РІШЕННЯ
05 грудня 2012 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді - Науменко А.В.,
при секретарі Шияновської Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Одеська міська рада про визнання договору про перехід прав власності на приміщення дійсним та визнання права власності,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Одеська міська рада про визнання договору про перехід прав власності на приміщення дійсним та визнання права власності на гараж, посилаючись на те, що він є власником квартири № 36А по вул. Пироговській, 5 у м. Одесі. У будинку позивача знаходиться гараж, площею 15,1 кв.м, який належав ОСОБА_2 в результаті спадкування за законом від ОСОБА_3.
10.02.2005 року позивач і відповідач уклали договір передачі прав власності, згідно якого ОСОБА_2 передає позивачеві право власності на належний йому гараж у дворі будинку № 5 по вул. Пироговскій, а позивач у свою чергу зобов'язується сплатити йому грошову компенсацію в сумі 9630 грн. Крім того, ОСОБА_2 зобов'язався в строк до 01.04.2005 року закінчити переоформлення технічної й правовстановлюючої документації на зазначений гараж і оформити договір у нотаріальному порядку. Договір про перехід прав власності був укладений з письмової згоди дружини позивача, ОСОБА_4 та у присутності двох свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6 Зі своєї сторони позивачем виконані всі істотні умови договору, однак ОСОБА_2, ніяких заходів щодо переоформлення правовстановлюючих документів на гараж на його ім'я до теперішнього часу не вживає, що унеможливлює використання спірного приміщення ОСОБА_1 за його цільовим призначенням.
Право власності у відповідача на спірний гараж виникло на підставі права на спадщину, згідно зі ст. 1261 ЦК України, як спадкоємця першої черги, від померлої 19.09.2001 гр. ОСОБА_3
Згідно рішення № 220 МВК Приморської райради народних депутатів від 20.08.1993 року, матері відповідача ОСОБА_3 було дозволено провести переустаткування сараю, що належить їй на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», під гараж для її сина ОСОБА_2, який є інвалідом 2-ої групи. Переустаткування було завершене в 1999 році, про що свідчить технічний паспорт на зазначений гараж.
Позивач просить визнати договір від 01.02.2005 року про перехід прав власності на приміщення гаража площею 15,1 кв.м, розташованого по вул. Пироговскій, 3 у м. Одесі, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 дійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності на підсобне приміщення гаража площею 15,1 кв.м, розташованого по вулиці Пироговскій, 3 у м. Одесі.
Позивач у судове засідання з`явився, просить суд позов задовольнити у повному обсязі.Підтвердив, що реєстрації на гараж жодного разу не було.
Відповідач та третя особа в судове засідання не зявилися, про час і місце були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України з винесенням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що в позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
У ході судового засідання встановлено, що 10.02.2005 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір передачі прав власності, згідно якого ОСОБА_2 передає позивачеві право власності на належний йому гараж у дворі будинку № 5 по вул. Пироговскій, а позивач у свою чергу зобов'язується сплатити йому грошову компенсацію в сумі 9630 грн. Крім того, ОСОБА_2 зобов'язався в строк до 01.04.2005 року закінчити переоформлення технічної й правовстановлюючої документації на зазначений гараж і оформити договір у нотаріальному порядку. Договір про перехід прав власності був укладений з письмової згоди дружини позивача, ОСОБА_4 та у присутності двох свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6 Зі своєї сторони позивачем виконані всі істотні умови договору, однак ОСОБА_2, ніяких заходів щодо переоформлення правовстановлюючих документів на гараж на його ім'я до теперішнього часу не вживає, що унеможливлює використання спірного приміщення ОСОБА_1 за його цільовим призначенням.
Згідно рішення № 220 МВК Приморської райради народних депутатів від 20.08.1993 року, матері відповідача ОСОБА_3 було дозволено провести переустаткування сараю, що належить їй на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», під гараж для її сина ОСОБА_2, який є інвалідом 2-ої групи. Переустаткування було завершене в 1999 році, про що також свідчить технічний паспорт на зазначений гараж.
Таким чином судом встановлено, що померла ОСОБА_3 мати відповідача за життя на законних підставах побудувала гараж, так як їй було дозволено провести переустаткування сараю, але не ввела його в експлуатацію, не отримала свідоцтво на право власності та не зареєструвала його.
Звідси суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виникнення права власності на гараж за відповідачем ОСОБА_2 в порядку спадкування.
Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Відповідно до ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
Згідно ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державній реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.
Згідно розяснень п.13 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 06.11.2009 року № 9, визначено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.
Таким чином суд вважає безпідставним посилання позивача на ст. 220 ЦК України, оскільки зазначений договір є неукладеним, не створює права та обовязки для сторін, та не може бути визнаний судом дійсним.
Згідно ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.
З урахуванням вищенаведеного, а також того, що судом не встановлено факт укладення договору купівлі-продажу спірного гаража у встановленому законом порядку, підстави виникнення права власності позивача на спірний гараж відсутні, тому не підлягають задоволенню вимоги щодо визнання права власності позивача на спірну квартиру.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 201, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Одеська міська рада про визнання договору про перехід прав власності на приміщення дійсним та визнання права власності відмовити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси протягом десяти днів з дня проголошення ухвали про відмову в скасуванні заочного рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Науменко

05.12.2012