Справа № 2-1030/11
(2/401/338/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

15.03.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Чорнойван О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в

м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: четверта Дніпропетровська держана нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, припинення права власності та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що його матері, ОСОБА_3, належало на праві приватної власності домоволодіння №2 по вул. Левітана у м. Дніпропетровську, яке вона прийняла у спадок після смерті свого чоловіка і батька позивача, ОСОБА_4, померлого 06 січня 1987 року. 29 вересня 1993 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, актовий запис №513. Після смерті його матері відкрилася спадщина на спадкове майно, що складалося з домоволодіння №2 по вул. Левітана у м. Дніпропетровську. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та його сестра відповідач ОСОБА_2. На день відкриття спадщини вони були прописані у вищевказаному домоволодінні. Заяву про прийняття спадщини позивач в нотаріальну контору не подавав, оскільки вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину.

За отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину домоволодіння №2 по вул. Левітана після померлої 29.09.1993 року матері, ОСОБА_3, позивач звернувся до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, але нотаріус повідомив йому, що 03 грудня 2005 року його рідній сестрі, відповідачу по справі нотаріусом ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої 29.09.1993 року ОСОБА_3 на домоволодіння №2 по вул. Левітана у м. Дніпропетровську. Оскільки при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом обов'язково досліджується домова книга для виявлення всього кола спадкоємців за законом, а в домовій книзі містяться відомості як про прописку відповідачки, так і його прописку (реєстрацію) разом з померлою матірю у зазначеному домоволодінні, тому вважає, що нотаріусом було помилково видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове домоволодіння в цілому лише його сестрі. У звязку з цим, позивач просить встановити факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої 29 вересня 1993 року, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, припинення права власності та визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння № 2 по вул. Левітана в м. Дніпропетровську в порядку спадкування.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним в змісті позовної заяви.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, пояснивши, що позивач у спірному домоволодіння на час смерті матері не проживав, фактично у володіння чи в управління майном також не вступав, оскільки відповідач постійно проживала в будинку та доглядала за ним. Просили у позові відмовити.

Представник третьої особи четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори - до судового засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника, рішення винести на розсуд суду.

Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав.

Судом встановлено, що домоволодіння №2 по вул. Левітана в м. Дніпропетровську належало на праві власності ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 серпня 1987 року. ОСОБА_3 померла 29 вересня 1993 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на зазначене домоволодіння.

Спадкоємцями першої черги померлої були: донька - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_1, який згідно домової книги та даних паспорту громадянина України на час смерті спадкодавця був зареєстрований у домоволодінні №2 по вул. Левітана в м. Дніпропетровську. 03 грудня 2005 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої 29.09.1993 року ОСОБА_3 на домоволодіння №2 по вул. Левітана у м. Дніпропетровську. Згідно з даними КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»Дніпропетровської обласної ради (довідка додається) право власності на домоволодіння №2 по вул.Левітана у м.Дніпропетровську зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 3 грудня 2005 року реєстр №2-1339.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У звязку з тим, що позивач фактично вступив у володіння спадковим майном, оскільки був зареєстрований за місцем відкриття спадщини, суд вважає, що є всі законні підстави для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті матері,ОСОБА_3.

Відповідно до вимог ст. 529 ЦК України (у редакції 1963 р.) спадкоємцями за законом першої черги, були діти спадкодавця. Отже, позивач має всі законні підстави для визнання за ним Ѕ спірного домоволодіння.

Відповідно до ст..1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, як син померлої, має право на спадкування після померлої матері нарівні з його сестрою ОСОБА_10

Звертаючись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_10. вказала у заяві від 01.12.2005 року, що інших спадкоємців не має, що фактично позбавило нотаріуса можливості зясувати волевиявлення позивача. Отже , суд вважає, що є всі правові підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним в 1/2 частині.

Одночасно суд не вбачає підстав для припинення права власності на спірного домоволодіння № 2 по вул. Левітана в м. Дніпропетровську за відповідачем,оскільки позивачем не зазначені правові підстави для припинення права власності, передбачені ст. 346 ЦК України.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 227 грн. 65 коп.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 212-218 ЦПК України, ст.548,549 ЦК України (в редакції 1963 року), суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини,визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, припинення права власності та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3, померлої 29 вересня 1993 року.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 03 грудня 2005 року державним нотаріусом четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, померлої 29.09.1993 року, в частині Ѕ частини домоволодіння №2 по вул. Левітана в м. Дніпропетровську.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину домоволодіння №2 по вул. Левітана в м. Дніпропетровську у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 29 вересня 1993 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 227,65 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя