РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ
УКРАЇНИ

14 березня 2012 року Ворошиловський
районний суд міста Донецька в складі:

головуючого - судді Кутьї С.Д.

при секретарях Мизникової Т.І.,
Токаревої А.Г., Якуніної О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без шлюбу,
визнання права власності на сумісне
майно, придбаного в період проживання
однією сім'єю, визнання недійсними
договорів купівлі-продажу і дарування
квартири, визнання недійсним біржового
контракту, витребування майна з чужого
незаконного володіння і розділ спільно
нажитого майна, -

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_13,
ОСОБА_5, в якому просила визнати за нею
та ОСОБА_2, право спільної сумісної
власності на кв.73 в будинку 139 по вул.
50-річчя СРСР в місті Донецьку, в рівних
частках, придбану ними в період
проживання однією сім'єю, визнати
недійсним договір купівлі-продажу кв. 73
в будинку 139 по вул. 50-річчя СРСР в місті
Донецьку, від 15.07.1999 року, укладений між
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_7. та ОСОБА_8,
визнати недійсним договір дарування
кв.73 в будинку 139 по вул. 50-річчя СРСР в
місті Донецьку, від 02.11.2005 року,
укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_2,
визнати право сумісної спільної
власності на автомобіль Corolla», 2003 роки
випуску за нею та ОСОБА_2, визнати
недійсним біржовий контракт
купівлі-продажу автомобіля Corolla», 2003
роки випуску, від 19.01.2006 року, укладений
між ОСОБА_2 і ОСОБА_5, зобов'язавши
ОСОБА_5, повернути їй автомобіль,
розділити загальну сумісну власність -
автомобіль Corolla», 2003 роки випуску,
виділивши їй автомобіль в натурі,
виплатити їй грошову компенсацію, в
сумі 28182 грн., в рахунок придбаних речей
за час сумісного проживання, витрат на
ремонт в спірній квартирі, розділити
між нею та ОСОБА_2 майно, придбане в
період сумісного проживання однією
сім'єю, зокрема: м'які меблі виробництва
Гранд вартістю 5274 грн.; меблеву стінку
вартістю          12000 грн.; меблеву
спальню виробництва Латвія, вартістю
4300 грн.; меблеву
кухню          вартістю 3300 грн.;
комплекти постільної білизни 6 шт.
вартістю 840 грн.; комплекти постільної
білизни 3 шт. вартістю 750 грн.; телевізор
NY»вартістю 1500 грн.; програвач DVD
вартістю 650 грн.; комп'ютер вартістю 3030
грн.; комплект гардин для кухні
вартістю 250 грн.; комплект гардин для
спальні вартістю 720 грн.; комплект
гардин для залу вартістю 950 грн.;
мікрохвильова піч вартістю 850 грн.;
холодильник »вартістю 1650 грн.; газова
плита «Аrdo»вартістю 1500 грн.;
електричний чайник вартістю 200 грн.;
соковижималка вартістю 200 грн.; пральна
машина вартістю 1500 грн.; меблі в прихожу
вартістю 1200 грн.; комплект ножів
вартістю 180 грн.; комплект каструль 3 шт.
вартістю 900 грн.; пилосос вартістю 950
грн.; сервіз виробництва Франції
вартістю 280 грн.; телевізор для кухні
вартістю 600 грн.; електрообігрівач
вартістю 250 грн.; кондиціонер 950 грн.;
килимове покриття для підлоги спальні
вартістю 1200 грн.; килимове покриття для
підлоги залу вартістю 700 грн.; бетонний
гараж в гаражному кооперативі
«Будівельник»вартістю 10100 грн., а
всього на загальну суму 57774 грн.

У лютому 2011 року ОСОБА_1 змінювала
позовні вимоги, пред'явивши позов до
ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 доповнивши їх вимогами
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без укладення шлюбу з
ОСОБА_2, визнанні за нею права власності
на автомобіль Corolla», 2003 роки випуску,
визнанні недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля Corolla», 2003
роки випуску, від 07.12.2008 року,
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, і
витребування вказаного автомобіля з
чужого незаконного володіння.

Обгрунтувавши свої позовні вимоги,
позивачка вказала, що з 1996 року по
січень 2006 року вона проживала однією
сім'єю, без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2,
набували спільно майно, вели спільне
господарство, разом відпочивали, мали
спільний бюджет. За час проживання
однією сім'єю, в 1999 році, вони на спільні
кошти придбали двокімнатну квартиру №
73 в будинку № 139 по вул. 50-річчя СРСР в
місті Донецьку, у власників ОСОБА_14,
ОСОБА_7 і ОСОБА_8, проте ОСОБА_2 без її
згоди оформив квартиру на свою матір -
ОСОБА_13, яка грошей на придбання
квартири не давала. У 2002 році в квартирі
проводився ремонт, шляхом укладення
договорів з приватними підприємцями,
отримувалися будматеріали, на що були
витрачені грошові кошти на суму 5854
грн., а так само придбали меблі,
предмети домашнього обіходу. Батьки
ОСОБА_2, в 2003 році продали свою
квартиру, по б. Пушкіна в місті
Донецьку, і поки знайшли іншу квартиру
в місті ОСОБА_15, декілька місяців,
проживали в спірній квартирі. У 2005 році
по генеральній довіреності, ними був
придбаний автомобіль Corolla», 2003 роки
випуску, у ОСОБА_15, за 14000 доларів США, що
еквівалентно 70700 грн. Гроші за
автомобіль, до січня 2006 року, вона
виплатила в сумі 25000 грн., а решту
частини виплачувала самостійно,
оскільки спільно з ОСОБА_2 не проживала.
19.01.2006 роки ОСОБА_2, без її згоди, продав
автомобіль ОСОБА_5, на підставі
біржового контракту, яка в свою чергу
продала вказаний автомобіль ОСОБА_6, на
підставі договору купівлі-продажу від
07.12.2008 року. Вважає, що вказаний
автомобіль є її власністю, а тому
повинен бути вилучений з незаконного
володіння ОСОБА_6 Оскільки вона брала
участь в придбанні речей з ОСОБА_2В,
ремонті спірної квартири, він
зобов'язаний виплатити їй грошову
компенсацію, яка за її розрахунками
складає 28182 грн.

У судовому засіданні позивачка
наполягала на своїх позовних вимогах,
дала пояснення аналогічні викладеним в
позовних заявах.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав і
пояснив, що з ОСОБА_1 познайомився в 1996
році, на Донбасівській регіональної
митниці, де він працював митним
інспектором, а вона виконувала роботу
брокера. Вони періодично зустрічалися,
зокрема у неї на квартирі по вул.
Петровського в місті Донецьку, а після
того, як вона вказану квартиру продала,
в квартирі по вул. Церетелі в місті
Донецьку. Приходив він до позивачки як
гість, часто залишався у неї ночувати.
Ніякого сумісного господарства вони не
вели, нічого спільно не набували. До 1999
року, він постійно проживав зі своїми
батьками, в квартирі № 37 удома 28 по б.
ОСОБА_11. Там знаходилися його особисті
речі, там він зберігав грошові кошти. З
січня 1999 року він став проживати зі
своєю майбутньою дружиною - ОСОБА_16., в
квартирі № 2 удома 134 по вул. 50-річчя
СРСР. З ОСОБА_1 їх зв'язувала лише
спільна робота на її фірмі, де він брав
участь в запуску феєрверків. У липні 1999
року батьки придбали на свої гроші
двокімнатну квартиру № 73 в будинку 139,
по вул. 50-річчя СРСР в місті Донецьку,
оскільки зібралися продати квартиру б.
Пушкіна. У квартирі проводили ремонт,
набували меблів, предметів домашнього
обіходу. Згодом вирішили переїхати до
м. Алушти, де придбали квартиру. Після
народження у нього з ОСОБА_16 доньки, в
березні 2001 року, за станом здоров'я
дитини, ОСОБА_16 переїхала жити в с.
Богородічне Слов'янського району
Донецької області, а він залишався в
Донецьку, оскільки працював і був
зобов'язаний утримувати сім'ю, але
практично кожні вихідні до сім'ї
привозив гроші, продукти. У квартирі №
73 по вул. 50-річчя СРСР, він іноді
залишився ночувати. ОСОБА_1 ніколи у
вказаній квартирі не проживала, ключів
від квартиру у неї не було, іноді
приходила до нього в гості. До літа 2002
роки він проживав в квартирі своїх
батьків, де до переїзду їх до ОСОБА_15,
знаходилися його речі. Після їх
від'їзду він постійно став проживати в
квартирі № 73 будинку 139 по вул. 50-річчя
СРСР, до осені 2005 роки, куди приходили
його знайомі і друзі. В період
відсутності сім'ї в Донецьку, він іноді
зустрічався з ОСОБА_1, залишався
ночувати у її квартирі, ходив з нею в
гості до її родичів і знайомих. Вважає,
що ніякої сім'ї у нього з ОСОБА_1 не було,
він ніколи не вважав її своєю дружиною,
і нічого окрім близькості у них не було.
Спірну квартиру батьки купували на
свої гроші. Вони самі вибирали
квартиру. Договір купівлі-продажу був
укладений між його мамою - ОСОБА_13 і
власниками квартири. Вона особисто
була присутня при укладенні договору,
проводила з ними розрахунок. ОСОБА_1
ніякої участі в придбанні квартири не
приймала, і ніколи не цікавилася, на
кого вона оформлена. У липні 2005 року
ОСОБА_17 видав йому довіреність на право
розпорядження автомобілем Corolla», 2003
роки випуску, що належить йому. На
підставі вказаної довіреності він
продав вказаний автомобіль на товарній
біржі громадянці ОСОБА_18 Гроші
виручені від продажу автомобіля він
передав ОСОБА_17, у присутності ОСОБА_18
Ніяких претензій з приводу вказаного
автомобіля ОСОБА_17 до нього не мав, про
що він заявив в судовому засіданні
05.10.2007 року. Вважає, що ОСОБА_1 ніякого
відношенні до вказаного автомобіля не
має, оскільки не є власником
автомобіля, і не має права вимагати
розірвання договору купівлі-продажу
цього автомобіля. Вважає, що надана
позивачкою розписка, по якій вона
повернула ОСОБА_17 гроші в сумі 14 тис.
доларів США, не може бути доказом того,
що саме ці гроші були передані нею
ОСОБА_17 в рахунок оплати за автомобіль,
оскільки позивачка ні в одному позові
не посилалася на вказану розписку, не
залучала її до матеріалів справи, і
надала її тільки через три роки, після
звернення в суд.

Відповідач ОСОБА_13 в суд не з'явилася,
просила розглянути справу в її
відсутності. У своїх письмових
запереченнях просила відмовити ОСОБА_1
в позові, посилаючись на те, що її син
ніколи не проживав з нею. До 1997 року він
проживав зі своєю дружиною ОСОБА_19 до
літа 1997 року, а після того, як шлюб між
ними був розірваний, став проживати з
нею і батьком, в квартирі, що належить
їм, по б. Пушкіна в місті Донецьку. Тут
знаходилися його особисті речі, і він
постійно проживав в квартирі, до
моменту придбання нею квартири
АДРЕСА_1. Вказану квартиру вона
придбала за власні з чоловіком засоби,
і збиралася в ній проживати. У січні 1999
року він став жити з ОСОБА_16, в її
квартирі, розташованій по вул. 50-років
СРСР, 134 в місті Донецьку. У 2001 році у них
народилася донька, і за станом здоров'я
доньки, ОСОБА_16 тимчасово переїхала
жити в Слов'янський район Донецької
області, а син залишався жити в
Донецьку, але на вихідні дні їздив до
сім'ї. У 2002 році вони продали квартиру
по б. Пушкіна і переїхали жити до м.
Алушти, де купили квартиру. Їй відомо,
що син постійно проживав зі своєю
сім'єю.

Відповідач ОСОБА_4 пояснила в суді, що
є дочкою ОСОБА_16 від першого браку. У 1999
роки ОСОБА_16 стала проживати з ОСОБА_2 в
їх квартирі, розташованій за адресою:
Донецьк, вул. 50-річчя СРСР, 134-2. У березні
2001 року у них народилася донька, і мати
вимушена була переїхати з Донецька в с.
Богородічне Слов'янського району
Донецької області, де була добра
екологія. ОСОБА_2 жив в Донецьку і на
вихідні дні приїжджав до них, привозив
продукти харчування, гроші.

Після повернення до Донецька, вони
стали проживати в належній матері
квартирі.

Оскільки вона проживала окремо від
них, в тій квартирі , що належить
ОСОБА_2, було ухвалене рішення
переоформити квартиру на неї, і в липні
2009 року, між нею і ОСОБА_2 був укладений
договір купівлі-продажу вказаної
квартири.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнала і
пояснила, що 19.01.2006 роки вона купила
автомобіль ota Corolla», 2003 роки випуску.
Договір був укладений на товарній
біржі, між нею та ОСОБА_2, який діяв на
підставі довіреності, виданої ОСОБА_17.
Гроші від продажу вказаного
автомобіля, ОСОБА_2 передав ОСОБА_17 в її
присутності. Вважає, що підстав для
відміни договору купівлі-продажу
вказаного автомобіля нема, і ОСОБА_1 не
має права вимагати автомобіль, який їй
ніколи не належав.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнав,
просив відмовити ОСОБА_1 в позові,
вказавши, що він придбав автомобіль у
ОСОБА_20, яка на той момент була
власником автомобіля. Договір був
укладений на товарній біржі,
відповідно до чинного законодавства, а
тому підстав для його скасування нема.

Відповідач ОСОБА_7 в суд не з'явилася,
позов не визнала, просила розглянути
справу в її відсутності. У своїх
поясненнях вказала, що власниками
квартири № 73 удома 139 по вул. 50-річчя
СРСР в місті Донецьку, була вона,
ОСОБА_14 і її неповнолітній син ОСОБА_8 В
1999 році вони зібралися продати вказану
квартиру. До них прийшли ОСОБА_13 з
чоловіком, щоб подивитися квартиру.
Квартира їм сподобалася і вони
погодилися її купити. Між ними був
укладений договір про завдаток, а 15.07.1999
роки вони підготувавши всі документи
пішли до нотаріуса і уклали договір
купівлі-продажу квартири. Перед
підписанням договору купівлі-продажу
квартири вона одержала від ОСОБА_13
гроші за продану квартиру. Прізвище
ОСОБА_1 їй не відоме. Вважає, що підстави
для визнання незаконним договори
купівлі-продажу квартири відсутні.

Відповідач ОСОБА_8 позов не визнав і
пояснив в суді, що в 1999 році він
проживав зі своєю матір'ю і бабусею -
ОСОБА_14 в кв. 73 удома 139 по вул. 50-річчя
СРСР. ОСОБА_21 вирішено продати вказану
квартиру. На той момент він був
неповнолітній, і для здійснення
операції купівлі-продажу, були
одержані додаткові документи. Із слів
матері йому відомо, що гроші від
продажу квартири були одержані від
покупця ОСОБА_13, яка перед укладенням
оборудки приходила зі своїм чоловіком
і дивилася квартиру.

Допитана в суді як 3-я особа - нотаріус
ОСОБА_9 підтвердила, що при укладенні
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, були присутні продавці і
покупець ОСОБА_13 Перед підписанням
договору купівлі-продажу, вона
упевнилася в тому, що продавці одержали
від ОСОБА_13 гроші за квартиру. Вважає,
що договір купівлі-продажу укладений
відповідно до чинного законодавства і
підстав для його відміни нема.

3-а особа - нотаріус ОСОБА_10 просила
відмовити ОСОБА_1 в позові, вказавши, що
29 жовтня 2005 року вона засвідчила
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
який був укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_13 На момент укладення договору
ОСОБА_13 у шлюбі не знаходився а тому
жодної згоди не вимагалося. Вважає, що
підстав для відміни договору дарування
нема.

3-і особи ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в суд не
з'явилися, повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши сторони, перевіривши
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд
розглядає справи про встановлення
факту мешкання однією сім'єю чоловіка і
жінки без шлюбу.

У судовому засіданні позивачка
наполягала на тому, що в 1996 році вона
познайомилася з ОСОБА_2, і до 1998 року
вони спільно проживали з ним в АДРЕСА_2,
вели спільне господарство, мали
спільний бюджет. Надалі, в період з 1999
року по січень 2006 року вони спільно
проживали в квартирі, що належить їй №
17 удома 12 по вул. Церетелі в місті
Донецьку, як і раніше вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
набували предметів домашнього обіходу,
рухоме і нерухоме майно, зокрема: у 1999
році придбали двокімнатну квартиру по
вул. 50- річчя СРСР в місті Донецьку,
проводили в ній ремонт, набували
предметів домашнього обіходу у вказану
квартиру, в 2005 році придбали автомобіль
Corolla».

На підтвердження своїх доводів,
позивачка послалася на свідчення
свідків.

Так, свідок ОСОБА_22 показала в
судовому засіданні, що з 1990 року
проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, по сусідству з
ОСОБА_1, часто була у неї в квартирі, де
зустрічала ОСОБА_2 ОСОБА_21 слів ОСОБА_1
їй відомо, що вони живуть як сім'я.

Свідки ОСОБА_23 і ОСОБА_24 показали в
суді, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, в
одному під'їзді з ОСОБА_1 Вони часто
зустрічали в під'їзді ОСОБА_2, який
приходив до ОСОБА_1, вигулював її
собаку.

Свідок ОСОБА_25 показала в судовому
засіданні, що є подругою ОСОБА_1, часто
бувала у неї удома, де зустрічала
ОСОБА_2 ОСОБА_21 слів ОСОБА_1 їй відомо, що
вони разом відпочивають, зустрічаються
з друзями, її родичами, придбали
квартиру і машину.

Допитані в суді свідок ОСОБА_26 - мати
позивачки пояснила, що ОСОБА_2 і її
дочка проживали в квартирі № 63 удома №
103 по вул. Петровського в місті Донецьку
в період з 1996 по 1998 роки. У 1998 році вона
квартиру продала, і дочка стала жити в
квартирі по вул. Церетелі. Вона
приїжджала до неї в гості і бачила там
ОСОБА_2, називала його «зять», проти
чого він не заперечував. У свята вони
приїжджали до неї в гості. У 1999 році
вона дала дочці гроші для придбання
квартири, в якій вони збиралися
проживати, але ОСОБА_2 оформив квартиру
на свою матір.

Допитані як свідки ОСОБА_27 і ОСОБА_28 -
сестра і брат позивачки показали, що із
слів ОСОБА_1 їм відомо, що вона з 1996 року
жила з ОСОБА_29 однією сім'єю. Вони часто
їх бачили удвох, коли вони, у свята
приходили в будинок їх матері.

Аналіз свідчень вказаних свідків
дозволяє суду зробити висновок про те,
що про відносини що склалися між ОСОБА_2
і позивачкою їм відомо тільки із слів
останньої, а тому їх свідчення не
можуть служити доказом того, що ОСОБА_2
і позивачка знаходилися у фактичних
шлюбних відносинах.

З представлених позивачкою
фотографій видно, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1
спільно відпочивали, зустрічалися із
знайомими, родичами. Згідно відповіді
директора ЗАТ «Трускавецькурорт»,
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 знаходилися в період з
27.09.2005 року по 11.10.2005 роки в санаторії
«Рубін», і проживали в одному номері.
/а.с. 129/

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував той
факт, що знайомий з ОСОБА_1 з 1996 року,
підтримував з нею відносини, приходив
до неї додому, як в квартиру по вул.
Петровського, так і в квартиру по вул.
Церетелі, залишався ночувати. На свята
і дні народження приходив в гості до її
матері. У 2005 році відпочивав з нею в
санаторії «Рубін».

У той же час ОСОБА_2 заперечує той
факт, що між ним і позивачкою існували
сімейні відносини, що вони жили однією
сім'єю, вели спільне господарство.

Суд вважає, що позивачка не надала
суду доказів того, що між нею і ОСОБА_2
існували сімейні відношенні, що вони
обидва вважали себе однією сім'єю,
чоловіком і дружиною, вели спільне
господарство, піклувалися один про
одного.

При цьому, сам по собі факт
періодичного проживання в одній
квартирі, спільне проводження часу , не
є доказом створення сім'ї і знаходження
у фактичних шлюбних відносинах.

Позивачка просила визнати право
спільної сумісної власності на кв. 73
будинку 139 по вул. 50-річчя СРСР в місті
Донецьку між нею та ОСОБА_2, посилаючись
на те, що вказана квартира придбана
ними в період проживання однією сім'єю.

Оскільки позивачка не надала суду
доказів того, що вона та ОСОБА_2 в
період з 1996 року по 2006 роки проживали
однією сім'єю і знаходилися у фактичних
шлюбних відносинах, судом не можуть
бути застосовані і положення ст. 74
Сімейного кодексу України.

Як видно з матеріалів справи 15.07.1999
роки між ОСОБА_13, та власниками
квартири № 73 в будинку № 139 по вул.
50-річчя СРСР в місті Донецьку –ОСОБА_14,
ОСОБА_30, та ОСОБА_31 був укладоміщ
ений договір купівлі-продажу вказаної
квартири, та нотаріально засвідчений
приватним нотаріусом Донецького
нотаріального округу ОСОБА_9

Таким чином, власником вказаної
квартири є ОСОБА_13

Ствердження позивачки про те, що
вказана квартира придбана і на її
гроші, суд до уваги не приймає з
наступних підстава.

Як видно з пояснень ОСОБА_7 та ОСОБА_31,
саме ОСОБА_13 звернулася до них з
приводу придбання квартири. 03.07.1999 роки
між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 була укладена
угода про завдаток / т.1, а.с. 91/, згідно
якого ОСОБА_13 передала ОСОБА_7, як
завдаток 1600 грн.

У той же час позивачка не брала участь
у виборі спірної квартиру, перед
укладенням договору купівлі-продажу не
оглядала квартиру, і після її придбання
не виявляла цікавість до
правовстановлюючих документів на
спірну квартиру.

Вимога позивачки в частині визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири № 73 в будинку 139 по вул. 50-річчя
СРСР в місті Донецьку, з тих підстав, що
при його укладенні були порушені її
майнові права, задоволенню не
підлягають, оскільки позивачка не
надала суду таких доказів.

З цих же підстав, не підлягають
задоволенню і вимоги позивачки в
частині визнання недійсним договору
дарування вказаної квартири,
укладеного 29.10.2005 роки, між ОСОБА_13 та
ОСОБА_29, а так само договір
купівлі-продажу вказаної квартири,
укладеного 19.01.2009 роки між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4

Не підлягають задоволенню і вимоги
позивачки про розділ майна, що
знаходиться в спірній квартирі, яке
позивачка вважає спільним сумісним
майном, придбаним нею та ОСОБА_2 в
період з 1999 по 2006 роки, оскільки
позивачка не надала суду доказів того,
що вона брала участь в придбанні
вказаного майна.

Як встановлено в судовому засіданні,
03.07.2005 року ОСОБА_17 видав

ОСОБА_2 довіреність на право здійснення
певних дій, зокрема продажу легкового
автомобіля TOYOTA COROLA випуску

2003 роки номер двигуна НОМЕР_1,
номер кузова НОМЕР_2 тип кузова
седан, гос.номер НОМЕР_3, зареєстрований
МРЭО м. Макіївки 25.11.2003г. 19.01.2006г., що діяв
за дорученням, в межах наданих йому
повноважень, ОСОБА_2 продав вказаний
автомобіль за біржовим договором
купівлі-продажу транспортного засобу
на Українській товарній біржі ( т.1 л.д.
295).

У відповідності до ч. 1 ст. 237 ГК
України представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
зробити операцію від імені іншої
сторони, яку вона представляє. Тому
учасниками даного правовідношення є
представник і особа, яка він
представляє (довіритель). Треті особи,
відносно яких представник діє від
імені довірителя, не є учасниками
вказаного правовідношення. Згідно ч. 3
ст. 237 ГК України представництво
виникає на підставі договору, закону,
акту органу юридичної особи або іншим
підставам, встановленим актами
цивільного законодавства.

Особливістю відносин
представництва є те, що вони виникають
і існують на користь особи, яка
добровільно представила право іншій
особі або особам зробити певний
перелік дій, які воно наперед схвалює.
Через ст. 239 ГК України операція,
здійснена представником, створює,
змінює, припиняє цивільні права і
обов'язки особи, що представляється.

Тому відносини представництва і
правовідносини, що виникають в
слідство здійснення представником
операції від імені особи, що
представляється, є різними
правовідносинами.

Таким чином, ОСОБА_17 03.07.2005 р. наділив -
ОСОБА_2 певними повноваженнями, зокрема
правом продати автомобіль: TOYOTA COROLA
випуску 2003 роки номер двигуна НОМЕР_1,
номер кузова НОМЕР_2, тип кузова седан,
що і виконав ОСОБА_2 19.01.2006 роки, уклавши
від імені довірителя Договір №4.

Договір №4 укладений на Українській
товарній біржі, відповідає вимогам
закону, які пред'являються до даного
вигляду біржовим операціям.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою для визнання операції
недійсної, є не дотримання у момент
здійснення операції стороною вимог,
встановлених частинами 1-3, і 5-6 ст. 203 ГК
України.

Суд вважає, що здійснений на
підставі довіреності і у виконання її
Договір №4 був направлений на реальне
настання наслідків,

обумовлених даним же договором, по
якому ОСОБА_2 передав

спірний автомобіль,а ОСОБА_18 прийняла
його, ОСОБА_17 одержав

виручені від продажу кошти. Даний факт
підтверджений ОСОБА_32, особисто

присутньою на передачі грошей ОСОБА_17

Факт відсутності претензій з боку
власника спірного автомобіля ОСОБА_17
до Відповідача - ОСОБА_2 ще за життя
підтвердив сам Довіритель в судовому
засіданні Ворошиловського районного
суду 05.10.2007 роки, у справі № 2о 208

Доводи позивачки про те, що вона
повністю виплатила ОСОБА_17 гроші за
автомобіль, на розпорядження яким він
видав ОСОБА_2 і їй довіреність, і
автомобіль є її власністю, суд до уваги
не приймає з наступних підстав.

Як видно з представленою позивачкою
розписки, 12 січня 2008 року ОСОБА_17 від гр.
ОСОБА_1 одержав грошові кошти у розмірі
14 000 доларів США за автомобіль TOYOTA COROLA
випуску 2003 роки номер двигуна НОМЕР_1,
номер кузова НОМЕР_2 тип кузова седан
гос. номер НОМЕР_3, у присутності ОСОБА_21

У той же час, 19.01.2011 роки свідок
ОСОБА_33 пояснив, що звільнився з
підприємства, директором якого був
ОСОБА_17, але в кінці 2005 року або
спочатку січня 2006 року приїжджав на
колишню роботу за розрахунком і на його
прохання засвідчив розписку про повне
погашення ОСОБА_1 боргу за її
автомобіль.

Перевірити факт передачі ОСОБА_17 14
тис. доларів США, суд позбавлений
можливості, оскільки в 2009 році ОСОБА_17
помер, а позивачка представила копію
вказаної розписки тільки після його
смерті, при цьому не пославшись на неї,
як на докази в своїх позовних заявах,
які вона двічі уточнювала.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України,
сторони зобов'язані надати свої докази
або сповістити про них суд до або під
час попереднього судового засідання у
справі. Докази, надані з порушенням
вимог, встановлених частиною першою
справжньої статті, не приймаються, якщо
сторона не доведе, що докази
представлені несвоєчасно з поважної
причини.

З урахуванням вимог ст. 131 ЦПК України,
суд не приймає як доказ розписку від
12.01.2008 року.

Враховуючи те, що позивачка не надала
належних доказів того, що вона придбала
у ОСОБА_17 спірний автомобіль, її
позовні вимоги в частині визнання
незаконним біржового контракту
укладеного 19.01.2006 року, між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 і біржовим контрактом
укладеного 07.12.2008 року, між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, витребування спірного
автомобіля у ОСОБА_6 і визнання за нею
право власності на нього, задоволенню
не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
позивачки підлягає стягненню в дохід
держави державне мито в сумі 1700 грн.

Керуючись ст. ст. 74 СК України, 215 ч.1, 237
ч.2, 239 ЦК України, 88, 131, 256 ч.1 п.5 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю у період із 1996 року по січень 2006
року, визнання права спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_3 у місці
Донецьку, визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 15.07.1999 року
укладеного між ОСОБА_14, ОСОБА_7, від
імені неповнолітнього сину ОСОБА_8 та
ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 у місці
Донецьку, визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_3 у місці
Донецьку від 29.10.2005 року укладеному між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_3 у місці Донецьку від 19.01.2009 року
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, та
витребування квартири від ОСОБА_4,
визнання права власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_3 у місці Донецьку за
ОСОБА_1 та на 1/2 частину цієї квартири за
ОСОБА_2, розділ майна, набутого у період
проживання однією сім'єю, виділення
його в натурі ОСОБА_2 на суму 57774 грн.,
визнання біржового контракту від 19.01.2006
року купівлі-продажу автомобілю TOYOTA
COROLLA випуску 2003 року номер двигуна
НОМЕР_1 номер кузову NMTBM22E80RO24169 тип
кузову седан укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5, визнання біржового контракту
від 07.12.2008 року купівлі-продажу
автомобілю TOYOTA COROLLA випуску 2003 року
номер двигуна НОМЕР_1 номер кузову
NMTBM22E80RO24169, укладеного між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, визнання права власності на
автомобіль TOYOTA COROLLA випуску 2003 року
номер двигуна НОМЕР_1 номер кузову
NMTBM22E80RO24169 за ОСОБА_1, витребування
автомобіля TOYOTA COROLLA випуску 2003 року
номер двигуна НОМЕР_1 номер кузову
NMTBM22E80RO24169 у ОСОБА_6 та повернути його
ОСОБА_1, стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 28182
грн. –відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави
державне мито у розмірі 1700 грн.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Донецької області,
через Ворошиловський районний суд,
протягом 10 днів, з моменту ознайомлення
з повним рішенням.

Суддя
Кутья С.Д.