Справа №1490/3522/12 28.11.2012 28.11.2012 28.11.2012
Провадження №22-ц/1490/2368/12
Справа № 22ц/1490/2368/12 Суддя суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 Категорія 57 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2.

Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н

28 листопада 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Вовненко Г.Ю.

суддів - Буренкової К.О., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі Дубовій К.В.,

за участю позивачки ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 і його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2012 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на додаткове рішення цього ж суду від 17 жовтня 2012 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності на домоволодіння, визнання права власності на ? частку жилого будинку та виділення частки в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

18 травня 2011 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на ? частину жилого будинку № 4 по провулку Херсонському у м. Миколаєві і виділення частки в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою загальною площею 476 кв.м за цією ж адресою.

Позивачка зазначала, що у 1988 році нею та відповідачем було розпочато будівництво спірного жилого будинку. 31 березня 1989 року між нею та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб. Жилий будинок було завершено будівництвом та прийнято в експлуатацію у 1991 році.

Оскільки спірний жилий будинок побудований нею та відповідачем під час шлюбу, то він є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з подружжя є рівними.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила визнати за кожним із сторін право власності на ? частку жилого будинку та ? частку земельної ділянки. Виділити частки у жилому будинку в натурі та визначити порядок користування земельною ділянкою.

16 травня 2012 року ОСОБА_3 подала письмову заяву, в якій просила визнати жилий будинок № 4 по провулку Херсонському у м. Миколаєві спільною сумісною власністю її, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як подружжя.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на жилий будинок відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 16 жовтня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 щодо земельної ділянки залишені без розгляду.

Додатковим рішенням цього ж суду від 17 жовтня 2012 року визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частку спірного жилого будинку. В задоволенні вимог про виділення 1/2 частки жилого будинку в натурі відмовлено.

В апеляційній скарзі, яку ОСОБА_3 подала на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2012 року, вона посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу на додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2012 року, в якій він, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині визнання за позивачкою права власності на ? частку спірного жилого будинку скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні зазначених вимог. В частині відмови в задоволенні вимог про виділення часток жилого будинку в натурі додаткове рішення вважає необхідним залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників по справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2012 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 жовтня 2012 року скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 996 від 26.10.1984 року ОСОБА_5 було надано земельну ділянку площею 476 кв. м по пров. Херсонському, 4 для будівництва індивідуального жилого будинку (а.с.14).

Згідно із зазначеним рішенням виконкому 25 грудня 1984 року був укладений нотаріально посвідчений договір між відділом комунального господарства виконкому Корабельної районної ради м. Миколаєва та ОСОБА_5 про виділення останньому у безстрокове користування земельної ділянки площею 476 кв. м по пров. Херсонському, 4 під будівництво жилого будинку. За умовами договору строком закінчення будівництва встановлено 26 жовтня 1987 року (а.с. 48-49).

Рішенням Корабельного виконкому м. Миколаєва № 52 від 18.03.88 р. строк будівництва жилого дому ОСОБА_5 було продовжено до 18.03.1989 р. (а.с.54).

Із наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що в квітні 1985 року ОСОБА_5 сплатив вартість дерев, які знаходились на виділеній йому земельній ділянці і підлягали вирубці в звязку з підготовкою до будівництва (а.с. 53).

Копії касових чеків та накладних, наданих суду ОСОБА_7, свідчать, що для будівництва жилого дому ним були закуплені 23.02.1986 р. будівельні блоки; 31 травня 1986 р. цегла; 8 та 18 червня 1988 р. руберойд і шифер (а.с. 51-52).

Наведені докази свідчать, що будівельні матеріали купувались відповідно до етапів будівництва. Тобто, в червні 1988 року був придбаний матеріал для покрівлі жилого дому.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був зареєстрований 31 березня 1989 року.

Із пояснень ОСОБА_5 в судовому засіданні вбачається, що станом на 31 березня 1989 року будинок був повністю зведений, встановлена покрівля, вікна, двері, зроблене парове опалення для обігріву будинку, кухня обладнана пічкою для приготування їжі. Будинок був придатний для проживання і після одруження позивачка і він проживали в ньому.

ОСОБА_3 визнала в судовому засіданні, що на час реєстрації шлюбу у спірному жилому будинку були відсутні тільки оздоблювальні роботи всередині, все інше було виконане. Після одруження вони проживали саме в цьому будинку.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час спірних правовідносин, майно нажите під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з приписами ст.25 КпШС, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилось у своїй цінності внаслідок трудових або грошових витрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане спільною сумісною власністю подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою не надано будь-яких доказів того, що під час шлюбу та у період з 31 березня 1989 року (реєстрація шлюбу) до здачі жилого будинку в експлуатацію та реєстрації права власності у Миколаївському бюро технічної інвентаризації 6.09.1991 року (а.с.15) за рахунок її трудових чи грошових витрат спірний жилий будинок істотно збільшився у своїй цінності.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що позивачка не довела обставини, якими обґрунтовувала позовні вимоги, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Між тим, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності на спірне домоволодіння з інших підстав, а саме: тому що спосіб захисту свої прав, який обрала позивачка, не передбачений законодавством. Зважаючи на це, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду від 22 червня 2012 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні з підстав недоведеності заявлених вимог.

Оскільки позивачкою не доведено того, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю її та відповідача як подружжя, то не підлягають задоволенню і вимоги позивачки про визнання за нею права власності на ? частку спірного жилого дому. А тому додаткове рішення в цій частині на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України також підлягає скасуванню з ухваленням в зазначеній частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог про виділення ? частки спірного жилого дому в натурі додаткове рішення апелянтом не оспорюється.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2012 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 жовтня 2012 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину жилого будинку № 4 по пров. Херсонському в м. Миколаєві і стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 171 грн. судових витрат скасувати та ухвалити в зазначеній частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності на жилий будинок № 4 по провулку Херсонському в м. Миколаєві, визнання права власності на ? частку цього жилого будинку відмовити.

В іншій частині додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2012 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: