ун. № 2-6374/11
пр. № 2/2608/1162/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2012 року

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Лазаренко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Вест-Експедиція», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Транс-Вест-Експедиція» про відшкодування матеріальної шкоди. Обґрунтовуючи вимоги тим, що 06.07.2008 року по вул. Московській в м.Кіровограді з вини водія ОСОБА_2, який на підставі шляхового листа керував автомобілем «Деу», що належить ТОВ «Транс-Вест-Експедиція», сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої, загинула її дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Кримінальна справа, що була порушена за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, була закрита на підставі п.2 ст. 6 КПК України. Просить відшкодувати матеріальні збитки у розмірі 66519 грн. понесені на придбання ліків для лікування доньки та витрати на її поховання: 3961 грн. придбання ліків та медичних інструментів; 5833 грн. - ритуальні послуги; 1704грн - придбання плаття на поховання; 2000 грн. придбання білизни, взуття, покривал, тюлю, вінків, перуки; 4469 грн. поминальний обід 10.07.2008р.; 1900 грн. сніданок на кладовищі 11.07.2008р.; 2700 грн. поминальний обід 15.07.2008р.; 2529 грн. поминальний обід 14.08.2008р.; 3414 грн. - поминальний обід 10.07.2009р.; 38 000 грн. встановлення пам»ятника.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили в їх задоволенні відмовити з підстав недоведеності вини в ДТП працівника ОСОБА_2, який керував автомобілем, що належить ТОВ «Транс-Вест-Експедиція»; відсутності встановленого причинного зв»язку між порушенням ОСОБА_2 правил дорожнього руху та смертю потерпілої; наявності у потерпілої прямого умислу, що виразився в тому, що остання їхала на мотоциклі без шолому, наявність вини іншого учасника ДТП, який керував мотоциклом. Також заперечували проти розміру понесених позивачкою збитків на встановлення пам»ятника, вважаючи його вартість завищеною та недоведеною, та проти витрачених 1900 грн. на сніданок на кладовищі 11.07.2008р., зазначаючи, що вказаний вид збитків їм не відомий. Також просили застосувати строки позовної давності, оскільки позивачка про порушення своїх прав дізналась у липні 2008 році, тоді як до суду звернулась лише у вересні 2011р.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутність.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.07.2008 року о 2-00 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Московській в напрямку вул. Короленко в м.Кіровограді, зупинив автомобіль біля опори 93, перед початком руху не вірно відреагував на обстановку на дорозі, грубо порушив правила безпеки руху п. 2.3 А, 10.1, 10.4, 10.6, 12.1, 12.3, під час повороту з крайнє правого положення виїхав на ліву смугу та допустив зіткнення з мотоциклом «ВЕНОМ 200» під керуванням ОСОБА_4, який рухався в попутному напрямку та мав перевагу в русі, в наслідок чого отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а пасажир мотоциклу ОСОБА_3, отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких померла 08.07.2008 року.

09.07.2008 року слідчим ВР ДТП СУ УМВС України в Кіровоградській області порушено кримінальну справу по факту вказаного ДТП за ознаками злочину ч.2 ст. 286 КК України, 21.07.2011р. порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.08.2011р. провадження по кримінальній справі відносно ОСОБА_2 закрито за ст. 1 п.В Закону України «Про амністію» 08.07.2011року, обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності, цивільний позов залишено без розгляду.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позов про відшкодування шкоди»(зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов»язку доказування та зобов»язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Тобто, володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка стала наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини в цьому його володільця.

А тому посилання представників відповідача на відсутність доведеної вини ОСОБА_2 в зазначеному ДТП не ґрунтується на законі, як і посилання на постанову суду про закриття кримінальної справи та звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, як доказ його невинуватості в ДТП та не встановленого причинного зв»язку між порушенням ОСОБА_2 правил дорожнього руху і смертю потерпілої, оскільки закриття провадження по кримінальній справі на підставі застосування Закону України «Про амністію» та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не є реабілітуючою ознакою.

Відповідно до п.4 ст. 6 КПК України кримінальну справу не може бути порушеною, а порушена підлягає закриттю: внаслідок амністії. Якщо обставини, зазначені в п. 4 цієї статті, виявляються в стадії судового розгляду, суд доводить розгляд справи до кінця і у випадку передбаченому п.4 постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від покарання. А тому вина ОСОБА_2 у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, її обставини, та наслідки є встановленими.

Натомість, судом не встановлено, що така дорожньо-транспортна пригода стався внаслідок умислу ОСОБА_3, як прямого, так і непрямого, як не встановлено в її діях і грубої необережності. Перебування ОСОБА_3 під час руху на мотоциклі без шолому є недбалістю останньої. Докази які б свідчили про наявність непереборної сили також відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків.

Перебування ОСОБА_2 з ТОВ «Транс-Вест-Експедиція» в трудових відносинах та виконання своїх трудових обов»язків під час ДТП, судом встановлена і сторонами не заперечується.

Відповідно до ч.2 ст. 1188 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану третій особі в результаті взаємодії джерел підвищеної небезпеки, несуть перед потерпілим обоє володільці джерел підвищеної небезпеки солідарно незалежно від їхньої вини.

Оскільки, вина другого з володільців джерел підвищеної небезпеки у зіткненні цих джерел не має правового значення для вирішення цієї справи та враховуючи, що суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, які пред»явлені лише до ТОВ «Транс-Вест-Експедиція» шкода підлягає відшкодуванню лише з відповідача ТОВ.

З огляду на вище зазначене, судом встановлено, що позивачці завдана шкода смертю її дочки внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Щодо розміру матеріальної шкоди, яку позивачка просить відшкодувати, а саме: придбання ліків та медичних інструментів; ритуальні послуги; придбання плаття на поховання; придбання білизни, взуття, покривал, тюлю, вінків, перуки; поминальний обід 10.07.2008р.; сніданок на кладовищі 11.07.2008р.; поминальний обід 15.07.2008р.; поминальний обід 14.08.2008р.; поминальний обід 10.07.2009р.; встановлення пам»ячника, всього на суму 66519 грн.

Суд, приходить до висновку про їх часткове відшкодування, оскільки в матеріалах справи (т.3, а.с. 74-82 кримінальної справи № 28-0018) містяться докази на підтвердження вказаних витрат лише на суму 61238,91 грн., а тому позов має бути задоволений частково, саме в такому розмірі.

Заперечення представників відповідача щодо вартості встановленого пам»ятника, оцінюються судом критично, оскільки законодавством не визначено єдиної встановленої форми розрахункових документів, на наданому стороною позивача міститься дата, підпис, печатка, опис замовленої та виконаної роботи, відомості про їх оплату саме у розмірі 38000 грн. Крім того, із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що ПП ОСОБА_5 займається саме таким видом діяльності по обробленню декоративного та будівельного каменю. Також представником позивача, в підтвердження його існування та встановлення були надані відповідні фотографії з його зображенням.

Щодо заперечень витрат на сніданок на кладовищі 11.07.2008р., то вказані заперечення також не приймаються судом, оскільки вказані витрати підтвердженні відповідними та належними доказами. Встановлено, що вони були здійсненні на кладовищі, на другий день поховання за церковними та загальноприйнятими в суспільстві канонами.

Також, представники відповідачів просили застосувати строки позовної давності та з цих підстав відмовити у позові, тоді як згідно п. 3 ч.1 статті 268 ЦК України позовна давність на вимогу про відшкодування шкоди, завданої смертю не поширюється.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 612 (шістсот дванадцять) грн. 39 коп.

Керуючись ст. 1166- 1168, 1187, 1193 ЦК України, ст.ст. 10, 59, 60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Вест-Експедиція» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 61238 (шістдесят одна тисяча двісті тридцять вісім) грн. 91 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Вест-Експедиція» на користь держави судовий збір у розмірі 612 (шістсот дванадцять) грн. 39 коп.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя