_____________________________________________________________________________
Справа№1512/388/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2012 року, Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Непоради М. П.

при секретарі - Яіцької А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини за законом та визнання права власності на Ѕ частку домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Одеської міської ради, яким просить визнати за ним право власності на Ѕ частку домоволодіння в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Одеським міським житловим управлінням виконавчим комітетом Одеської міської ради депутатів трудящих від 16 вересня 1953 року за № 413, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номер 32259035 КП «ОМБТІ і РОН»в кн.. 7Б-130 (7-129), номер запису 3329 (66) ОСОБА_2, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Спадкове майно складалось з в цілому з черепашникового житлового будинку під літ. «А», загальною площею 28,2 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 1014 кв.м., яка знаходиться в фактичному користуванні. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 був її син ОСОБА_3, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Інша Ѕ частина зазначеного домоволодіння на підставі Свідоцтва про право власності на будівлю від 29 березня 1954 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради депутатів трудящих міського житлового управління належала ОСОБА_4.

Позивач зазначив, що він є рідним онуком ОСОБА_4 та ОСОБА_2, з моменту народження проживав разом зі своїми батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в м. Одесі, за адресою АДРЕСА_1.

Свого рідного діда ОСОБА_4 він ніколи не бачив, зі слів батьків йому відомо, що він ще до його народження поїхав на заробітки до Казахтану, та через декілька років ОСОБА_2 прийшло повідомлення, що ОСОБА_4 засуджений, ще через деякий час надійшло повідомлення про випадкову смерть ОСОБА_4, однак цій документ був втрачений.

Після смерті ОСОБА_4, відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 фактично вступила до спадщини після смерті свого чоловіка, однак до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, так як була юридична необізнана та вважала себе спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_4, вважала, що вона є власником, так як користувалась та володіла спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла, та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частки зазначеного домоволодіння. Спадкове майно складалось з в цілому з черепашникового житлового будинку під літ. «А», загальною площею 28,2 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 1014 кв.м., яка знаходиться в фактичному користуванні.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 був її син та батько позивача ОСОБА_3, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 (батько позивача) помер.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 (мати позивача) померла.

Позивач вказав, що після смерті своїх родичів, мати і батька, він залишився проживати в домоволодінні один, все спадкове майно перейшло в його користування та володіння та він фактично прийняв спадщину після смерті всіх своїх родичів.

22 лютого 2011 року ОСОБА_1 отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку домоволодіння під АДРЕСА_1, яке складається в цілому з черепашникового житлового будинку під літ. «А», загальною площею 28,2 кв.м, житловою площею 18,8 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 1014 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позивач просить суд встановити факт прийняття спадщини за законом на Ѕ частку домоволодіння АДРЕСА_1 його батьком -ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 після смерті діда ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не встиг оформити у встановленому законом порядку право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_4, та визнати за ним право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, заперечувала проти задоволення позову.

Заслухавши думку, доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази зібрані у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи.

Судом встановлено, що 16 лютого 1971 року керівником Міського Загсу м. Одеси було зареєстровано факт смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть від 16.02.1971 року, серія НОМЕР_1).

Відповідно до свідоцтва про народження від 05.10.1953 року (серія НОМЕР_2) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про одруження від 05.10.1954 року (серія НОМЕР_3) ОСОБА_3 та ОСОБА_5 одружились, після реєстрації шлюбу фамілія ОСОБА_5 -«ОСОБА_5».

Згідно свідоцтва про народження від 11.07.1965 року (серія НОМЕР_4) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням -є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що зазначено в статті 1217 Цивільного кодексу України.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 належала Ѕ частина домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на будівлю від 29 березня 1954 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради депутатів трудящих міського житлового управління.

Статтею 1258 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування за законом наступає в тому випадку, коли фізична особа не залишила заповіт.

Згідно до положень Розділу 86 Цивільного кодексу України, підставами для одержання права на спадкування за законом є кровні зв'язки, сімейні відносини, шлюб, усиновлення, перебування на утриманні спадкодавця не менш ніж п'ять років до його смерті.

При спадкуванні за законом майно переходить до зазначених в законі спадкоємців відповідно з встановленою черговістю, тобто до чітко вказаного кола осіб, які спадкують одночасно.

Тобто, принципами спадкування за законом являється черговість спадкування та рівність часток спадкоємців в межах кожної черги.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, 1894 року народження була дружиною ОСОБА_4 (рік народження не встановлений); ОСОБА_3 (1924 року народження) був рідним сином ОСОБА_4, а позивач ОСОБА_1 є рідним онуком ОСОБА_4.

Судом встановлено, ОСОБА_2 належала до спадкоємців першої черги за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, якщо зберігся документ про смерть ОСОБА_4 (ЦК України в ред. 1963 року), однак із заявою про прийняття спадщини за законом вона не зверталась з означених підстав.

ОСОБА_3 був рідним сином ОСОБА_4 та зареєстрований у домоволодінні АДРЕСА_1 з 1953 року, та з того часу проживав та користувався спірним майном.

З зазначених обставин він також не зміг звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_3 та після смерті своєї бабусі, батька та матері фактично прийняв спадщину, яка б належала йому у тому випадку, якщо його батько ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_4, тобто він належить до першої черги спадкоємців на спадкування за законом.

Відповідачем не було надано будь-яких доказів в спростування доводів позивача.

Статтею 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як вбачається з матеріалів справи дату народження та дату смерті ОСОБА_4 неможливо встановити через відсутність документів про народження ОСОБА_4 та про його смерть, але з матеріалів справи вбачається що дружина ОСОБА_4 -ОСОБА_2 1894 року народження, тобто слід вважати, що дата народження ОСОБА_4 є 19 вік, та в на наступний час ОСОБА_4 було б близько 120 років, що виключає життєвий цикл чоловіка, тому слід вважати що ОСОБА_4 помер.

Проте, частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що відповідно до домової книги ОСОБА_3 з 1953 року та ОСОБА_1 з 1965 року проживали за адресою АДРЕСА_1.

Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Таким чином, позивач після смерті батька не звернувся у встановлений шестимісячний строк до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та вважала себе таким, що прийняв спадщину та за означених вище обставин.

Судом встановлено і матеріалами справи доведено, що спадщина не була прийнята ніким із спадкоємців першої черги за законом, тому можливо вирішити дане спірне питання у судовому порядку за позовною заявою ОСОБА_1, оскільки останній є таким спадкоємцем.

Визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, віднесено до компетенції суду.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечувати захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійсненого проголошення Основним Законом України принципу верховенства права.

Рішення суду є законним тоді, коли суд, виконав всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 Цивільного процесуального кодексу України, також правильно тлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність або допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинами, які мають значення для вирішення справи.

Суд вважає, що позивач довів факт прийняття спадщини у вигляді Ѕ частки домоволодіння АДРЕСА_1 його батьком -ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 після смерті діда ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що ОСОБА_8 не встиг оформити у встановленому законом порядку право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_4, та визнати за ним право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

На підставі наведеного, керуючись ст. 55 Конституції, ст. ст. 15, 16, 1216, 1217, 1218,1220, 1258, 1261, ч. 3 ст. 1268, ст. ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 5, 6, 7, 8, 10, 15, ст. ст. 75-77, ст. ст. 130, 169, 174, 197, 213-218, 223 Цивільного процесуального кодексу України, Постанова Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на Ѕ частку домоволодіння в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини у вигляді Ѕ частки домоволодіння АДРЕСА_1 його батьком -ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 після смерті діда ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що ОСОБА_8 не встиг оформити у встановленому законом порядку право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку домоволодіння АДРЕСА_1, яка в цілому складається з черепашникового житлового будинку під літ. «А», загальною площею 28,2 кв.м, житловою площею 18,8 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 1014 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні, яка належала ОСОБА_4 відповідно до Свідоцтва про право власності на будівлю від 29 березня 1954 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради депутатів трудящих міського житлового управління, після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду.

Суддя : Непорада М. П.