АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/2190/3069/ 2012р. Головуючий в І інстанції: Склярська І.В. Категорія: 27 Доповідач: Чиркова К.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2012 року листопада місяця 06 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Пузанової Л.В. Суддів: Чиркової К.Г. Фурман Т.Г. при секретарі: Гусєвій К.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 липня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, договору застави та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»про визнання недійсним кредитного договору, договору застави та зобовязання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 05 вересня 2007 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»укладено кредитний договір за №НЕН2А00000029 про надання кредиту в сумі 23 458,80 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком погашення до 04.09.2012 року.

Виконання зобовязання забезпечено договором застави рухомого майна від 05.09.2007 року, предметом якого є належний їй на праві власності автомобіль «Пежо 307 SW»2003 року випуску, реєстраційний номер ВТ 7353АС та договором поруки від 05.09.2007 року укладеним між банком та поручителем ОСОБА_2

Протягом чотирьох місяців з дня укладення договору вона добросовісно виконувала умови договору, однак фінансова криза в листопаді 2009 року поставила її у вкрай невигідне становище.

Вважає укладений договір таким, що суперечить діючому законодавству України, зокрема щодо надання кредиту в іноземній валюті та порушує принцип добросовісності, так як вносить істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача кредитних послуг, тому що всі ризики знецінення національної валюти покладено лише на позичальника.

З огляду на викладене просила суд, враховуючи вимоги Закону України «Про захист прав споживачів»визнати недійсним укладений кредитний договір та договір застави, а сплачені за оспорюваним правочином грошові кошти в сумі 75000грн. зарахувати в рахунок погашення кредитних зобовязань, зобовязати банк залишок грошових коштів в сумі 13602, 54 грн. прийняти від неї з розстрочкою платежу на 12 місяців, із щомісячним платежем 1050,17 грн. та зняти з реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, автомобіль «Пежо 307 SW»2003року випуску, реєстраційний номер ВТ 7353АС.

В ході судового розгляду справи ОСОБА_3 доповнила позовні вимоги просила суд, визнати неправомірними дії відповідача по неприйняттю договорів добровільного страхування автомобіля за № 3014/228/635 від 04.09.2009року та за № 28-2201-0689 від 03.09.2010 року, укладених із страховою компанією «Страхова компанія «Універсальна»та страховою компанією «Страхова компанія «Українська страхова Група»і зменшити суму заборгованості за спірним кредитним договором на суму перерахованих банком страхових платежів у 2009 2010 роках із її кредитної лінії, зазначаючи, що відповідно до ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів»не допускається встановлювати будь які переваги, застосовувати будь які обмеження прав споживачів.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 26 липня 2012 року у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, договору застави та зобовязання вчинити певні дії відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 214,60 грн. та в сумі 107,30 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. Зокрема, зазначається про те, що суд не належним чином дослідив обставини справи та не прийняв до уваги Рішення Конституційного Суду України щодо застосування Закону України «Про захист прав споживачів».

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Судом установлено, що 05.09.2007 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»укладено кредитний договір за №НЕН2А00000029 про надання кредиту в сумі 23 458,80 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком погашення до 04.09.2012 року.

Виконання зобовязання забезпечено договором застави рухомого майна від 05.09.2007 року, предметом, якого є належний ОСОБА_1 на праві власності автомобіль «Пежо 307 SW»2003 року випуску, реєстраційний номер ВТ 7353АС та договором поруки від 05.09.2007 року укладений між банком та поручителем ОСОБА_2

Грошові кошти за кредитним договором ОСОБА_1 отримала та прийняла на себе зобовязання погашати кредит відповідно до затвердженого сторонами угоди графіку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору та договору застави, з підстав на які посилалася позивачка, відсутність у публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»правових підстав для надання фінансової послуги в іноземній валюті, суд першої інстанції правильно керувався тим, що свою діяльність з надання кредитів в іноземній валюті публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»здійснює наданими йому повноваженнями на підставі виданих Національним Банком України банківської ліцензії та дозволу.

Відповідно до п.8 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного Банку України за № 200 від 30.05.2007 року, фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного Банку України на здійснення валютних операцій можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій. Окрім того станом на час укладення договору та розгляду справи законодавством не встановлені межі термінів та сум надання кредитів в іноземній валюті, перевищення яких потребує індивідуальної ліцензії.

Правильним є висновок суду про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору з підстав порушення прав позичальника, як споживача фінансових послуг та несправедливістю умов щодо ненадання їй чіткої інформації відносно того, що ризик зростання курсу іноземної валюти покладається тільки на неї, оскільки при укладенні кредитного договору та договору застави ОСОБА_1 в належній формі ознайомлена зі змістом договору, текст якого погоджений з нею та підписаний нею. Крім того, на момент отримання коштів ніщо не перешкоджало позивачеві отримати кредит у національній валюті, однак вона визначила для себе валюту кредиту і мала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з часу введення в обіг національної валюти гривні та її девальвації.

Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним договору застави, укладеного в забезпечення виконання боргового зобовязання ОСОБА_1, оскільки заставні зобовязання є похідними від її кредитного зобовязання і підлягають виконанню за настанням обставин передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.2.7 кредитного договору позичальник зобовязується письмово узгодити з банком договір страхування, у тому числі вибір страховика, перелік страхових ризиків, які підлягають страхуванню. Сторони передбачили, що таким узгодженням є віза уповноваженого представника банку на договорах страхування. У випадку неподання позичальником банку підтверджуючого документу про сплату чергових страхових платежів, банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до положень п.2.1.2 кредитного договору.

Враховуючи, що ОСОБА_1 на виконання визначених у пп.2.1.2., 2.2.7 кредитного договору умов не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції чи спростування доводів відповідача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання неправомірними дій банку щодо неприйняття договорів добровільного страхування, укладених позивачкою 04.09.2009 року та 03.09.2010 року зі страховою компанією «Страхова компанія «Універсальна»і страховою компанією «Страхова компанія «Українська страхова Група».

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами доказів та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, доказах, і як такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.

Посилання апелянта на незалучення судом до участі в справі представників страхових компаній, з якими нею укладені договори добровільного страхування та представника управління захисту прав споживачів, колегія суддів до уваги не приймає через те, що зазначені особи не є сторонами в спірних правовідносинах.

Безпідставними є доводи апелянта щодо відмови суду у допиті в судовому засіданні експерта, відмови в проведення графологічної експертизи для підтвердження її підпису на платіжному документі, оскільки призначення почеркознавчої (графологічної) експертизи у даній справі, висновки економічної експертизи та пояснення експерта не стосуються предмета та підстав даного позову.

Доводи апеляційної скарги про несправедливість умов договору, у звязку із тим, що ризик зростання курсу іноземної валюти покладається тільки на неї, колегія суддів до уваги не приймає, через те, що настання світової фінансової кризи не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, оскільки економічна криза носить загальний характер і стосується обох договірних сторін, відтак це саме по собі не може бути підставою для визнання договору недійсним в судовому порядку.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом першої інстанції при вирішенні спору рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року тому, що рішенням Конституційного Суду України не встановлено неконституційність закону чи іншого нормативного акту, що діяли на час укладеного сторонами кредитного договору та договору застави чи на час вирішення справи, у тому числі щодо надання кредиту в іноземній валюті. Надання кредиту в іноземній валюті передбачено діючим в Україні законодавством, нормативно правовими актами Національного Банку України, які не були визнані неконституційними.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з урахуванням предмету спору та доводів апеляційної скарги не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303,307,308,315ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: