Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2012 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

при секретарі Герасименко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах позивача ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 (на боці позивача), ОСОБА_5, (на боці відповідача) про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси в листопаді 2011р. звернувся з позовом Заступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах позивача ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_3, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 (на боці позивача), ОСОБА_2 (на боці відповідача), та просив суд повернути майно нежитлове приміщення №9, площею 78,8 кв.м., розташоване в м. Одесі по вул. Катерининській, 2, переданого на виконання недійсного правочину виконавчому комітету ОСОБА_1 міської ради.

05.03.2012р. з боку позивача на адресу суду надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до умов якої позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 (на боці позивача), ОСОБА_5, (на боці відповідача) та просив суд визнати недійним договір купівлі-продажу від 18.01.2011р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нежитлового приміщення першого поверху №9, за адресою: м. Одеса вул. Катерининська, 2, загальною площею 78,8 кв.м., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій №36.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що Рішенням Приморського районного суду міста ОСОБА_6 від 20.11.2009р. по справі №2-12832/09 було визнано право власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення №9, загальною площею 78,8 кв.м. в будинку №2 по вул. Катерининська. Пізніше 18.01.2011р. ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу продала зазначене нежитлове приміщення ОСОБА_3 Позивач вважає, що вказаний правочин підлягає бути визнаний недійсним оскільки Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2011р. було скасовано Рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_6 від 20.11.2009р. по справі №2-12832/09 про визнання за ОСОБА_2 права власності та відмовлено її у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні, представник Приморського району м. Одеси, ОСОБА_7, яка діла на підставі довіреності (а.с.200) підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові.

Представник ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_8, який діяв на підставі довіреності (а.с.144) у судове засідання не зявився проте надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, де також додав, що позові вимоги підтримує в повному обсягу.

Представник відповідачки, ОСОБА_3, ОСОБА_9, який діяв на підставі довіреності (а.с.44), у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підставі їх необґрунтованості, надавши суду письмові заперечення , які підтримав (а.с.50-52). В заперечення проти задоволення позовних вимог представник відповідачки зазначив, що відсутні правові підстави для визнання правочину недійсним, оскільки на час укладання угоди, ОСОБА_3 була повноцінним власником нерухомого майна, враховуючи, що рішення суду на той час ще не було скасовано. Також представником відповідачки зазначено, що оспорюванний правочин жодним чином не порушує права держави, отже Прокуратура Приморського району м. Одеси не мало права звертатися до суду з подібними позовними вимогами.

Представник відповідачки, ОСОБА_2, ОСОБА_10, яка діяла на підставі довіреності (а.с.122) у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що Прокуратурою Приморського району м. Одеси не доведено, що оспорюванною угодою порушуються будь-які права територіальної громади, оскільки не доведено, що спірне майно належить на праві власності ОСОБА_1 міській раді та додала, що реконструкція приміщень відбулася з урахуванням вимог діючого законодавства.

У судовому засіданні, третя особа ОСОБА_4І та її представник ОСОБА_11, який діяв на підставі довіреності (а.с.145) підтримав позовні вимоги та зазначив, що ОСОБА_2 внаслідок реконструкції збільшила приміщення за рахунок приєднання частини сходинкової клітини та підвалу, чим порушила права всіх співмешканців будинку, оскільки вказані обєкти є власністю всіх мешканців будинку.

Третя особа ОСОБА_5 та її представник, ОСОБА_12, яка діяла на підставі довіреності (а.с. 138) у судове засідання не зявилися, про дату та час розгулу справи повідомлялися належним чином, про причини неявки до суду не повідомили. У минулих судових засіданнях представник третьої особи заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с. 162-166), оскільки в момент укладання оспорюванної угоди ОСОБА_3 була законним власником квартири та з тих підстав, що нежитлові приміщення не перебували у комунальній власності, отже у Прокуратури Приморського району м. Одеси відсутні правові підстави для звернення до суду з подібними позовними вимогами.

Суд вирішує розглядати справу без участі представника ОСОБА_1 міської ради та третьої особи ОСОБА_5, в порядку ст. 169 ЦПК України, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги Заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах позивача ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 (на боці позивача), ОСОБА_5, (на боці відповідача) про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору міни від 23 травня 2008р. (а.с.174) набула права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 32,1 кв.м., а також нежитлового приміщення першого поверху №601 в цьому ж будинку аг. пл.. 26,6 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2009р. В подальшому до вказаної квартири, вона добудувала приміщення 6,4 кв.м., у звязку з чим звернулася до суду про визнання за нею право власності на реконструйоване не житлове приміщення.

Рішенням Приморського районного суду міста ОСОБА_10 від 20.11.2009р. по справі №2-12832/09 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради та визнано за нею право власності на нежитлове приміщення №9, загальною площею 78,8 кв.м. в будинку №2 по вул. Катерининська та присвоєно реконструйованим приміщенням єдину назву та номер-нежиле приміщення №9 цього будинку (а.с.7).

ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу 18.01.2011р. (а.с.6), продала зазначене нежитлове приміщення ОСОБА_3, власником якого на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20.11.2009р.

12 жовтня 2011р. Рішенням Апеляційного суду Одеської області (а.с.8) було скасовано Рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_6 від 20.11.2009р. по справі №2-12832/09 про визнання за ОСОБА_2 права власності та відмовлено її у задоволенні позовних вимог. Вказаним рішенням встановлено, що Визнання позивача власником підвального приміщення в багатоквартирному будинку суперечить вимогам ч.1 ст.1, п.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», рішенню Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4 рп/2004 року, за змістом яких, допоміжні приміщення (підвали, сараї) передаються у безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир в багатоквартирному будинку. Жодного рішення ні ОСОБА_1 міською радою, ні співвласниками вказаного житлового будинку щодо реального розділу допоміжних приміщень житлового будинку не приймалося та вказане приміщення підвалу у власність позивачу не передавалося. Крім того, на час ухвалення рішення судом першої інстанції квартира № 9 та нежиле приміщення першого поверху № 601 були власністю позивача на підставі свідоцтва про право власності від 19 листопада 2007 року та договору купівлі-продажу від 01 вересня 2009 року, тому визнання на ним права власності в судовому порядку є зайвим (а.с.20,22). Разом з тим, у результаті проведеної реконструкції ОСОБА_13 позбавлена виходу з квартири №3а.

Таким чином факт незаконної реконструкції та розпорядження допоміжним приміщенням вже встановлений судом, та в порядку ст. 61 ЦПК не підлягає доведенню.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2010р. (а.с.276-278) було задоволено адміністративний позов ОСОБА_2, ОСОБА_14 та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації ОСОБА_1 міської Ради №1956 від 02 жовтня 2007р. «Про розділ квартири №3, розташованої за адресою: вул. Катерининська, 2 на дві самостійні квартири».

Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2010р. (а.с.279-281) та Ухвалою Вищого Адміністративного суду України від 20 квітня 2011р. (а.с.282-284) Постанова Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2010р. залишено без змін.

Згідно постанови суду від 29.03.2010р. було встановлено наступні факти та обставини, а саме, те що ОСОБА_2, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 проживають у будинку вул. Катерининська, 2 в м. Одесі. ОСОБА_14Є є власником квартири №13, що знаходиться на другому поверсі в буд. №2 по вул. Катерининська, 2 у м. Одесі., ОСОБА_2 є власником квартири №9, що знаходиться на першому поверсі в будинку №2 в м. Одеса, а ОСОБА_4 є власницею квартири №3 та квартири №3-а, що знаходяться на другому поверсі в цьому ж будинку.

Відповідно до розпорядження Жовтневої районної адміністрації №415 від 04.06.1997р. ОСОБА_14 було дозволено здійснити реконструкцію кв. №13 по з використанням приміщення площею 4 кв.м. згідно проекту. Із суті вказаного розпорядження вбачається, що на момент придбання ОСОБА_4 квартири № 3 у 1998 році, приміщення другого поверху площею 4 кв.м. знаходилось у законному користуванні ОСОБА_14 У період з 1998 року по 2004 рік ОСОБА_15 по часткам викупала квартиру №3, яка має єдиний парадний вхід зі сторони вул. Катерининської.

На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації ОСОБА_1 міськради №1956 від 02 жовтня 2007року «Про розділ квартири № 3, розташованої за адресою: Катерининська, 2 на дві самостійні квартири», ОСОБА_4 у 2007 році, здійснила розділ належної їй квартири на дві окремі квартири - № 3 та № 3-а, при чому при розділі квартири на дві окремі, виникло така ситуація, що квартира № 3-а не має окремого входу. Відповідно до висновку №28-10/09 будівельно-технічного дослідження про відповідність планування квартири №3-а за адресою вул. Катерининська, 2, діючим нормам та Технічного висновку про можливість використання сходової клітини чорного ходу в якості основного входу в квартиру №3-а, що знаходиться на другому поверсі багатоквартирного житлового будинку №2, було встановлено, що приміщення №3-а не може експлуатуватись в якості квартири, так як при його реконструкції були порушені діючі державні будівельні норми. У технічному висновку від 18.0І.2010 р. зазначено, що сходова клітина чорного ходу не може бути використана в якості основного входу в квартиру №3-а, а також, що сходова клітина, позначена на поверховому плані будинку фактично відсутня. З чого суд зробив висновок, що Приморська районна адміністрація незаконно дозволила здійснити реконструкцію квартири № 3, та скасував зазначене розпорядження.

Згідно довідки наданої КП «ОМТІ та РОН»від 14.02.2012р. (а.с. 128 ) вбачається, що станом на 01.03.2012р. нежитлове приміщення №9 загальною площею 78,8 кв.м., по вул. Катерининській, 2 зареєстровано за ОСОБА_5, на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом ОСОБА_1 міської ради 20.02.2012р.

Зі змісту зазначеного Свідоцтва (а.с. 58) вбачається, що ОСОБА_5 є власником всього обєкту, розташованого за адресою вул. Катерининській, 2. Також зі змісту вказано Свідоцтва вбачається, що воно видано на підставі протоколу №5 загальних зборів учасників ПП «ТРАНСАВАНГАРД»від 24.01.2012р., акту прийому-передачі від 25.01.2012р., замість Свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради від 04.01.2012р.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, до переліку загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину відносяться: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Таким чином з урахуванням викладеного суд доходить висновку, що ОСОБА_6 на час укладання оскаржуваної угоди не була наділена повним обсягом цивільної дієздатності, оскільки рішення суду , яке виступало правоустановчим документом, було скасовано судом апеляційної інстанції.

Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Суд не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що оскаржувана угода не впливає на права та обовязки ОСОБА_1 міської ради, оскільки в предмет правочину увійшла частина сходинкової клітини, яка є частиною будинку, що перебуває у комунальній власності. Також суд враховує, що згідно рішення Апеляційного суду Одеської області 12 жовтня 2011р. вбачається порушення прав третьої особи щодо неможливості користування ОСОБА_4 сходинковою клітиною.

Згідно ст. 121 Конституції України, Прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються: представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Таким чином суд доходить висновку, що Заступник прокурора Приморського району м. Одеси на законних підставах звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 міської ради.

Також суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати наслідки ст. 216 ЦК України, де зазначається, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину ,у звязку з чим з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 112300 грн.

З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 53, 65 грн. з кожної.

На підставі викладеного та керуючисьст.121 Конституції України, ст..ст. 10,15, 60, 61,88,169, 208,209,212-215,218 ЦПК України, ст..ст. 15,16, 202, ч.1 ст.203 , ч.1 ст. 215 , 216 ЦК України, ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру»суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Заступника прокурора Приморського району м.Одеси в інтересах позивача ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 (на боці позивача), ОСОБА_5, (на боці відповідача) про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна- задовольнити.

Визнати недійним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення першого поверху №9 за адресою м.Одеса вул. Катерининська,2, загальною площею 78,8 кв.м., укладений 18 січня 2011р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №36.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 112300 (сто дванадцять тисяч триста ) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 53 (пятдесят три гривні) грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, на користь держави судовий збір у розмірі 53 (пятдесят три гривні) грн. 65 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_16

21.11.2012