Справа №1306/7513/2012
Провадження №2/1306/2062/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2012 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Медведика Л.О.,

при секретарі Красневич Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилається на те, що між нею, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований 02 жовтня 1960 року за №430 відділом реєстрації цивільного стану Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, у якому у них народилося двоє дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 січня 2011 року шлюб між ними розірвано.

Рішенням ІII сесії ІІ скликання Нижньогаївської сільської ОСОБА_5 від 24 травня 1995 року за №87 відповідачу виділено земельну ділянку площею 0,0789 га, яка розташована на території Нижньогаїьсьігої сільської ради, для ведення садівництва, про що видано Державний акт на право приватної власності на землю Серія ЛВ 743 від 18 вересня 1995 року.

За час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем як подружжям на вищевказаній земельній ділянці площею 0.0789 га побудовано садовий будинок літ А-1, загальною плошею 69,9 кв.м., разом із гаражем літ. Б, сараєм літ. В, сараєм літ. Г, вбиральнею літ. Д, навісом літ. Е, навісом літ. Є, навісом літ. Ж, навісом літ. З, навісом літ.Л, навісом літ. М, колодязем літ. К, огорожею літ. 1-2. Садовий будинок рззом і вищевказаними об'єктами подружжя будувало для спільного проживання сім'єю, в будівництво та у вказану вище земельну ділянку, позивач та відповідач вкладали спільні кошти та працю. На даний час до експлуатації садовий будинок разом із вищевказаними об'єктами не прийняті.

Просить суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину вищезазначеного будинку та на 1/2 частину земельної ділянки, на який будинок розташований.

В ході розгляду справи, позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить суд винести рішення, яким визнати за нею право власності на ? ідеальну частину у спільній сумісній власності подружжя, а саме садового будинку, який знаходиться на території садового товариства «Зелений гай» за адресою Львівська область, Дрогобицький район, с.Гаї Нижні.

В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала повністю, в підтвердження яких послалася на підстави, викладені в ній. Додала, що будинок вона з відповідачем будували разом, за спільні кошти сім»ї. ОСОБА_6 допомагала на будівництві, варила майстрам їсти. Просить задоволити її позов, оскільки вважає, що будинок є спільною власністю подружжя.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав, додав, що будинок є спільною сумісною власністю сторін і позов стосується визнання та визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Зазначив, що докази, які присутні в матеріалах справи, вказують на підставність позовних вимог та підлягають до задоволення.

Відповідач в судове засідання не з»явився, забезпечив явку свого представника ОСОБА_7, який проти задоволення позову заперечив, пославшись на подане ним письмове заперечення до справи. Просив суд відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона особисто штукатурила будинок безкоштовно. Позивач готувала майстрам і сама особисто помагала по будівництву, носила будівельні матеріали, возила їх тачками.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що позивач по будівництві садового будинку набагато більше працювала, а ніж відповідач. Носила цеглу та крім того садила город.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що позивач варила їсти майстрам під час будівництва будинку, а відповідач діставав будматеріали. Крім того, позивач допомагала заливати бетон, носила воду і внаслідок того, вона дістала дві грижі.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1960 р., який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 січня 2011 року розірвано.

Рішенням ІII сесії ІІ скликання Нижньогаївської сільської ОСОБА_5 від 24 травня 1995 року за №87 відповідачу виділено земельну ділянку площею 0,0789 га, яка розташована на території Нижньогаїьсьігої сільської ради, для ведення садівництва, про що видано Державний акт на право приватної власності на землю Серія ЛВ 743 від 18 вересня 1995 року.

На вказані земельній ділянці сторонами було побудовано садовий будинок, загальною площею 69,9 кв.м.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавств при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11 закріплено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім.»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема. можуть бути квартири, жилі і садові будинки, земельні ділянки тощо.

Зі змісту ст.ст. 22, 28 КпШО України та ст.70 СК України, ст. 368 ЦК України вбачається, що майно нажите подружжям під час шлюбу є їхньою спільною сумісної власністю і підлягає подіну в рівних частинах, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з п. 1 8-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 р. № 7 відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхо приватизації", є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якшо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то уразі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, булівді, споруди до особи, яка немала права власнсоті чи користування земельною ідялнкою переходить це право у розмірі частки права власнсоті у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Звідси суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 209, 212 , 215 , 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? ідеальну частину у спільній сумісній власності подружжя, а саме - садового будинку літ. А-1, загальною площею 69,9 кв. м., який знаходиться на території садового садівництва «Зелений гай» за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с.Нижні Гаї.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його оголошення через Дрогобицький міськрайонний суд.

Головуючий