З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.04.2012 Справа №1915/3029/2012
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючої Герчаківської О.Я.,
з участю секретаря Сесик Х.Я.,
позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю, -
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила про те, що з 2007 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, однак спільне життя у них не склалось, а тому з грудня 2009 року вони почали проживати окремо. 12 лютого 2010 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі позивачем на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира придбана ОСОБА_1 за особисті кошти в сумі 313850 грн. Нотаріально посвідченою заявою від 22 квітня 2008 року продавець вищевказаної квартири ОСОБА_3 підтвердила той факт, що ОСОБА_1 здійснила повний розрахунок по договору купівлі-продажу квартири в сумі 313850 грн.
Факт придбання квартири за особисті кошти позивач підтверджує наступним.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві, просила суд його задовольнити, визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.
Суд вважає, оскільки відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином та про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що у 2008 році вони з чоловіком придбали квартиру у ОСОБА_1, яка знаходиться в м.Тернополі по вул.Галицька,54/25, де на даний час проживають. Квартиру було придбано за 176876 грн., як про це зазначено в договорі купівлі-продажу. Їй відомо, що отримані за продаж квартири гроші та отримані в кредит кошти позивач вклала в придбання більшої за розміром квартири, оскільки вони з чоловіком також отримали кошти у кредит для придбання житла.
Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В судовому засіданні встановлено, що на час придбання спірної кватири в будинку №14 по вул.Є.Коновальця в м.Тернополі сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду в справі №2-8856/2009 від 22 січня 2010 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 15 березня 2007 року відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №255.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ИД №032163 від 12 лютого 2010 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, 12 лютого 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвали шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №76.

21 квітня 2008 року ОСОБА_1 (Продавець) продала, а ОСОБА_4 (Покупець) купив належну продавцю однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 21 квітня 2008 року серії ВКК №851615, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №1360.

Згідно кредитного договору №1271/2008-Ф від 22 квітня 2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра»(Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник), Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 35980 дол. США в порядку і на умовах, визначених даним договором за програмою «нове житло».

Як вбачається з п.1.2. вказаного кредитного договору, цільове призначення кредиту проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №1787 від 22 квітня 2008 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_3, згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Коновальця Є. (вул.Кантемирівців)АДРЕСА_4.

З доданих до матеріалів справи та оглянутих в судовому засіданні квитанцій вбачається, що позивач ОСОБА_1 особисто сплачувала та продовжує вносити платежі по кредитному договору №1271/2008-Ф від 22 квітня 2008 року.

В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором позивач передала ВАТ КБ «Надра»в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_5, про що свідчить іпотечний договір від 22 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7, який зареєстровано в реєстрі за №1790.

Як підтверджується заявою ОСОБА_3 від 22 квітня 2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7, продавець квартири АДРЕСА_5 підтвердила той факт, що ОСОБА_1 здійснила повний розрахунок по договору купівлі-продажу квартири в сумі 313850 грн.

Відповідно до змісту ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст.69 СК України).

В силу п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»№11 від 21 грудня 2007 року, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що спірна квартира АДРЕСА_5 придбана позивачем за особисті кошти, які ОСОБА_1 отримала від продажу квартири АДРЕСА_2, що належала їй на праві приватної власності, та в результаті укладення кредитного договору №1271/2008-Ф від 22 квітня 2008 року.

В силу принципу безпосередності судового розгляду (ст.160 ЦПК України) рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Доказів того, що квартира АДРЕСА_6 придбана за спільні кошти подружжя та є спільною сумісною власністю подружжя суду не наведено.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 697,99 грн. судового збору.

На підставі наведенного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 64, 160, 212-215, 218, 223-226, 232-233 ЦПК України, ст.ст.355, 368 ЦК України, ст.ст.57, 60, 63, 69 СК України, Постановою Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»№11 від 21 грудня 2007 року, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 697 (шістсот девяносто сім) грн. 99 (девяносто девять) коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий суддяОСОБА_8