Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 416/1797/2012
Номер провадження 2/416/447/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2012 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі судді: Іванова С.М.

при секретарі: Гурській Є.Ю.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача - прокуратури

Дніпропетровської області: ОСОБА_3

представника відповідача прокуратури Інгулецького

району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

та третьої особи яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору на стороні відповідачів

прокурора Інгулецького району м. Кривого

ОСОБА_4 області: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: прокурор Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди завданої особі бездіяльністю працівників прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить стягнути з прокуратури Дніпропетровської області моральну шкоду в сумі 1355040,00 грн., заподіяну бездіяльністю працівників прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. В судовому засіданні останній, до того ж відповідно до ст. 184 ЦПК України допитаний як свідок та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та суду пояснили, що 03 листопада 2010 року приблизно 12-20 хв. на горизонті відмітки „225 метрів у карєрі Публічного акціонерного товариства „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат в Інгулецького районі м. Кривого Рогу, водій ОСОБА_6 керуючи автомобілем НОМЕР_1 гаражний номер 270, який належить ПАТ „ІнГЗК, виконував перевезення гірничої породи в карєрі на підставі шляхового листа, чекаючи моменту підїзду для завантаження екскаватору ЕКГ-10 господарчий номер 35, вирішив перемістити свій автомобіль на місце з якого буде більш зручно виконати наступний маневр, почав рух вперед вправо і допустив зіткнення з автомобілем „ГАЗ-33023, реєстраційний номер НОМЕР_2, що рухався в попутному напрямку, під керуванням водія ОСОБА_7 В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу, як пасажиру автомобіля „ГАЗ-33023, згідно висновку судово-медичної експертизи були завдані тілесні ушкодження: гематоми мошонки, внутрішньої поверхні стегон і промежини, переломів лівої лонної та сідничної кісток, розриву крижово здухвинного зчленування, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоровя. За даним фактом 29.03.2011 року позивач звернувся до прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою в порядку ст.ст. 94, 97 КПК України з проханням порушити кримінальну справу відносно винних осіб у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за ст. 286 КК України, щодо посадових осіб ПАТ „ІнГЗК, ПП „МТрейд, за ст.ст. 172, 272, 364 КК України та відносно працівників комунального закладу „Міська лікарня № 17 за ст. 364 КК України, які не повідомили правоохоронні органи про травмування позивача. Однак, прокурором району за даною заявою не було прийнято жодного рішення, передбаченого кримінально-процесуальним законодавством, що унеможливило оскаржити його бездіяльність у судовому порядку. Лише після скарг, що були адресовані прокуратурі Дніпропетровської області та Генеральному прокурору України, - 05.08.2011 року помічником прокурора Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_8 було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи відносно водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ст. 272 КК України про що була винесена відповідна постанова. Зазначена постанова в подальшому була скасована Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Також лише 25.08.2011 року постановою Інгулецького РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 286 КК України. Таким чином, вважають, що прокуратурою Інгулецького району було допущено бездіяльність при розгляді заяви позивача в порядку ст.ст. 94, 97 КПК України, тому як майже пять місяців з часу звернення, останньою не приймалося відповідне рішення передбачене зазначеними нормами закону чим були порушені конституційні права позивача. Також, позивач вважає, що факт бездіяльності прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області не підлягає доказуванню, тому як встановлений рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.09.2011 року, що набрало законної сили та яким було скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 05.08.2011 року за ст. 272 КК України. Зазначеною бездіяльністю, як вказує позивач, останньому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 1355040,00 грн., оскільки в нього були великі душевні хвилювання, завдана травма до теперішнього часу потребує лікування та зусиль що б виконувати свої професійні обовязки, що також емоційно впливає на його сімейні відносини. Позивачем також зазначається, що відшкодовувати моральну шкоду повинна прокуратура Дніпропетровської області на підставі ст. 1172 ЦК України, тому як прокуратура Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться у підпорядкуванні останньої. За таких обставин, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - прокуратури Дніпропетровської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та вважав, що останні не підлягають задоволенню тому як бездіяльність прокуратури не встановлена в судовому порядку, а заява позивача була розглянута відповідно до норм чинного законодавства, отже підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачається.

Представник відповідача - прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - прокурора Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в судовому засіданні вважав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на тих же підставах, що були зазначені представником прокуратури Дніпропетровської області.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.10.2012 року в якості співвідповідача по справі було залучено прокуратуру Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, оглянувши матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 яку було порушено за ст. 286 ч. 1 КК України, наглядове провадження по заяві гр. ОСОБА_1, відмовний матеріал № 49 пр.- 11 за фактом нещасного випадку, що стався у карєрі ПАТ „ІнГЗК та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини.

03 листопада 2010 року приблизно 12-20 хв. на горизонті відмітки „225 метрів у карєрі Публічного акціонерного товариства „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат в Інгулецького районі м. Кривого Рогу, водій ОСОБА_6 керуючи автомобілем НОМЕР_1 гаражний номер 270, який належить ПАТ „ІнГЗК, виконував перевезення гірничої породи в карєрі на підставі шляхового листа, чекаючи моменту підїзду для завантаження екскаватору ЕКГ-10 господарчий номер 35, вирішив перемістити свій автомобіль на місце з якого буде більш зручно виконати наступний маневр, почав рух вперед вправо і допустив зіткнення з автомобілем „ГАЗ-33023, реєстраційний номер НОМЕР_2, що рухався в попутному напрямку, під керуванням водія ОСОБА_7 В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу, як пасажиру автомобіля „ГАЗ-33023, згідно висновку судово-медичної експертизи були завдані тілесні ушкодження: гематоми мошонки, внутрішньої поверхні стегон і промежини, переломів лівої лонної та сідничної кісток, розриву крижово здухвинного зчленування, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоровя.

За даним фактом 29.03.2011 року позивач звернувся до прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою в порядку ст.ст. 94, 97 КПК України з проханням порушити кримінальну справу відносно винних осіб у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за ст. 286 КК України, щодо посадових осіб ПАТ „ІнГЗК, ПП „МТрейд, за ст.ст. 172, 272, 364 КК України та відносно працівників комунального закладу „Міська лікарня № 17 за ст. 364 КК України, які не повідомили правоохоронні органи про травмування позивача (а.с.50, 51,).

12.05.2011 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до прокуратури Дніпропетровської області щодо бездіяльності прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області при розгляді його звернення, яка була перенаправлена до прокуратури м. Кривого Рогу і останньою прокурора Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було зобовязано прийняти рішення відповідно до ст. 97 КПК України (а.с.53, 54).

17.06.2011 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Генерального прокурора України щодо бездіяльності прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області при розгляді його звернення, яка була перенаправлена до прокуратури Дніпропетровської області, а тією, в свою чергу, до прокуратури міста ОСОБА_9 і останньою прокурора Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було зобовязано прийняти рішення відповідно до ст. 97 КПК України (а.с.57-60, 63).

05.08.2011 року помічником прокурора Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_8 було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи відносно водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ст. 272 КК України про що була винесена відповідна постанова. Зазначена постанова в подальшому була скасована постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.09.2011 року. Також 25.08.2011 року постановою Інгулецького РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.62, 64, 70, 71).

Так, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 (справа про оскарження бездіяльності субєктів владних повноважень щодо заяв про злочини) визначено, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

Приписами статей 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України визначено, що дії органів дізнання, слідчого, прокурора можуть бути оскаржені до суду.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 3 Кримінально-процесуального кодексу України провадження в кримінальних справах на території України здійснюється за правилами цього Кодексу незалежно від місця вчинення злочину. При провадженні в кримінальній справі застосовується кримінально-процесуальний закон, який діє відповідно під час дізнання, досудового слідства або судового розгляду справи.

Завданнями кримінального судочинства відповідно до статті 2 Кримінально-процесуального кодексу України є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Отже, кримінальне судочинство це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їхніх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

У звязку з цим необхідно зазначити, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи права оскаржити до суду окремі процесуальні дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності або приватно - правової(цивільної) і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.Таким чином, спірні відносини, які виникають між заявниками та прокуратурою, слідчим, органом дізнання під час організації перевірки заяв і повідомлень про злочини, не є управлінськими чи приватно-правовими, а повноваження цих органів та їхніх посадових осіб щодо порядку прийняття заяв і повідомлень про злочини та їх розгляду регламентовані Кримінально-процесуальним кодексом України.

Захист прав заявників, з урахуванням обовязковості дотримання вимог вищезазначених норм , вимагав би від суду, який розглядає справу в порядку цивільного судочинства, до якого надійшла заява про захист цивільного права у звязку з неправомірними діями органів досудового слідства або прокуратури, перевірити, чи містять такі діяння ознаки суспільно небезпечного діяння, встановленого Кримінальним кодексом України, відповідність заяви вимогам статті 95 Кримінально-процесуального кодексу України, дотримання відповідачами інших приписів, установлених Кримінально-процесуальним кодексом України.

Суд в порядку цивільного судочинства не має повноважень на здійснення такої перевірки, а лише може прийняти до уваги вже встановлені в установленому порядку факти неправомірності дій та вини відповідних органів чи конкретних осіб (наприклад вирок чи постанова суду в кримінальній справі чи в справі про адміністративне правопорушення, рішення адміністративного суду, рішення відповідного органу про дисциплінарний проступок щодо посадової особи, тощо).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, останній в судовому порядку визначеному КПК України бездіяльність органів прокуратури не оскаржував та помилково вважав постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.09.2011 року, якою була скасована постанова помічника прокурора Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_8 від 05.08.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ст. 272 КК України, такою, що має приюдиційне значення для суду при вирішенні даної цивільної справи, тому як останньою не було встановлено бездіяльність органів прокуратури при зверненні позивача до останніх з відповідною заявою щодо порушення кримінальної справи, а лише надавалась оцінка зібраним матеріалам дослідчої перевірки та відповідно було встановлено прийняття помічником прокурора передчасного рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за вказаною статтею Кримінального Закону.

Крім того, слід зазначити, що відповідальність органів прокуратури в даному випадку регулюється ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків згідно зі ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Проте, на переконання суду, наявність причинного звязку між шкодою і діяннями (бездіяльністю) відповідачів та вини останніх в заподіянні шкоди позивачу належними та допустимими доказами не підтверджено, а факти неправомірних дій (бездіяльності) та вини відповідачів щодо заподіяння шкоди позивачу у встановленому законом порядку встановлені не були, у звязку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю.

Також, на переконання суду, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст. 1172 ЦК України, тому як сам лише факт підпорядкування прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, - прокуратурі Дніпропетровської області не дає підстав для її застосування, а відповідно і відповідальності останньої, оскільки зазначена норма регулює відповідальність юридичної особи за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі, в тому числі і бездіяльністю саме її працівника під час виконання ним своїх трудових обовязків, а не іншої юридичної особи (установи) під час здійснення ними своїх повноважень відповідно до норм чинного законодавства, позовні ж вимоги до прокуратури Інгулецького району позивачем не предявляються, незважаючи на залучення останньої до участі у справі в якості співвідповідача.

Вирішуючи питання про судові витрати, які не підлягають відшкодуванню позивачу, тому як останньому в задоволені позовних вимог було відмовлено, суд виходить з приписів ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 3 КПК України, ч. 1 ст. 1167, ч. 6 ст. 1176 ЦК України, ст.ст. 3, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: прокурор Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди завданої особі бездіяльністю працівників прокуратури залишити без задоволення повністю.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Іванов