АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2/413/329/12 Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження № 22-ц/491/1968/12 ОСОБА_1
Категорія -26 (І) Доповідач Карнаух В.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних . справах апеляційного суду

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Карнаух В.В.,

суддів: Братіщевої Л.А„ ОСОБА_2,

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Центральний гірничо-збгачувальний комбінат на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 26 квітня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Центральний гірничо- збгачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Центральний гірничо-збгачувальний комбінат (надалі ПАТ ЦГЗК) та Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат (надалі ПАТ КЗРК) про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він тривалий час, в період з 14.02.1975 року по 22.10.1982 р., працював в управлінні залізничного транспорту на ПАТ КЗРК, а з 1983 року по 1993 рік працював на різних посадах ПАТ ЦГЗК у шкідливих умовах праці, що призвело до професійного захворювання. У звязку із встановленим професійним захворюванням та втратою професійної працездатності переносить моральні страждання.

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_4 просив суд стягнути в рахунок компенсації моральної шкоди на його користь з ПАТ ЦГЗК - 34205,61 грн., з ПАТ КЗРК - 25794,39 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 14 лютого 2012 року визнано мирову угоду , укладену між ОСОБА_4 та ПАТ КЗРК. Справу за позовом ОСОБА_4 доа ПАТ КЗРК про відшкодування моральної шкоди провадженням закрито.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2012 року позов задоволено частково: стягнуто з ПАТ ЦГЗК на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 30000 грн.. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 107,30 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки суд не врахував, що позивач працював на інших підприємствах у шкідливих умовах праці, позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, а довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди; не взято до уваги, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди; вважають, що належним відповідачем є Відділення Фонду; вважають, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працював, зокрема, на підприємстві відповідача з 24.01.1983 р. по 01.04.1993. виконував роботи, під час яких перебував під впливом підвищеного рівня концентрації пилу.

ОСОБА_5 № 2 розслідування хронічного професійного захворювання позивача від 26 лютого 2009 року комісією встановлено, що причиною захворювання ОСОБА_4В є тривала робота протягом 17 років 10 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, концентрація яких перевищувала

11ДК; винними у професійному захворюванні позивача є , зокрема, керівництво Глеюватського кар'єру ВАТ «ЦГЗК» у період праці позивача (а.с. 3-5).

За висновком МСЕК від 22 квітня 2009 року позивачу первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності та встановлена третя група інвалідності. (а.с.6)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач винен у виникненні у позивача професійного захворювання.

Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

ОСОБА_5 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача ПАТ «ЦГЗК » моральної шкоди, відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, оздоровлення. Він обмежений у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги стосовно ненадання позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

ОСОБА_5 розяснень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з ОСОБА_5 № 2 розслідування хронічного професійного захворювання позивача від 26 лютого 2009 року, причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи в умовах запиленості робочої зони, яка перевищувала допустиму концентрацію, та виникли у звязку з порушенням керівництвом підприємства, де працював ОСОБА_4 ст. 153 КЗпП України, передбачає обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже, враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_4 повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 22.04.2009 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними, тому доводи апеляційної скарги відповідача щодо обов'язку Відділення Фонду відшкодувати моральну шкоду, колегія суддів до уваги не приймає.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує профілактичного, амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення; обмежений у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги стосовно ненадання позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК

покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу, є безпідставними та

такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня

втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я,

пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я

України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на

виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу

встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Необгрунтованими вважає колегія суддів доводи апеляційної скарги відповідача щодо розміру

моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача.

Колегія судців вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування розяснень п.9

Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову

практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір

відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від

характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному

конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і

тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного

захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних

обставин по справі і наслідків, що наступили.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з

урахуванням відсотку втрати професійної працездатності , який згідно висновку МСЕК становить

50% , строку роботи у шкідливих умовах праці понад 10 років на підприємстві відповідача, з

урахуванням конкретних обставин по справі, праці характеру отриманого позивачем професійного

захворювання, і повязаних із ним фізичних і моральних страждань, інтенсивності і довготривалості

фізичних і психічних страждань позивача, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і

виробничих стосунках, і наслідків, що наступили.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки

сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм

належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм

матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню,

а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Центральний гірничо-збгачувальний

комбінат відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2012 року залишити без

змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному

порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: