Номер провадження 2/2603/1023/12
Справа №2-502/12
РІШЕННЯ

Іменем України

14 березня 2012 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

при секретарях Самойловій М.М., Корнюшкіній Н.Н. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства БТА Банк, 3-особа: Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м.Києві про визнання договору іпотеки та кредитного договору недійсними та проведення подвійної реституції, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ "БТА Банк", 3-особи: Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про визнання договору іпотеки та кредитного договору недійсними та проведення подвійної реституції, мотивуючи свої вимоги тим, що під час укладення кредитного договору відповідачем не було надано в письмовій формі інформацію щодо умов кредитування, крім того було порушено вимоги чинного законодавства, і, як наслідок, зазначений факт суттєво порушив її права як споживача банківських послуг, а тому вона змушена звертатись до суду з вказаним позовом.

В ході розгляду справи судом, представник позивача ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги, просив суд, визнати недійсним кредитний договір № 077/06к від 07 травня 2007 року та договір іпотеки від 07 травня 2007 року. При цьому представник позивача зазначив, що кредитний договір був укладений в іноземній валюті, однак разом з цим, позивача умисно не ознайомили з умовами кредитування та не розяснили про небезпеку отримання кредиту в іноземній валюті та суми збитків, яких це може завдати, що суперечить чинному законодавству та значно порушує права позивача. Крім того, позивач не був попереджений з боку відповідача про валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором, що є суттєвим порушенням Закону України "Про захист прав споживачів" в частині надання повної та достовірної інформації стосовно банківського продукту, а тому представник позивача ОСОБА_2 просив суд задовольнити заявлені ОСОБА_1 вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд про їх задоволення, зазначили суду, що вони вважають кредитний договір № 077/06к від 07 травня 2007 року недійсним з тих підстав, що на момент його укладення відповідач не мав індивідуальної ліцензії Національного банку України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні своїх зобов'язань за кредитним договором, а відповідно, так як недійсність основного зобовязання (вимоги) спричинює недійсність правочину щодо його забезпечення, позивач та її представник просили суд визнати, відповідно, договір іпотеки від 07 травня 2007 року також недійсним. Крім того, позивач зазначила, що відповідачем було порушено її право як споживача на інформацію, оскільки працівники банку запевняли її в тому, що кредит в іноземній валюті буде для неї найбільш вигідним, запевняли, що економіка України буде стабільною, кредит в гривнях обтяжений великими процентами, і тому, в порівнянні з доларовим є найбільш вигідним, а про валютні ризики всупереч Закону України "Про захист прав споживачів" не попередили. Як вважала позивач ОСОБА_1, вона не є фахівцем в галузі права, а тому довіряла працівникам банку як професіоналам, але останні скористалися її юридичною необізнаністю чим порушили її право, як споживача, на інформацію, а тому вона просила суд задовольнити заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зазначив суду, що дійсно між відповідачем та позивачем було укладено кредитний договір №077/06к від 07 травня 2007 року та договір іпотеки від 07 травня 2007 року. Відповідно до умов кредитного договору, позивач прийняв на себе зобовязання по поверненню кредитних коштів. Представником відповідача було зазначено, що умови кредитного договору не суперечать вимогам чинного законодавства України, при його укладенні працівниками банку було дотримано порядок ознайомлення позивача про настання можливих валютних ризиків, а її право, як споживача, на інформацію не порушувалось. Всі вимоги визначені у вказаному договорі, позивачу були розяснені при укладанні договору, внаслідок чого кредитний договір був нею підписаний, а тому представник позивача просив суд відмовити позивачу у задоволенні її вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не оюгрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ "БТА Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 077/06к від 07 травня 2007 року та договір іпотеки від 07 травня 2007 року (а.с.10 15).

Згідно ст.3 Закону України Про захист прав споживачів від 12.05.1991 р. із наступними змінами та доповненнями споживачі, які перебувають на території України, під час придбання, замовлення або використання послуг (робіт, товарів) для задоволення своїх побутових потреб мають право на: державний захист своїх прав; гарантований рівень споживання, належну якість послуг (робіт, товарів), інших видів обслуговування, відшкодування збитків, завданих послугами (роботами, товарами) неналежної якості, а також майнової та моральної шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоровя людей послугами (роботами, товарами) у випадках передбачених законодавством; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав...

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Сторонам розяснювалось, що відповідно до вимог ст.ст.27, 31 ЦПК України, позивач, відповідач, третя особа для підтвердження своїх вимог та заперечень, зобовязані надати суду всі наявні докази, або повідомити про них суд до початку розгляду справи судом по суті.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.3 ст.47 Закону України Про банки та банківську діяльність на підставі банківської ліцензії, банки мають право здійснювати банківську операцію щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (кредитування).

Згідно Закону України Про національний банк та Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.1993 року №15-93 (із змінами та доповненнями), п.5.3 глави 5 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 №275, зареєстрованого в МЮУ 21.08.2001 за №730/5921, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.1993 року за №15-93.

Як вбачається з копії банківської ліцензії №25 від 08.11.2006 року ВАТ БТА Банк має право на здійснення банківських операцій, визначених ч.1, п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України Про банки та банківську діяльність, серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями (а.с.49).

Відповідно до Дозволу від 08.11.2006 року №25-3 з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати ВАТ БТА Банк з валютними цінностями, зокрема Залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (а.с.47-48, 50).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ПАТ ОТП Банк, відповідно до вищезазначених банківських ліцензій та письмових дозволів на здійснення окремих операцій, мав право здійснювати операції з валютними цінностями, у тому числі з кредитування фізичних осіб в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Слід мати на увазі, що відповідно до ст.11 Закону України Про захист прав споживачів договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації, субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст.ст.15 і 23 цього Закону.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

Як вбачається з наданих позивачем копій кредитного договору та договору іпотеки (а.с.10-15), сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, мети, суми і строку кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види (способи ) забезпечення зобовязань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, внаслідок чого ОСОБА_1 особисто підписала зазначені документи, що суд розцінює, як її згоду з умовами, визначеними у кредитному договорі та договорі іпотеки.

Згідно копії заяви-анкети на фінансування за іпотечною програмою та Інформаційного листа ПАТ "БТА Банк" про інформування у відповідності до ст.11 Закону України Про захист прав споживачів про умови кредитування, позивачем особисто зазначено про належним чином ознайомлення та її згоду з умовами кредитування, про що містяться особисті підписи та зазначено дату ознайомлення (а.с.57-61, 62-63).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не були порушені права позивача, як споживача банківських послуг, оскільки не доведено у судовому засіданні того факту, що при укладенні кредитного договору, позивач не була належним чином обізнана з умовами кредитування та була впевнений тому, що така зміна обставин, як різкий зріст курсу гривні відповідно до долара США не настане, оскільки у позивача існувала можливість передбачення у момент укладення кредитного договору, зміни курсу гривні відповідно до долара США, враховуючи динаміку зміни курсу валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні і її девальвації, а також того, що укладаючи зазначений кредитний договір в іноземній валюті, позивач приймала на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та у момент укладення кредитного договору не мала законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Враховуючи, що викладені представником позивача обставини не знайшли свого обгрунтування у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що відсутні обгрунтування вимог позивача, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Виходячи з того, що суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, не підлягають задоволенню судом також вимоги по відшкодуванню судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 27, 31, 60, 61, 88, 169, 212, 213 215 ЦПК України, ст.509, 524, 1054 ЦК України, ст.3, 11 Закону України Про захист прав споживачів в редакції від 12.05.1991 р. з наступними змінами та доповненнями, ч.3 ст.47 Закону України Про банки та банківську діяльність суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові до Публічного акціонерного товариства БТА Банк, 3-особа: Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м.Києві про визнання договору іпотеки та кредитного договору недійсними та проведення подвійної реституції відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: