Дата документу 22.03.2012
Справа №2-1407/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2012 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Максимович Г.В.,

при секретарі Єговкіні О.Г.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, виконавчого комітету Іллічівської міської ради про визнання приватизації, договору довічного утримання квартири недійсними та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_4 з позовом (а.с.107) в якому мотивуючи тим, що рішення суду від 2002 року про зняття його з реєстрації скасоване апеляційним судом Одеської області, квартира була приватизована без його письмової згоди та після цього була відчужена на користь ОСОБА_3 на підставі договору утримання квартири з умовою довічного утримання, просить суд: визнати приватизацію кв. №14 по вул. Данченка у буд. №21 в м. Іллічівську Одеської області недійсною; визнати договір відчуження квартири з умовою довічного утримання від 08.02.2005 року №380 на імя ОСОБА_3 недійсним; вселити ОСОБА_4 в АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позов не визнали мотивуючи тим, що вважають рішення апеляційного суду Одеської області незаконним, оскаржують його до Касаційного суду та просили у задоволені позову відмовити.

Представник відповідача виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області у судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, не повідомив суд про причини не явки.

Суд, вислухавши пояснення позивача,представника позивача та відповідачів дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Із довідки ЖЕД-1 м. Іллічівська (а.с.71 ), рішення апеляційного суду Одеської області від 11 січня 2012 року (а.с.112-114) вбачається, що ОСОБА_4 13 березня 2002 року був виписаний із АДРЕСА_2 за рішенням Іллічівського міського суду, яке 11 січня 2012 року було скасоване та у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право на житлову площу, відмовлено.

Згідно договору відчуження квартири з умовою довічного утримання від 08 лютого 2005 року (а.с.72) АДРЕСА_3 належала ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Іллічівською міською Радою 28 жовтня 2003 року за розпорядженням №397 від 27 жовтня 2003 року.

Згідно ч.2 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Суд вважає що приватизацію слід визнати недійсною так, як апеляційним судом Одеської області було скасоване рішення про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування АДРЕСА_4, а тому здійснення приватизації квартири без його письмової згоди суперечить закону.

Ч.1 ст.216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Таким чином, право власності на АДРЕСА_4 належить Іллічівській міській раді.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

ч.3 ст. 215 ЦК України передбачає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи, що при укладенні договору відчуження АДРЕСА_3 з умовою довічного утримання від 08 лютого 2005 року (а.с.72), внаслідок визнання приватизації зазначеної квартири недійсною, у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відсутнє право власності, суд вважає, що вимога визнати зазначений договір недійсним підлягає задоволенню.

Окрім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_1 брати (обставина визнана сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Із зазначеного суд дійшов висновку, що вимога вселити ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 6, 10, 38, 179, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати приватизацію квартири АДРЕСА_5 недійсною.

Визнати договір утримання квартири АДРЕСА_5 з умовою довічного утримання від 08.02.2005 року №380 на імя ОСОБА_3 недійсним.

Вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: