РІШЕННЯ

Іменем
України

27 березня 2012 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого –судді Цукурова В.П.,

при секретарі –Кривошей Г.В.

за участю позивачки ОСОБА_1,
представника позивачки ОСОБА_2,
відповідачки ОСОБА_3, представника
відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про розірвання договору
довічного утримання від 16 січня 2002 року
–

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3 про розірвання
договору довічного утримання від 16
січня 2002 року, посилаючись на наступне.

16 січня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був
укладений договір довічного утримання,
про що нотаріусом Першої донецької
нотаріальної контори було зроблено
реєстраційний запис №7-50. Внаслідок
укладення даного договору, відбулася
державна реєстрація за відповідачкою
права власності на квартиру за адресою:
м. Донецьк, вул. Челюскінців 117а/154.

Згідно із зазначеним договором
позивачкою було передано у власність
відповідачки двокімнатну квартиру за
вказаною адресою, взамін чого
відповідачка зобов’язалася
забезпечувати позивачку утриманням та
доглядом довічно, а саме: забезпечити
житлом у переданій їй квартирі,
самостійно сплачувати комунальні
платежі та нести витрати з утримання та
облаштування житла, а також надавати
послуги щодо ведення господарства,
зокрема, з прибирання, купівлі
продуктів та ліків, приготування їжі,
догляду у разі погіршання стану
здоров’я та інше.

За договором довічного утримання у
користування ОСОБА_1 відходила одна
кімната у вказаній квартирі, а з
моменту набуття ОСОБА_3 права власності
на квартиру в її користування
відходила друга кімната.

З моменту набуття права власності
ОСОБА_3 у вказаній квартирі постійно не
проживала. Таким чином, умов для
якісного догляду за позивачкою з боку
відповідачки на протязі 2002-2008 років
створено не було.

З метою отримання прибутку від здачі
зазначеної квартири у найм,
відповідачка перевезла ОСОБА_1 за
адресою свого постійного проживання,
де виділила для неї кімнату. В 2009 році
позивачка за власною ініціативою, з
причини поганого догляду з боку
відповідачки, повернулася до свого
попереднього місця проживання.

На протязі 2009-2011 років позивачка
проживає в кімнаті, що відійшла до неї
за умовами договору. За цей час
відповідачка не вживала ніяких заходів
на виконання договірних умов –не
відвідує позивачку, не надає їй послуг
з ведення господарства, а саме:
прибирання, прання, готування їжі тощо.
Відповідачка протягом тривалого часу
уникає особистих контактів з
позивачкою, не бажає обговорювати стан
виконання нею договірних умов і
обмежується щомісячним надісланням
грошей у сумі 150 гривень за допомогою
поштових переказів. Кімнату, що
відійшла до неї за умовами договору,
ОСОБА_3 здає в найм іншим особам.

Крім того, відповідачка не забезпечує
належного догляду за ОСОБА_1 у зв’язку
із погіршенням стану її здоров’я.
Згідно із медичним висновком ОСОБА_5
обласної клінічної травматологічної
лікарні №559 від 01.10.2009 року позивачка
отримала закритий перелом правої
лучової кості. Ліки, що їй
рекомендовані, позивачка купує
самостійно, лікарню відвідує без
супроводу, що призводить до нових
випадків, пов’язаних із отриманням
травм.

Таким чином, умови договору довічного
утримання відповідачкою не
виконуються.

Просила суд договір довічного
утримання від 16 січня 2002 року,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
розірвати.

В судовому засіданні позивачка
викладені у позові фактичні обставини
підтвердила частково. Пояснила, що
отримує від відповідачки щомісячно 150
гривень але будь-якої іншої допомоги
відповідачка їй не надає. Позивачка та
її представник просили позов
задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка та
її представник проти позовних вимог
заперечували. Відповідачка ОСОБА_3
пояснила, що виплачує позивачці
допомогу у розмірі 150 гривень,
забезпечує її харчуванням, доглядом,
прибирає в квартирі, де проживає
позивачка, оплачує рахунки за кабельне
телебачення, комунальні послуги та
інші необхідні платежі, на
підтвердження чого надала суду
відповідні квитанції.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6
пояснила, що знає позивачку та
відповідачку на протязі більш ніж 20
років. За рахунок відповідачки та її
чоловіка сторони разом їздили
відпочивати до Криму, потім
відповідачка несла витрати на
поховання чоловіка позивачки. Частіше
відповідачка готує їжу для позивачки у
себе дома, а потім відвозить до
позивачки, буває, що готує і в неї вдома.
При цьому там вона прибирає, надає
позивачці іншу необхідну допомогу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7
пояснила, що знає відповідачку
орієнтовно з 1990 року, а позивачку з
2000року. На власні очі бачила, що
відповідачка готує для позивачки їжу,
прибирає у квартирі та допомагає по
господарству позивачці.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8
пояснила, що знає позивачку та
відповідачку з жовтня 2010 року.
Навчається у Донецькому національному
медичному Університеті та за договором
між її батьками та відповідачкою,
проживає у кімнаті в квартирі АДРЕСА_1,
тобто фактично проживає разом із
позивачкою. Пояснила, що відповідачка
орієнтовно кожні 10 днів навідує
позивачку, прибирає в квартирі та готує
їжу. Інколи позивачка під час приїзду
відповідачки відсутня вдома.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9
пояснила, що у 2002 році позивачка
переїжджала проживати до відповідачки,
та за нею доглядала. Потім вони разом
їздили відпочивати до Криму. Вона
бачила, як відповідачка допомагає
позивачці матеріально: сплачує рахунки
за комунальні послуги, телефон, інші.
Приблизно 2 місяці тому вона допомагала
відповідачці привезти до квартири
позивачки сумки із картоплею та іншими
продуктами.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10
пояснила, що знає відповідачку
приблизно 20 років, а позивачку
приблизно 10 років. Позивачка зараз
користується холодильником свідка,
який та віддала їй. Восени 2011 року вона
разом із відповідачкою була у квартирі
позивачки, оскільки та збиралась
зробити там ремонт, а свідок мала намір
віддати ще й деякі меблі. Підтвердила
факт утримання та забезпечення
позивачки відповідачкою на протязі
всього строку дії договору.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11
пояснила, що не знає, хто доглядає за
позивачкою, грошей в неї не бачила, дома
в неї не була, оскільки свідок мешкає на
1-му поверсі, а позивачка на 5-му.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12
пояснила, що мешкає на 9-му поверсі того
будинку, але нічого не знає про договір
довічного утримання, як і інші сусіди
іноді допомагає позивачці грошима.

Суд, вислухавши позивачку та її
представника, відповідачку та її
представника, свідків, дослідивши
докази по справі в їх сукупності,
приходить до висновку про те, що позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

16.01.2002 року на ім’я ОСОБА_3 Першою
донецькою державною нотаріальною
конторою було видане свідоцтво про
право на спадщину у вигляді ? частини
спірної квартири, за заповітом
померлого чоловіка позивачки –ОСОБА_13
(а.с. 60, 161).

Крім того, 16.01.2002 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 був укладений договір довічного
утримання, який було зареєстровано
нотаріусом Першої ОСОБА_5 нотаріальної
контори за в реєстрі за №7-50 (а.с. 40).

Відповідно до п.1 даного договору,
ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3
належну їй на праві власності ? частину
квартири АДРЕСА_2.

Внаслідок укладення даного договору
відбулася державна реєстрація за
відповідачкою права власності на другу
половину квартири за адресою: АДРЕСА_3,
про що свідчить витяг про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
№6512688 від 16.02.2005 року (а.с. 53).

Відповідно до довідки №135241 від 05.07.2011
року, виданої КП «Бюро технічної
інвентаризації м. Донецька», право
власності на квартиру №154 за адресою:
вул. Челюскінців 117а в м. Донецьку,
станом на 05.07.2011 рік на ім’я ОСОБА_1 не
зареєстровано (а.с. 8).

Згідно п.4 вказаного договору
відповідачка зобов’язалась довічно
повністю утримувати ОСОБА_1,
забезпечувати її харчуванням,
доглядом, необхідною допомогою,
сплачувати комунальні послуги, та
зберігати у її безкоштовному довічному
користуванні зазначену квартиру.

Пунктом 5 договору передбачено, що
вартість матеріального забезпечення
(харчування, догляду, необхідної
допомоги) визначена сторонами у
розмірі двох неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян у місяць.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідачка сплачує позивачці по 150
гривень щомісячно, що перевищує розмір
матеріального забезпечення,
встановленого пунктом 5. Виплата
матеріального забезпечення
підтверджується квитанціями про
поштове відправлення (а.с. 80-89).

Крім того, відповідачкою регулярно
сплачуються рахунки за комунальні
послуги, кабельне телебачення та інші
послуги, про що свідчать відповідні
квитанції про оплату (а.с. 90-137).

Крім того, відповідачка забезпечує
позивачку харчуванням, доглядом,
необхідною допомогою, що
підтверджується поясненнями свідків.
При цьому суд враховує, що за своєю
суттю пояснення свідків ОСОБА_11 та
ОСОБА_12 не спростовують пояснення
інших допитаних у справі свідків.

Факт безкоштовного та безперешкодного
користування позивачкою спірною
квартирою знайшов своє підтвердження
та сторонами у судовому засіданні не
оспорювався.

У той же час, відповідно до ст.428 ЦК УРСР
(що діяв у період виникнення спірних
правовідносин), договір довічного
утримання може бути розірваний,
зокрема, за вимогою відчужувача, якщо
набувач майна не виконує обов'язків,
взятих ним на себе за договором.

Вказана норма кореспондується із ст.755
діючого ЦК України.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Так, позивачка не надала суду жодного
належного та допустимого доказу на
підтвердження того, що відповідачка як
набувач майна не виконує обов'язків,
взятих ним на себе за договором
довічного утримання від 16 січня 2002
року.

Стосовно розміру плати за спірним
договором, суд зазначає, що позивачка
має право ініціювати внесення
відповідних змін до даного договору.
Але в ході розгляду справи позивачка не
вказувала на ту обставину, що її не
влаштовує вказана у п.5 договору
вартість матеріального забезпечення
або відповідачка порушує строки
платежів.

За таких обставин, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
розірвання договору довічного
утримання від 16 січня 2002 року -
необхідно відмовити повністю.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 425-428 ЦК УРСР, ч.3 ст.2,
ст.ст. 57, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про розірвання договору
довічного утримання від 16 січня 2002 року
–відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано через Ворошиловський
районний суд м.Донецька до
апеляційного суду Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Рішення надруковано в нарадчій
кімнаті в одному примірнику.

Суддя Ворошиловського районного

суду міста ОСОБА_5 Цукуров