Справа № 2-1612/343/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2012 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Садового товариства Ромашка /третя особа з боку позивача: ОСОБА_4/ про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, усунення перешкод в користуванні спадковим майном, визнання недійсним рішення правління ОСОБА_5 та поновлення в членах ОСОБА_5, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення частки із спільної сумісної власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду із згаданим позовом, в якому, посилаючись на порушення відповідачами ОСОБА_2 та Садовим товариством «Ромашка» її прав, як спадкоємця за законом, просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на спадкове майно - садовий будинок та насадження, розташовані на садовій ділянці № 12 в садовому товаристві Ромашка, що залишились після смерті її батька - ОСОБА_6, померлого 07 вересня 2008 року, зобовязати відповідачів не чинити їй перешкоди в користуванні спадковим майном, визнати недійсними ряд рішень правління ОСОБА_5 та поновити її в членах ОСОБА_5.

В судове засідання позивач не зявилась, уповноваживши представляти свої інтереси в суді адвоката ОСОБА_1

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, звернувшись до суду із зустрічною позовною заявою (а.с.30-31), в якій просить постановити рішення про виділення їй частки із спільного з покійним ОСОБА_6 майна - садового будинку та насаджень, розташованих на садовій ділянці № 12 в садовому товаристві Ромашка. Позовні вимоги обгрунтовані набуттям нею права власності на згадане майно в сенсі положень ст..3 СК України, з огляду на ту обставину, що з ОСОБА_6 вона проживала однією сімєю починаючи з 1990 року до дня його смерті.

В судовому засіданні кожна із сторін наполягала на задоволенні власних вимог з підстав, наведених у позові.

Представник Садового товариства позов не визнав. Оскаржувані позивачем рішення вважає такими, що прийняті відповідно до положень ОСОБА_5. В задоволенні позову ОСОБА_3 просить відмовити в звязку з безпідставністю заявлених вимог.

ОСОБА_4 до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші, надані ними на обгрунтування заявлених вимог та заперечень докази, встановив наступне:

07 вересня 2008 року помер ОСОБА_6, після смерті якого в Комсомольській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа на майно померлого. Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли його діти - донька ОСОБА_3 позивач у справі та син ОСОБА_4 третя особа, яким видані свідоцтва про право на спадщину - квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.5).

Протягом періоду з 28 жовтня 1983 року 18 січня 1990 року ОСОБА_6 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, яка пояснила суду, що підставою для розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_6 стала незначна суперечка, яка не потягла за собою фактичного припинення подружніх стосунків.

Факт проживання ОСОБА_7 з померлим ОСОБА_6 однією сімєю протягом періоду з 1990 року до часу відкриття спадщини 07 вересня 2008 року встановлений судовим рішенням (а.с. 9-10) і згадана обставина відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню в даному процесі.

Розглядаючи справу в межах заявлених сторонами вимог і на підставі наданих ними доказів, суд, вирішуючи питання щодо їх обґрунтованості, наголошує про наступне:

Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Щодо права власності, то ЦК України передбачає можливість його виникнення на підставі рішення суду у випадках, встановлених ст..376 ЦК України, та підтвердження рішенням суду існуючого в особи права власності у випадках, встановлених ст..392 ЦК України. В інших випадках право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом.

Отже, приймаючи до уваги, що померлий не набув право власності на садовий будинок у встановленому порядку, не існуюче право власності не може бути визнане за спадкоємцем в порядку спадкування за законом, оскільки це не відповідатиме законодавчо закріпленому способу захисту порушеного права, з огляду на що вимога ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на згадане майно задоволенню не підлягає.

Далі, закон передбачає право на захист порушеного права та реалізацію захисту лише в разі набуття такого права з підстав, зазначених у ст.11 ЦК України.

Приймаючи до уваги, що вимагати захисту порушеного права особа має лише з набуттям такого права, вимога позивача про зобовязання відповідачів не чинити перешкоди в користуванні спадковим майном та його повернення їй, як спадкоємцю першої черги не підлягає до задоволення через відсутність у ОСОБА_3 права на нерухоме майно в контексті положень ст.1299 ЦК України.

Вирішуючи питання щодо правомірності рішень товариства, які на разі оспорюються позивачем, суд виходить з наступного:

В контексті ст. 3 СК України сімя створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Сімю, відповідно до положень згаданої норми складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Характер наданих ОСОБА_2 доказів, в т.ч. показання свідків, сусідів по дачі ОСОБА_8, ОСОБА_9, в т.ч. показання голови садового товариства, які підтвердили суду ту обставину, що починаючи з 1983 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_6 будували дачний будинок і спільно обробляли дачну ділянку, що підтверджене в матеріалах справи відповідним актом (а.с. 28), дають суду підставу дійти висновку, що взаємовідносини, які склалися між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 протягом часу, починаючи з 1990 року і до дня його смерті, є прямим свідченням їх сімейних стосунків в контексті ст.3 СК України, що було визнане правлінням ОСОБА_5 і стало правовою підставою /відповідно до положень п.4.7 ОСОБА_5/ для прийняття відповідного рішення щодо прийняття ОСОБА_7 в члени товариства, як члена сімї покійного, яка «приймала участі в обробленні відповідної земельної ділянки», правлінням ОСОБА_5 (а.с. 35) та згодом конференцією товариства (а.с. 79-85), і є такими, що відповідають положенням ст.3 СК України та п.4.7 ОСОБА_5, з огляду на що суд наголошує на відсутності підстав для визнання їх недійсними.

Вимога позивача щодо поновлення її в членах товариства взагалі позбавлена правового сенсу через відсутність предмету спору рішень колегіальних органів ОСОБА_5 щодо її прийняття в члени товариства та виключення з таких. Як пояснив суду голова товариства - ОСОБА_10, будь-які рішення щодо членства ОСОБА_3 в товаристві колегіальним органом ніколи не приймались. Видачу членської книжки на її імя (сам факт видачі якої ОСОБА_10 назвав «помилковим»), за відсутності будь-яких рішень колегіальних органів щодо членства ОСОБА_3 в ОСОБА_5, не є підставою вважати, що ОСОБА_3 була прийнята або виключена з членів товариства, тому заявлена нею вимога не є такою, що містить в собі спір і потребує судового вирішення. Процедура прийняття в члени товариства визначена ОСОБА_5, і може бути реалізована позивачем на загальних підставах.

Вирішуючи питання щодо обгрунтованості заявлених ОСОБА_7 зустрічних позовних вимог, суд виходить з наступного:

Вимога про виділ частки із майна, обґрунтована ОСОБА_2 посиланням на ст.ст.368,370 ЦК України, які визначають поняття права спільної сумісної власності та право співвласника на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Отже, передумовою для можливості виділення частки із майна одним із співвласників закон визначає сам факт набуття права власності на майно в установленому законом порядку.

Відповідно до положень ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, за відсутності даних, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 набули право власності на садовий будинок у встановленому законом порядку в даному випадку відповідно до положень ст.182 ЦК України, вимога ОСОБА_7 є такою, що не ґрунтується на законі, з огляду на що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.3 СК України, ст.ст. 331,1218 ЦК України, ст.ст.213,215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: підпис ОСОБА_11

Копія вірна: Суддя: Т.В. Окунь