_____________________________________________________________________________
Справа№2-4276/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2012 р. року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Літвінової І.А.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, яким просила визнати за нею право власності на 1/6 частку домоволодіння № 96 по вул. Толбухіна в м. Одеса в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 08 серпня 1986 року.

Третя особа ОСОБА_3 під час розгляду справи заявила самостійні позовні вимоги до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на 4/6 частки домоволодіння по вул. Толбухіна, 96 в м. Одеса в порядку спадкування за заповітом, після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого 19 грудня 2010 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали до суду самостійний позов до ОСОБА_3, яким просили визнати недійсним заповіт ОСОБА_5, посвідчений 01 червня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (реєстр. №1018) та визнати право власності за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 за кожним по 4/18 часток на домоволодіння по вул. Толбухіна, 96 в м. Одеса в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого 19 грудня 2010 року.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали позовні вимоги, щодо визнання за ОСОБА_1 права власності за законом на 1/6 частку домоволодіння № 96 по вул. Толбухіна в м. Одеса після смерті матері ОСОБА_7, померлої 08 серпня 1986 року та позовні вимоги про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 і визнання право власності по 4/18 часток домоволодіння по вул. Толбухіна, 96 в м. Одеса в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого 19 грудня 2010 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 та її представники не заперечували проти задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності за нею на 1/6 частини домоволодіння № 96 по вул. Толбухіна в м. Одеса в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7. Самостійні позовні вимоги третьої особи підтримали, а позов щодо визнання недійним заповіту та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 вважають необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У судове засідання 25 вересня 2012 року сторони та їх представники не зявились, надавши через канцелярію суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням пояснень та доводів сторін та їх представників, наданих ними під час розгляду справи, судом встановлені наступні фактичні обставини:

Позивачка ОСОБА_1 народилась 02 лютого 1977 року під час перебування її батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у шлюбі, та дошлюбне прізвище позивачки було ОСОБА_7, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 258492 (а.с. 7 том І).

В 2009 році позивачка уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила дошлюбне прізвище відповідно до прізвища чоловіка, про що в Книзі реєстрації шлюбів Київського відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 03 липня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 531 (а.с. 8 том І).

Мати ОСОБА_1 ОСОБА_7 померла 08 серпня 1986 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-ЖД № 493879, виданим відділом РАГС Жовтневого району м. Одеси 08 серпня 1986 року (а.с. 9 том І).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини домоволодіння № 96 по вул. Толбухіна в м. Одесі, яке було побудоване батьками ОСОБА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 під час їх перебування у шлюбі. Свідоцтво про право власності на домоволодіння видане на імя ОСОБА_5 за рішенням Київської ради народних депутатів № 1166 від 15 грудня 1978 року (а.с.12 том І).

Враховуючи, що будівництво житлового будинку велось батьками в період шлюбу, то згідно ст. 22 КпШС України 1969 року, будинок є загальною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном.

Згідно ст. 28 КпШС України 1969 року, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Діюче на той час законодавство, а саме Наказ Міністерства Юстиції України Про затвердження інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлювало, що у разі смерті одного з подружжя, другому видається свідоцтво про право власності на частину у їх сумісному майні. Таке свідоцтво видається на половину сумісного майна.

Після смерті матері позивачки в будинку залишились проживати її батько ОСОБА_5, рідний брат ОСОБА_2 та сама позивачка, які фактично прийняли спадщину у рівних частках, тобто по 1/6 частки кожний.

Цей факт установлений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2010 року, згідно з яким брат позивачки - ОСОБА_2 був визнаний власником 1/6 частки домоволодіння № 96 по вул. Толбухіна в м. Одесі в порядку спадкування за законом після померлої 08 серпня 1986 року ОСОБА_7.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 788/87 до майна померлої ОСОБА_7, початої 03 жовтня 1987 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою, її чоловік ОСОБА_5 у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини від свого імені та від імені і в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5 (нині ОСОБА_1) ОСОБА_9. Свідоцтво про право на спадщину не одержував.

ОСОБА_1, яка відповідно до статті 529 ЦК Української РСР 1963 року є спадкоємицею першої черги за законом та за умовами статті 549 ЦК Української РСР 1963 року фактично прийняла спадщину після смерті матері, також звернулась до суду за захистом свого права та просить визнати за нею право власності на 1/6 частку домоволодіння по вулиці Толбухіна, 96 в м. Одесі в порядку спадкування за законом.

ОСОБА_1 підтвердила суду своє право належними доказами. Обставини, на які вона посилається та заявлені нею позовні вимоги є законними, обґрунтованими, крім того вони визнанні, як ОСОБА_2, так і ОСОБА_3 Підстави для відмови в їх задоволенні судом не встановлені, тому суд визнає за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку домоволодіння по вулиці Толбухіна, 96 в м. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 08 серпня 1986 року.

Однак позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного їх батьком ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи свої вимоги у цій частині, позивачі посилаються на те, що на момент складання заповіту їх батько ОСОБА_5 не міг керувати своїми діями, у звязку з тяжким станом здоровя, в ході якого стався інфаркт. Скориставшись хворобою їх батька, ОСОБА_3 здійснювала на нього тиск та наполягла на складанні заповіту на її користь.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Заповіт це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту.

За загальними вимогами, згідно ст. 1247 ЦК України, він має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_5 склав заповіт 01 червня 2010 року у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, де остання йому пояснила всі права, встановила його особу, дієздатність, заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний ним (а.с.67 том І).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що при складанні заповіту були дотриманні всі необхідні умови і заповіт по формі та змісту відповідає вимогам закону. Також у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження твердження позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо протиправного впливу ОСОБА_3 на її чоловіка ОСОБА_5 при складанні заповіту на її користь.

При цьому суд визнає обґрунтованими та підлягаючими задоволенню окремі позовні вимоги третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на 4/6 частку домоволодіння по вул. Толбухіна, 96 в м. Одеса в порядку спадкування за заповітом, після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого 19 грудня 2010 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 20 червня 2008 року. Шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області (свідоцтво серії І-ЖД № 079649) (а.с. 64 том І).

Чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_5 помер 19 грудня 2010 року у віці 75 років, про що в Книзі реєстрації смертей ОСОБА_10 Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 20 грудня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 2627 (а.с. 10 том І).

При житті, 01 червня 2010 року ОСОБА_5 склав заповіт, призначивши своїм єдиним спадкоємцем дружину ОСОБА_3, якій, на випадок його смерті заповідав все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме йому за законом на день його смерті та на що він за законом матимете право. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за №1018.

Фактично заповідач ОСОБА_5 позбавив права на спадкування своїх дітей сина ОСОБА_2 та дочку ОСОБА_1 без зазначення причин. Таке право заповідача встановлено законом та узгоджується з ч. 2 ст. 1235 ЦК України.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не відносяться до кола осіб, визначених статтею 1241 ЦК України, що мають право на обовязкову частку у спадщині.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на частину домоволодіння по вул. Толбухіна, 96 в м. Одеса, яка з урахуванням права ОСОБА_1 на спадкування 1/6 частки після смерті матері - складає 4/6 частки.

11 лютого 2011 року ОСОБА_3 звернулася до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено (а.с.221 том І).

Судом встановлено, що домоволодіння № 96 по вул. Толбухіна в м. Одесі належало на праві власності померлому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 08 лютого 1979 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів № 1166 від 15 грудня 1978 року (а.с.12 том І).

15 липня 2010 року КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомостівидало технічний паспорт на житловий будинок № 96 по вул. Толбухіна в м. Одесі на імя ОСОБА_5, нині померлого.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2010 року (справа № 2-1083/2010) за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/6 частку домоволодіння № 96 по вул. Толбухіна в м. Одеса в порядку спадкування за законом після померлої 08 серпня 1986 року ОСОБА_7 (а.с.14 том І).

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, позивач має право на спадкування майна померлого за заповітом.

Таким чином, суд визнає співвласниками домоволодіння по вул. Толбухіна, 96 в м. Одесі ОСОБА_1 - 1/6 частки, ОСОБА_2 1/6 частки та ОСОБА_3 4/6 часток.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 203, 215, 1216, 1218, 1223, 1233, 1234, 1235, 1247, 1248, 1251-1252, 1257 ЦК України, ст. 22 КпШС Української СРС 1969 року та ст. 549 ЦК України 1963 року, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку домоволодіння по вулиці Толбухіна, № 96 в м. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 08 серпня 1986 року.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на частку домоволодіння в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 4/6 частки домоволодіння по вулиці Толбухіна, № 96 в м. Одесі в порядку спадкування за заповітом, після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого 19 грудня 2010 року.

У задоволені позивних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів

з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Літвінова І. А.