, що вона була доглядальницею покійного ОСОБА_6 вона знала, оскільки була його доглядальницею. На роботу її приймала ОСОБА_2, також вона їй платила заробітну плату у сумі 250,00 гривень за добу. Всі витрати повязані з лікуванням, та утриманням ОСОБА_6 на себе брала ОСОБА_2, вони тільки до неї звертались з усіма питаннями.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що померлого ОСОБА_6 він знає давно, та йому відомо, що покійний знайшов свою дочку та все своє майно, а саме квартиру заповідав їй, та іншого наміру не мав. Про те, що був складений спадковий договір йому не відомо. Також він бачив, що весь час з покійним були доглядальниця, однак хто сплачував їх послуги, йому не відомо. Також він знає, що за ОСОБА_6 доглядала Раіда Іванівна, але йому не відомо, хто та які кошти сплачував за догляд.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що покійного ОСОБА_6 вона знала, оскільки була його доглядальницею. На роботу її приймала ОСОБА_2, також вона їй платила заробітну плату у сумі 250,00 гривень за добу. Всі витрати повязані з лікуванням, та утриманням ОСОБА_6 на себе брала ОСОБА_2, всі питання повязанні з фінансовими витратами вирішувала також вона. Також їй відомо, що у покійного була дочка, однак, навіть тоді коли вона приїхала до м. Кривого Рогу, за своїм батьком вона не доглядала, та ніяких витрат не несла. Вона навіть не цікавилась станом його здоровя.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши представлені суду матеріали на підтвердження заявлених вимог, суд вважає за необхідне у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання не дійсним спадкового договору - відмовити.

Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_9 України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання : які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 13.07.2011 року в м. Кривому Розі помер ОСОБА_6, який за час свого життя склав 17 червня 2011 року спадковий договір, відповідно до якого квартира АДРЕСА_2, після його смерті переходить у спадок ОСОБА_2. Крім того, померлий ОСОБА_6 має дочку ОСОБА_5, яка в теперішній час претендує на спірну квартиру.

Відповідно до ст. 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобовязується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно зі ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобовязаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

В своїх позовних вимогах представник позивача ОСОБА_1 посилається на те, що при укладенні договору, волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, підписуючи спадковий договір ОСОБА_6 діяв під впливом обману зі сторони відповідачки, оскільки вона наговорювала на його рідну дочку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним як вчиненого під впливом обману або психічного впливу необхідна наявність такого впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину.

В судовому засіданні встановлено, що будь-якого впливу з метою примусити ОСОБА_6 укласти спадковий договір відповідачка ОСОБА_2 не вчиняла.

Крім того, відповідно до ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано на вимогу відчужувача або набувача, однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач не є стороною у спадковому договорі. Тобто інші особи, в тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред'являти вимоги про розірвання спадкового договору. Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено, як відчужувачем так і набувачем.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не зайшли свого підтвердження та були спростовані показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, які підтвердили, що ОСОБА_6 обмірковано та виважено підійшов до укладення договору, оскільки він до дня смерті був у здоровому глузді та був людиною з освітою, отже він знав наслідки укладеного правочину.

Суд критично оцінює показання, допитаного за клопотанням позивача свідка ОСОБА_11 , оскільки ці показання спростовуються іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 по справі дійсно є єдиною спадкоємицею, згідно спадкового договору після смерті ОСОБА_6

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відповідно до п. 8 спадкового договору сумлінно виконувала покладені на не ї обовязки, а саме забезпечувала ОСОБА_6 харчуванням, доглядом, медичною допомогою, що в судовому засіданні також підтвердили доглядальниці, які чергували по цілодобово, за що отримували від ОСОБА_2 платню у розмірі 250,00 гривень за добу.

Як вбачається з квитанцій ПАТ КБ ПРИВАТБАНКвідповідач щомісяця витрачала на утримання покійного відповідно договору зазначену суму. Крім того, відповідно до наданих матеріалів. саме ОСОБА_2 замовила та здійснила оплату поховання ОСОБА_6, що підтверджується довідкою похоронного бюро Морфей, та влаштувала поминки.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Будь-яких доказів того, що спадковий договір був укладений ОСОБА_6 під випливом обману, помилки чи насильства позивач не надав.

З огляду на вищезазначене, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 231, 1038 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання не дійсним спадкового договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_13