АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/2929/2012 Номер провадження 22-ц/1690/2929/2012Головуючий у 1-й інстанції Сімонова С.Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2012 року м. Полтава

колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді : Кузнєцової О.Ю., суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М., за участю секретаря: Герасименко Т.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 травня 2012 року

у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приват Банк» до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Пирятинської районної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом, де прохав в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № РБР0ОА00000091 від 11.06.2007 року в розмірі 48 663, 47 грн. звернути стягнення на житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 0,3826 га, які розташовані за адресою: Полтавська область, Пирятинський район, с. Олександрівна, вул. Вишнева, буд. 9, шляхом продажу вказаних предметів іпотеки ПАТ КБ «Приват Банк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням позивачу усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити ОСОБА_2, яка зареєстрована та проживає в будинку за адресою: Полтавська область, Пирятинський район, с. Олександрівна, вул. Вишнева, буд. 9, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Полтавській області.

Вказував, що відповідачка належним чином, в установлені договором строки, не виконувала умови кредитного договору, у звязку з чим станом на 16.02.2009 року утворилася заборгованість в сумі 48 663, 47 грн.

Враховуючи, що в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 20.06.2007 року між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачка передала в іпотеку житловий будинок, який належить їй на праві власності, позивач вважав за можливе звернути стягнення на вказане майно в рахунок погашення заборгованості.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 травня 2012 року позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення задоволено.

У рахунок погашення заборгованості у сумі 48 663, 47 грн. за кредитним договором № РБР0ОА00000091 від 11.06.2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_3 «Приват Банк» та ОСОБА_2, звернуто стягнення на заставне майно, що належить на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканці с. Олександрівна Пирятинського району Полтавської області , вул. Вишнева, 10, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, згідно договору іпотеки № РБР0ОА00000091 від 20.06.2007 року, а саме: житловий будинок та земельну ділянку площею 0,3826 га, шляхом продажу Публічним акціонерним товариства ОСОБА_3 «Приват Банк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та наданням усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, із житлового будинку № 10 на вул.. Вишневій у с. Олександрівна Пирятинського району Полтавської області та знято з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Пирятинського РВ УМВС України в Полтавській області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «Приват Банк» судові витрати в розмірі 516, 63 грн.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. Прохає рішення суду скасувати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 307 ч. 1 п. 2, З ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 11 червня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №РЬР0СА00000091, за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 55 657, 00 грн., зі сплатою 14,04 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення 09 червня 2017 року.

Враховуючи, що відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе за кредитним договором зобовязання, станом на 16.02.2009 року утворилася заборгованість у розмірі 48 663, 47 грн., що складається з : заборгованості за кредитом - 46 662, 98 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1845, 32 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 100,00 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобовязання за договором - 55,17 грн., яку банк прохав погасити, шляхом звернення стягнення на житловий будинок переданий в іпотеку банку.

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приват Банк» укладено договір іпотеки № РБР0ОА00000091 від 12.06.2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок № 9 з господарськими спорудами житловою площею 23,80 кв. м., розташоване за адресою: с. Олександрівка Пирятинського району Полтавської вул. Вишнева, який належить їй на праві власності.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Олександрівської сільської ради № 20 від 01.07.2009 року, у звязку зі зміною нумерації житлових будинків в с. Олександрівка по вул. Вишневій, присвоєно житловому будинку, який належить ОСОБА_2 і знаходиться по вул. Вишневій, номер 10 (до зміни нумерації вул. Вишнева, 9).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ч. 1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Зі змісту ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що наслідком порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно з ч. 4 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» встановлено, якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Аналізуючи встановлені обставини справи та вимоги діючого законодавства, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про неналежне виконання ОСОБА_2 основного зобовязання за кредитним договором, що є підставою для звернення стягнення на житловий будинок, переданий в іпотеку, разом із земельною ділянкою, які розташовані по вул. Вишневій, 10 в с. Олександрівна Пирятинського району Полтавської області.

В той же час, відповідно до вимог ст. 39 ч. 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки та початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно пункту 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 розяснено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦГІК України. Зокрема у ньому в обовязковому порядку має зазначатися загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Оскаржуване рішення в частині звернення стягнення на житловий будинок № 10 по вул. Вишневій у с. Олександрівка Пирятинського району Полтавської області вказаним вимогам діючого законодавства не відповідає, у звязку з чим колегія суддів вважає за необхідне змінити його, вказавши в

резолютивній частині складові частини боргу та початкову ціну предмету іпотеки.

Крім цього, приймаючи рішення про виселення з житлового будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 місцевий суд не звернув уваги на те, що до цих осіб позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», у порядку ст. 118 ЦПК України, не предявляв. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були залучені до участі у справі в якості відповідачів та суд розглянув справу у їх відсутності (чи їх представників враховуючи, що ОСОБА_5 є малолітнім)), чим позбавив їх права заперечувати вимоги позивача та реалізувати інші права, передбачені ст. ст. 27, 27-1, 31 ЦПК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з житлового будинку № 10 по вул. Вишневій у с. Олександрівна

Пирятинського району Полтавської області скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення.

Виселення ОСОБА_2 із житлового будинку відповідає вимогам ст. 39 ч. 2 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ч. З ЖК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в іншій частині рішення місцевого суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що кредит отриманий ОСОБА_2 повинен сплачувати ОСОБА_6, якому вона передала кошти отримані у банку, не спростовують висновків суду про обовязок відповідачки виконати взяті на себе зобовязання за кредитним договором, оскільки передавши кошти іншій особі вона розпорядилася ними на власний розсуд. У такий спосіб розпорядження коштами відповідало волі ОСОБА_2, оскільки у своїй апеляційній скарзі вона зазначає, що її від цього вчинку відмовляли рідні, знайому, але на умовляння ОСОБА_6 вона взяла кредит у банку, після чого передала кошти останньому.

Також, в матеріалах справи мається власноручно написана ОСОБА_2 анкета - заява на отримання кредиту.

Крім того, ОСОБА_2 було надано банку розписку, датовану 24.12.2008 року (після спливу 18 місяців з часу кладення кредитного договору) за якою вона зобовязалася погасити прострочену заборгованість по кредиту.

Посилання апелянта на підроблення документів для отримання кредиту, у тому числі довідки про отримання нею заробітної плати, договору поруки з ОСОБА_7, ОСОБА_8 не є підставою для звільнення її від виконання обовязків за кредитним договором на підставі якого вона особисто отримала кошти, які і повинна повернути.

Відповідно до ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

ОСОБА_2 не заявлялися вимоги про визнання кредитного договору недійсним чи у інший спосіб зазначений правочин не оспорювався, а відтак він є правомірним, таким що створює обовязки для обох сторін договору.

В апеляційній скарзі апелянт не погоджується з оцінкою предмета іпотеки вказуючи, що вона є завищеною.

У відповідності до п. 35.5. договору іпотеки від 12.06.2007 року, укладеного ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приват Банк» сторони визначили , що вартість предмета іпотеки складає 63 125 грн.

Таким чином, апелянт погодилася з визначеною оцінкою, договір іпотеки в цілому чи окремі його положення в установленому законом порядку не оскаржувала.

Також, під час розгляду справи у суді першої інстанції вартість предмета іпотеки ОСОБА_2 не оспорювала, клопотання про призначення судової експертизи щодо визначення вартості житлового будинку не заявляла.

Колегією суддів встановлено, що вимог до поручителів позивач (кредитор) не предявляв, а тому договір поруки в силу ст. 179 ЦПК України не входить до предмету доказування під час розгляду даної справи, тому заперечення апелянта укладення договору поруки є неспроможними.

Заяви ОСОБА_2 щодо неправомірних дій ОСОБА_6 та працівників ЗАТ КБ «ПриватБанк» при оформленні кредитного договору ретельно перевірялися місцевим судом, про що свідчить прийняття судом ухвал від 19.04.2010 року, від 29.12.2010 року, від 18.02.2011 року, якими прокурор Полтавської області та прокурор Пирятинського району повідомлявся у порядку ст. 97 КПК України про заяви відповідачки щодо вчинення відносно неї протиправних дій.

За наведеними ухвалами суду та по заявах ОСОБА_2 щодо протиправних дій проведено перевірку у порядку ст. 97 КПК України.

За результатами проведеної перевірки у відповідності до постанови о/у СДС БЕЗ Пирятинського РВ УМВС України в Полтавській області від 26.08.2011 року ОСОБА_9 було прийняте рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками злочину передбаченого ст. ст. 364, 366 КК України, відносно службових осіб ЗАТ КБ «ПриватБанк» та за ознаками злочину передбаченого ст. ст. 190, 358 КК України відносно громадян ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 та ОСОБА_13 на підставі п. 11 ст. 6 КПК України.

Крім цього, судом безпосередньо досліджений відмовний матеріал № 673 по ухвалі Пирятинського районного суду щодо прийняття рішення в порядку ст. 97 КПК України по заяві ОСОБА_2, копія якого приєднана до матеріалів справи.

Також, судом був допитаний в якості свідка ОСОБА_6, який заперечив причетність до отримання кредиту ОСОБА_2 та вчинення відносно неї протиправних дій, у тому числі заволодіння коштами.

Таким чином, відповідачкою всупереч вимог ст. 10 ч. З, ст. 60 ч. 1 ЦПК України не надано суду доказів щодо вчинення відносно неї протиправних дій з боку працівників ПАТ КБ «Приват Банк» та громадянина ОСОБА_6

„ Окрім цього, необхідно відмітити, що до звернення ПАТ КБ «Приват Банк» до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_2 до правоохоронних органів з приводу вчинення відносно неї протиправних дій не зверталася та у іншій спосіб не оскаржувала дій посадових осіб банку чи громадянина ОСОБА_6, на якого вона вказує як на ініціатора отримання кредиту та особу, яка заволоділа кредитними коштами.

За наведених обставин апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_2

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 2, 3, ст. 309 ч.І п. 4, ст. 314 ч. 2, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 травня 2012 року в частині виселення ОСОБА_4,

13.12.1985року народження, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 із житлового будинку № 10 по вул. Вишневій у с. Олександівка Пирятинького району Полтавської області - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приват Банк» до ОСОБА_4,

13.12.1985року народження, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 про виселення відмовити.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 травня 2012 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - змінити, доповнивши резолютивну частину рішення відомостями щодо складових частин боргу, що підлягає сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки: заборгованість за кредитом - 46 662, 98 грн.,

заборгованість по процентам за користування кредитом - 1 845,32 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 100,00 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором - 55,17 грн. та початкової ціни предмета іпотеки, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 травня 2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя :(підпис)ОСОБА_1
Судді:(підпис)ОСОБА_14
(підпис)ОСОБА_15