Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 3898 / 2012 р. Головуючий у 1 інстанції: Кляшторний В.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

24 липня 2012 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

Суддів: Мануйлова Ю.С.

ОСОБА_2

При секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Житлово-будівельний кооператив № 322 «Машинобудівельник-28» про визнання права власності на ? частину квартири,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначала, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем з 11.09.1982 року, шлюб був зареєстрований відділом РАГС Шевченківського райвиконкому м. Запоріжжя про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис № 866.

Від шлюбу мається троє дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3.

19.12.1987 року виконавчим комітетом Шевченківської районної Ради народних депутатів відповідачу на їх сімю із 4 осіб згідно до рішення виконкому Запорізької міської ради народних депутатів № 74/1 від26.03.1987 року було видано ордер № 852 на квартиру в будинку ЖБК-322 «Машинобудівельник-28», що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул.. Чарівна, б. 40, кв. 30.

Вказана квартира була виплачена нею та відповідачем сумісно в повному обсязі 13.05.1992 року, про що свідчить довідка ЖБК-322 «Машинобудівельник-28» № 43 від 09.11.2001 року.

Рішенням Шевченківського районного суду ОСОБА_8 по справі №2-1277 від 05.06.1992р., яке набрало законної чинності 15.06.1992р., шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Але лише 13.11.2008р. вона звернулась до відповідних органів та отримала свідоцтво про розірвання шлюбу.

Після розірвання шлюбу будь-яких спорів щодо володіння та користування майном, що набуте нами під час шлюбу, не виникало. 21.05.1998р. вона із дітьми виписалась із спірної квартири та виїхала до своїх батьків. Декілька разів після цього вона приїздила до доньки ОСОБА_8, яка зареєстрована у спірній квартирі з 2004 року.

2

У жовтні 2011р. її донька ОСОБА_8 у телефонній розмові сповістила, що відповідач, з його слів, оформив право власності на квартиру на своє ім'я та вимагає негайного виселення доньки, бо бажає продати квартиру. Коли вона приїхала та звернулась до відповідача з пропозицією викупити у нього належну йому частину квартири, він заявив мені, що квартира належить тільки йому, вона жодного права на неї не має.

Посилаючись на вищезазначене просила суд визнати за нею право власності на ? частку квартири № 30 що знаходиться за адресою м. Запоріжжя. Вул.. Чарівна, буд № 40, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2012 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, як частку в спільному майні.

Залишено у власності ОСОБА_3 ? частину зазначеної квартири, як частку в спільному майні подружжя.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову у звязку з пропуском ОСОБА_9 строку позовної давності на предявлення цього позову.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов суд обгрунтовно виходив з того, що майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі належить ним на праві спільної сумісної власності у равних частках, а строк позовної давності для поділу такого майна не збіг.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 11.09.1982 року по 15.06.1992 року, коли набрало законної сили судові рішення про розірвання їх шлюбу. Під час шлюбу, а сме 19.12.1987 року, виконавчим комітетом Шевченківської районної Ради народних депутатів відповідачу на їх сімю із 4 осіб згідно до рішення виконкому Запорізької міської ради народних депутатів № 74/1 від26.03.1987 року було видано ордер № 852 на квартиру в будинку ЖБК-322 «Машинобудівельник-28», що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул.. Чарівна, б. 40, кв. 30.

Пай за вказана квартиру було виплачено позивачем та відповідачем сумісно в повному обсязі 13.05.1992 року, тобто також під час їхнього шлюбу, про що свідчить довідка ЖБК-322 «Машинобудівельник-28» № 43 від 09.11.2001 року / а.с.13 /.

За діючими на час придбання спірної квартири нормами ст.,ст.15,16 Закону України „Про власність передбачалося, що член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває права власності на це майно. Майно нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сімю.

За діючими на час придбання спірної квартири нормами ст.,ст. 22, 29 Кодексу про шлюб та сімю України передбачалося, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є їхньою сумісною власністю, на яку кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування , так і після розірвання шлюбу. Для такої вимоги встановлюється трирічний строк позовної давності.

За нормами ст.76 ЦК України ( в редакції 1963 року) право на позов виникає з дня, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 28.04.2007 року отримав свідоцтво про право власності на вказану квартиру і 07.05.2007 року зареєстрував це право власності в органах ЗМБТІ.

3

Отже до 07.05.2007 року спільна квартира не мала оборотоздатності як обєкт цивільних прав, а тому до цього часу не існувало правових підстав для порушення права власності колишнього подружжя на спірну квартиру.

Після 07.05.2007 року діяли норми ст.72 Сімейного Кодексу України, за якими до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовувалася позовна давність у три роки, яка обчислювалася від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Матеріали справи не свідчать, що з 07.05.2007 року і до жовтня 2011 року, коли ОСОБА_9 дізналася про бажання відповідача продати вказану квартиру, мались в наявності обставини, які б порушували справо власності ОСОБА_9 та про які б вона знала або могла знати. При цьому розірвання шлюбу як і реєстрація на одного із колишіх подружжя спільного сумісного майна не є його розпорядження, а отже і не є початком перебігу строку позовної давності.

Тому судом обгрунтовно дійшов висновку, що трирічний строк позовної давності повинен обчислюватися з жовтня 2011 року і вважати таким, що сплив неможливо.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду про визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину квартири, придбаної нею спільно з відповідчем під час їх шлюбу є законним та обгрунтованим, підстав для скасування цього рішення суду не мається.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2012 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: