АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2390/750/12 Головуючий по 1 інстанції
Категорія 27 - ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2012 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Бабенко В.М.

суддів Нерушак Л.В., Пальонного В.С.

при секретарі Макарчук Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, вивчивши матеріали справи, судова колегія, -

встановила:

У вересні 2011 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.12.2007 року він та відповідач ОСОБА_3 уклали між собою договір позики коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу для власних потреб грошові кошти в сумі 2 тисячі євро та 4 тисячі доларів США, що на даний час становить - відповідно - 22 040 грн. + 31 880 грн. = 53 920 грн. (1 євро, відповідно офіційного курсу валют станом на 12.09.2011 року становив - 11 грн. 02 коп., 1 долар США - 7 грн. 97 коп.). В підтвердження отримання коштів відповідач написав розписку, згідно якої зазначені кошти він повинен був повернути до 04.12.2008 року, однак борг не повернув. Позивач неодноразово звертався до нього з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом не вдалося. Відповідач відмовився повертати борг, мотивуючи відсутністю вільних коштів, а в останній час і зовсім став уникати зустрічі. Позивач вважає, що згідно ст.ст.625, 1050 ЦК України за прострочення грошового зобов'язання повинен ще сплатити - 4 853 грн. (53 920 х 9%). В зв'язку з цим просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 58 773 грн. (53 920 + 4 853) та судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2011 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість по договору позики 53 920 грн., 3% річних в сумі 4 853 грн., судові витрати 708 грн., а всього 59 481 грн.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_3, просить його скасувати, та відмовити у задоволенні позову. Інші учасники процесу рішення суду не оскаржують.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи в межах апеляції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що 04.12.2007 року позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 уклали між собою договір позики коштів, згідно якого позивач передав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 2 тисячі євро та 4 тисячі доларів США, що на даний час становить - відповідно - 22 040 грн. + 31 880 грн. = 53 920 грн. (1 євро, відповідно офіційного курсу валют НБУ України станом на день розгляду справи становить - 11 грн. 02 коп., 1 долар США - 7 грн. 97 коп.). В підтвердження отримання коштів відповідач написав розписку. За умовами договору позики домовилися, що відповідач поверне борг до 04.12.2008 року. Дану обставину в судовому засіданні не заперечував і представник відповідача.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність гроші, або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідач покладені на нього обов'язки по поверненню боргу не виконав.

Крім цього згідно ст.ст. 625, 1050 ЦК України за прострочення грошового зобов'язання повинен ще сплатити позивачу за користування грошима 3% річних, що складає 4 853 грн. Доводи представника відповідача про те, що гроші відповідач використав для придбання квартири, в якій потім безкоштовно проживав позивач, не можуть стати підставою для відмовити в позові чи часткового задоволення позову, так як письмових доказів з цього приводу суду не надано.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції розглянув справу у межах заявлених позовних вимог і обґрунтовано задовольнив позовні вимоги по зазначених позивачем підставах, а тому оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони. Відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для його скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу залишити без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий

Судді