Справа №22-1981/12
Головуючий у 1 інстанції: Скрипник О.І. Доповідач: Нежура В.А.
УХВАЛА Іменем України 29 лютого 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі : головуючого судді: Нежури В.А. суддів: Лапчевської О.Ф., Корчевного Г.В. при секретарі: Ушаковій Н.В. розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року у справі за позовом заступника прокурора м. Києва в інтересах держави , в особі фонду державного майна України до Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, Головного управління юстиції в м. Києві, треті особи: Федерація профспілок України, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, свідоцтв про право на спадщину, витребування майна у власність держави з чужого незаконного володіння, - ВСТАНОВИЛА Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року позов заступника прокурора м. Києва в інтересах держави , в особі фонду державного майна України до Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, Головного управління юстиції в м. Києві, треті особи: Федерація профспілок України, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, свідоцтв про право на спадщину, витребування майна у власність держави з чужого незаконного володіння задоволено. З урахуванням ухвали про виправлення описки від 29 листопада 2011 року і додаткового рішення у справі від 29 листопада 2011 року (а.с. 86, 91) судом визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нежилої споруди - насосної станції, розташованої по вул.. Лісній, 30 (літ. Г) у м. Києві, укладений 11.06.2011 року між Закритим акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів України «Укрпрофоздовниця» та ОСОБА_4; Визнано недійсним свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_4 ОСОБА_5 Київською державною нотаріальною конторою 28.12.2010 року за реєстровим № 4- і 2254 на 1/2 частину нежитлової споруди - насосної станції, розташованої по вул.. Лісній, 30 (літ. Г) у м. Києві; Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_4 ОСОБА_5 Київською державною нотаріальною конторою 28.12.2010 року за реєстровим № 4-2256 на 1/6 частину нежитлової споруди - насосної станції, розташованої по вул.. Лісній, 30 ( літ Г) у м. Києві після померлого І ОСОБА_4; Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_4 ОСОБА_6 Київською державною нотаріальною конторою 28.12.2010 року за реєстровим № 4-2269 на 1/6 частину І нежитлової споруди - насосної станції, розташованої по вул.. Лісній, ЗО ( літ. Г ) у м. Києві після померлого ОСОБА_4;

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_3 Павловичу ОСОБА_6 Київською державною нотаріальною конторою 28.12.2010 року за

реєстровим № 4-2273 на 1/6 частину нежитлової споруди - насосної станції, розташованої по вул.. Лісній, ЗО ( літ. Г ) у м. Києві після померлого ОСОБА_4; Витребувано у власність держави в особі Фонду державного майна України з чужого незаконного ; володіння ОСОБА_2 1/2 та 1/6 частини нежилої споруди - насосної станції, розташованої по вул.. Лісній, ЗО ( літ. Г )у м. Києві; Витребувано у власність держави в особі Фонду державного майна України з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 1/6 частину нежилої споруди - насосної станції, розташованої по і вул.. Лісній, ЗО ( літ. Г )у м. Києві; Витребувати у власність держави в особі Фонду державного майна України з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 1/6 частину нежилої споруди - насосної станції, розташованої по вул.. і Лісній, ЗО ( літ. Г )у м. Києві. Визнати право власності держави в особі Фонду державного майна України нежилу споруду - насосну станцію, розташованої по вул.. і Лісній, ЗО ( літ. Г )у м. Києві. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року у справі за позовом заступника прокурора м. Києва в інтересах держави , в особі фонду державного майна України до ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, Головного управління юстиції в м. Києві, треті особи: Федерація профспілок України, Київське міське БТІ про визнання права власності визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, свідоцтв про право на спадщину, витребування майна у власність держави з чужого незаконного володіння, посилаючись на порушення судом норм матеріального щодо визнання правового статусу спірного майна, яке належало на праві власності профспілкам, а не було державним на момент укладання спірного договору, а також безпідставно поновлені строки позовної давності для звернення до суду на захист порушеного права. Просить ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача. Апелянт в судове засідання не з*явилася, будучи повідомленої про час і місце розгляду справи, клопотання апелянта про перенесення слухання справи колегія суддів відхилила як безпідставне, прокурор і представник Фонду державного майна України проти задоволення скарги заперечували, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, представник Федерація профспілок України також підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1, інші учасники процесу в судове засідання не з*явилася, будучи повідомленої про час і місце розгляду справи. Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 11.06.2001 року між ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу нежилої споруди - насосної станції, розташованої по вул.. Лісній, 30-г в м. Києві, яка входить до складу «Санаторію ім. 1-го Травня» та розташована на земельній ділянці, виділеній цьому санаторію. За умовами договору, відчужена нежила споруда - насосна станція, належала ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого на підставі наказу Головного управління майном міста Києва виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) «Про оформлення права власності на об»єкт нерухомого майна» № 302-В від 12.06.2000 р., зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації 14.08.2000 р. та входила до складу «Санаторію ім. 1-го Травня», що підтверджується довідкою БТІ м. Києва про технічний стан приміщення по вул.. Лісній 30-г від 31.03.1999 р., яке знаходиться на земельній ділянці по вул.. Лісній в Пуща-Водиці Подільського ( Оболонського) району м. Києва, виділеній «Санаторію ім. 1-го Травня» відповідно до рішень виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 372 від 01.03.1951 року «Про поновлення та відвід Спеціалізованого

неврологічному санаторію ім. 1-го Травня земельної ділянки в Подільському районі під існуючу водолікарню та будівництво санаторного корпусу». На виконання постанови ОСОБА_7 Міністрів СРСР № 33 від 10.03.1960 р. «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку» та ОСОБА_7 Міністрів УРСР № 606 від 23.04.1960 р. «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров*я УРСР», а також постанови Президії Української республіканської ради профспілок від 10.05.1960 р. «Про приймання профспілками санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров»я УРСР», а також постанови Президії Української республіканської ради профспілок від 10.05.1960 р. «Про приймання профспілками санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров*я УРСР», Міністерство охорони здоров*я УРСР передало у відання Українській республіканській раді профспілок всі діючі госпрозрахункові санаторії ( крім туберкульозних) загальною кількістю 73 об*єкти на 23586 ліжок згідно з додатком № 1 до зазначеної постанови, у тому числі і «Санаторій ім. 1-го Травня». Згідно з розділом 5 Конституції УРСР в редакції 1937 року, соціалістична власність УРСР має форму державної власності (всенародне майно) або форму кооперативно- колективної власності (всенародне майно) або форму кооперативно-колективної власності (власність окремих колгоспів, кооперативних об »єднань). Згідно ст. 52 Цивільного кодексу УРСР від 16.12.1922 року, розрізняється власність державна ( націоналізована і муніципалізована), кооперативна та приватна. Конституція Української PCP від 11.06.1937 року та Цивільний кодекс Української PCP від 16.12.1922 року не передбачали форми власності профспілок та останні не відносилися до суб*єктів права власності. Таким чином, на момент передачі спірного майна Міністерством охорони здоров*я УРСР, у відання Української ради профспілок чинне на той час законодавство не передбачало існування такого різновиду стичної власності, як право власності профспілок. Поняття власності профспілкових та інших громадських організацій введено з 01.01.1964 року з часу набрання чинності Цивільним кодексом Української PCP . Главою 9 ЦК УРСР встановлено, що профспілкові та інші громадські організації володіють, користуються вряджаються майном, що належить їм на праві власності, відповідно до їх статутів ( положень), Положення про права профспілкового комітету підприємств, установ, організацій, затверджене Указом Президії Верховної ОСОБА_7 СРСР від 29.09.1971 року передбачало можливість безоплатного користування профспілками державним майном та на профспілки покладався обов*язок здійснювати господарське утримання, ремонт одержаного у безоплатне володіння майна. Можливість існування права власності профспілкових організацій на майно, закріплене в Конституції Української PCP 1978 року, стаття 10 якої містить визначення, що соціалістичною власністю є також майно профспілкових та інших громадських організацій, необхідне їм для здійснення статутних та інших завдань. Відповідно до Указу Президії Верховної ОСОБА_7 України від 30.08.1991 р № 1452-Х11 «Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України у власність держави» та Закону України від 10.09.1991 р № 1540 -XII «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України», майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об*єктів союзного підпорядкування, розташовані на території нашої країни, є державною власністю України.

Постановою XIX з*їзду профспілок СРСР від 27.10.1090 року «Про особливості профспілок СРСР» встановлено, що профспілкові об*єкти є єдиною власністю профспілок СРСР та профспілки були загальносоюзною громадською організацією з єдиною власністю. Відповідно до постанови Верховної ОСОБА_7 Української PCP «Про реалізації Закону «Про економічну самостійність Української PCP « від 03.08.1990 року та Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України», незаконними є будь-які дії, спрямовані на зміну форми власності майна загальносоюзних громадських організацій, яке є державним, згідно Указу Президії Верховної ОСОБА_7 України від 30.08.1991 року № 1452-Х11 «Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України», Закону України від 10.09.1991року № 1540 -XII «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» та повноваження щодо розпорядження, яким відповідно до Постанов Верховної ОСОБА_7 України від 10.04.1992 року № 2268- XII від 04.02.1994 року № 3943-Х11, надані Фонду державного майна України. Постановою Верховної ОСОБА_7 України від 07.07.1992 року затверджено Тимчасове положення про Фонд державного майна України, яким визначено, що Фонд Держмайна є державним органом , який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю та у своїй діяльності підзвітний ОСОБА_7 України. Судом було встановлено, що дозволу на відчуження нежилої споруди - насосної станції, розташованої по вул.. Лісній, 30-г в м. Києві, Фонд державного майна України не надавав. Відповідно до ст.48 ЦК Української PCP, яка була чинною на момент укладання спірної угоди у 2001 році, недійсною є та угода, яка не відповідає вимогам Закону. Згідно ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові, Оскільки нежитлова споруда - насосна станція, розташована по вул.. Лісній, 30-г , яка входить до складу Санаторію ім. 1-го Травня» та розташована на земельній ділянці, виділеній цьому санаторію була відчужена ОСОБА_4 без дозволу Фонду Державного майна України, суд визнав дану угоду недійсною, як таку, що не відповідає вимогам Закону. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням і, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 помер у 2010 році, після звернення заступника прокурора м. Києва в інтересах держави до суду із даним позовом, і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на спірне майно, яку прийняли та оформили на неї свої спадкові права спадкоємці першої черги за законом: ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_3. Суд визнав свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_2 та свідоцтва про право на спадщину, видані ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_3 недійсними, оскільки визнав недійсним договір купівлі-продажу нежилої споруди - насосної станції, укладений 11.06.2001 року між ЗАТ Укрпрофоздовниця» та ОСОБА_4. У відповідності до ст.145 ЦК УРСР майно, придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване власником від набувача у разі, коли воно вибуло з його володіння поза волею власника. Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач) , власник має право вати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, як нежитлова споруда - насосна станція, розташована по вул.. Лісній, 30-г в м. Києві була відчужена з порушенням Закону та неправомірно вибула з державної власності на підставі недійсного договору, суд вважає, що вказане майно слід витребувати у відповідачів.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред*явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Зважаючи на те, що фактичним власником спірного майна є держава в особі Фонду державного майна, суд визнав за державою в особі Фонду державного майна України право власності на спірне майно, нежилу споруду - насосну станцію, розташовану по вул.. Лісній, 30- гум. Києві. Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанцій, і вважає, що обставини справи досліджені повно, зібраним доказам дана оцінка, рішення відповідає нормам матеріального права, порушень процесуального закону не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Посилання апелянта на те, що спірне майно на момент укладання спірного договору у 2001 році належало на праві власності профспілкам, а не було державним, як це зазначає суд у рішенні, відхиляються колегією суддів, оскільки належність спірного майна до державного встановлено судом на підставі фактичних обставин у справі і норм матеріального права, якими регулювалися питання припинення і виникнення права власності, починаючи з моменту передачі майнового комплексу «Санаторія ім. 1-го Травня», в тому числі і насосної станції, яка входила до його складу, з відання Мінохорони здоров*я УРСР до Української республіканської ради профспілок, і до моменту укладання у 2001 році спірного договору між ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» і ОСОБА_9 Правомірність даного висновку, підтверджується також рішеннями інших судів за аналогічними спорами, які набрали законної сили, і зокрема постановою Вищого господарського суду України від 19.03.2009 року у справі № 48/202-20/191 (т.1 а.с. 174). Стосовно доводів апелянта про безпідставно поновлення строку позовної давності для звернення до суду на захист порушеного права, колегія судді їх відхиляє, і погоджується із позицією суду першої інстанції, оскільки про порушене право держави на спірне майно прокуратура м. Києва дізналася при проведенні в перевірки на виконання завдання Генеральної прокуратури України від 31.05.2011 року підлеглим прокурорам областей, АК Крим та м. Києва про проведення перевірок додержання вимог законодавства під час відчуження майна професійних спілок (т. 1 а.с. 8), Факт того, що органами прокуратури раніше проводилися перевірки законності укладання ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» договорів купівлі-продажу майна санаторію 1-го Травня за зверненнями громадян, не свідчить про обізнаність прокуратури м. Києва щодо порушень, наявність яких стала підставою для подачі даного позову. Крім того, звернення громадян і їх перевірка прокуратурою Подільського району м. Києва стосувалася інших об*єктів. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення законним і обгрунтованим, і підстав для його зміні чи скасуванню не вбачає. Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, УХВАЛИЛА Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги Головуючий

Судді