Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 листопада 2012 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого: Куцина М.М.,

суддів: Павліченка С.В., Собослоя Г.Г.,

при секретарі: Калинич С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підприємства „Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 серпня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 підприємства „Житловий ремонтно-експлуатаційний район № 4" про стягнення заборгованості заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та інших сум, -

встановила:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 підприємства «Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4» про стягнення заборгованості заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та інших сум.

У позові зазначав, що він, па підставі укладеного контракту від 11 листопада 2010 року по 11 листопада 2012 року з Ужгородською міською радою, перебував у трудових відносинах на посаді директора ОСОБА_1 підприємства «Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4» .

Розпорядженням міського голови Ужгородської міської ради - від 21.05.2012 року за №149 з ним контракт розірвано та звільнено з посади директора ОСОБА_1 підприємства «Житловий ремонтно -

експлуатаційний район №4" з підстав, передбачених п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вказує на те, що при звільненні з ним, у відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України, не проведено повного розрахунку виплати всіх сум.

Позивач вважає, що з вини відповідачів порушено його право на оплату праці у строки, передбачені ст. 116 цього Кодексу, а тому просить покласти на відповідача обов'язок, у відповідності до ч.1 ст. 117 цього Кодексу, сплатити йому його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач у суді першої інстанції уточнив та збільшив розмір позовних вимог, і, посилаючись на зазначені у позовній заяві та у заяві про збільшення повних позовних вимог, просив в суді першої інстанції задовольнити наступні позовні вимоги:

Стягнути солідарно з відповідачів на його користь заробітну плату у розмірі 19.667.04 гривень з грудня 2011 року по квітень 2012 року.

Стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 21 травня 2012 року по 29 серпня 2012 року у сумі 18.003.25 гривень.

Стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заробітну плату у сумі 3.743,25 гривень з 1 травня 2012 року по 21 травня 2012 року та 5347.50 гривень компенсації невикористаної відпустки.

Стягнути з відповідачів 432.46 гривень, як компенсацію втрати частини заробітної плати, відповідно до індексу зростання цін.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30 серпня 2012 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 підприємства „Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4" на його користь 19.667.04 гривень заробітної плати за період з 1 грудня 2011 року по квітень 2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 підприємства „ Житловий ремонтно- експлуатаційний район №4" на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 21 травня 2012 року по 29 серпня 20121 року у сумі 18003 .25 гривень.

Стягнуто з відповідача з ОСОБА_1 підприємства „Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4" на користь позивача заробітну плату у сумі 3743,25 гривень з 1 травня 2012 року по 21 травня 2012 року та 2673,75 гривень компенсації невикористаної відпустки.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 підприємства „Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4" 432.46 гривень, як компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги.

Додатковим рішення цього суду від 8 жовтня 2012 року стягнуто з відповідача ОСОБА_3 підприємство „Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4» на користь держави судовий збір в розмірі 890.39 гривень.

З рішенням місцевого суду не погодився відповідач ОСОБА_3 підприємство „ Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4", і дане рішення було ним оскаржено в апеляційному порядку. На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального та матеріального права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення, яким позов задовольнити частково. Стягнути з відповідача ОСОБА_3 підприємство „Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4" на користь позивача 16.844.0 і гривень заборгованості по заробітній платні, в іншій частині позовних вимог апелянт просив відмовити.

Ужгородська міська рада дане рішення не оскаржила.

Представник апелянта у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник Ужгородської міської ради не з'явився в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України може розглянути справу без його участі, тому що він належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, та його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виплачено позивачеві всіх належних виплат у день його звільнення у строки, передбачені ст. 115, ст. 116 КЗпП України, зокрема, не виплачено заробітну плату у розмірі 19667.04 гривень з грудня 2011 року по квітень 2012 року, заробітну плату у сумі 3743,25 гривень з 1 травня 2012 року по 21 травня 2012 року та 2673,75 гривень компенсації невикористаної відпустки. Також поклав на відповідача відповідальність у порядку ст. 117 цього Кодексу по стягненню середнього заробітку за час затримки розрахунку, починаючи з 21 травня 2012 року по 29 серпня 2012 року у сумі 18003,25 гривень.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 21.05.2012 по 29.08.2012 та недоплачену компенсацію витрат частини заробітної платну зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги.

Однак судова колегія не може погодитися з самим розміром заборгованості по заробітній платні та розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки при розрахунку зазначених виплат судом першої інстанції допущено помилку з порушення норм матеріального права, а тому у цій частині рішення підлягає зміні до зменшення розміру стягнення у відповідності до закону.

Судова колегія вважає, що висновок місцевого суду у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 підприємства «Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4» стягнення 3743,25 грн. заробітної плати у період з 01.05.2012 року по 21.05.2012 року та компенсації невикористаної пятнадцятиденої відпустки в сумі 2673,75 гривень не відповідає обставинам та зібраним по справі доказам , а тому у цій частині позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Установлено, що позивач, на підставі укладеного контракту від 11 листопада 2010 року по 11 листопада 2011 року, який продовжено на підставі додаткової угоди №1 від 11.11. 2011 року до 11.11.2012 року з Ужгородською міською радою перебував у трудових відносинах на посаді директора ОСОБА_1 підприємства „Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4" .

Розпорядженням міського голови Ужгородської міської ради від 21.05.2012 року за № 149 розірвано контракт та звільнено його з посади директора ОСОБА_1 підприємства „Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4„ з підстав, передбачених п. 1 ст. 36 КЗпП України.

На день звільнення ОСОБА_2 відповідач „Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4„ не провів йому всіх виплат у відповідності до правил ст. 116 КЗпП України. Зокрема, не виплатив заробітну плату у розмірі 19667.04 гривень з грудня 2011 року по квітень 2012 року, заробітну плату у сумі 3743,25 гривень з 1 травня 2012 року по 21 травня 2012 року та 2673,75 гривень компенсації невикористаної відпустки.

Матеріалами справи стверджено та не оспорюється відповідачем, що позивачеві за період з 21 травня 2012 року по 29 серпня 2012 року у день його звільнення не виплачено всієї суми у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги стосовно невірного нарахування та виплати заробітної плати за час вимушеного простою не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний здійснювати виплату заробітної плати найманого працівника регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом першої інстанції вірно встановлено той факт, що КП «ЖРЕР №4» не було проведено повного розрахунку з позивачем, однак судом не вірно визначено суму заборгованості по заробітній платі. Зокрема, суд не обгрунтовано визначив заборгованість по заробітній платі у розмірі 19667,04 грн., оскільки така належними доказами не підтверджена. Разом з тим. на а.с.49 міститься належним чином завірена печаткою довідка, підписана головним бухгалтером та в.о. директора КП «ЖРЕР №4», з якої вбачається, що сума заборгованості по заробітній платі станом на 01.08.2012 рік (на час звернення з позовом до суду) становить 16844,01 грн. (розшифровка на а.с.103).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що розмір невиплаченої позивачу заборгованості по заробітній платі становить 16844,01 грн. і що в суді між сторонами виник спір про розмір належних позивачеві сум.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Таким чином, визначений судом розмір відшкодування за час затримки виплати належної позивачеві заробітної плати в сумі 18003,25 грн. також не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам ст. 117 КЗпП України, у зв'язку з чим колегія суддів змінює рішення і в цій частині з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки розрахунок в день звільнення ОСОБА_2 не проводився, то очевидним є той факт, що день фактичного розрахунку теж не настав. У зв'язку з цим Ужгородським міськрайонним судом правильно застосовані положення ст.. 117 КЗпП України, однак суд першої інстанції не правильно визначив суму заборгованості.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки виплати позивачеві заробітної плати суд правильно встановив період, за який потрібно виплатити заборгованість (з 21.05.2012 по 29.08.2012), однак не вірно вирахував кількість днів. Зокрема, судом першої інстанції при визначенні суми заборгованості встановлено кількість календарних днів (101), а не робочих днів, які складають 71 день.

Крім цього, судом помилково взято до уваги суму середньоденної заробітної плати у розмірі 178,25 гри., яка зазначена у довідці за №337 від 06.06.2012 року, оскільки така обчислюється іншим шляхом, а саме у відповідності до ч.3 п.2 розділу II Постанови KM України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» - середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Оскільки, як вбачається із Розшифровки нарахувань та виплат по заробітній платі ОСОБА_2 (а.с.103) у квітні позивач пропрацював лише 7 робочих днів, то для обчислення середньої заробітної плати судом,

береться лютий і березень 2012 року. Таким чином, середньоденна заробітна плата за 1 робочий день дорівнює 210,95 грн. ((4430+2109,52)/(21 + 10) = 210,95), а загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, починаючи з 21.05.2012 року по 29.08.2012 рік, становить 14 977,45грн. (210,95*71 = 14977,45 грн.).

Щодо компенсації невикористаної п'ятнадцятиденної відпустки, то така позивачу нараховувалася у розмірі 2590,68грн. і входить до загальної суми заборгованості по заробітній платі, тобто входить у суму 16844,01. шо стверджується розшифровкою на а.а.103, а тому в цій частині позовної вимоги рішення суду першої інстанції також підлягає скасуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги про незаконне задоволення судом вимог Позивача щодо стягнення з КП «ЖРЕР №4» на користь позивача заробітної плати у розмірі 3743,25 грн. за фактично відпрацьований період у травні 2012 року (з 01.05.2012 року по 2012 рік), то такі заслуговують на увагу та підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до Контракту від 11.11.2010 року (а.с.20-23), Керівнику (Позивачу по справі) за виконання обов'язків нараховується заробітна плата з урахуванням фактично відпрацьованого часу (ч «а», п.3.1., розділ З Контракту - а.с.21). Як вбачається з Табелю обліку робочого часу за травень 2012 р. (а.с.51), то ОСОБА_2 . починаючи з 01.05.2012р. по 21.05.2012 р., був відсутній на робочому місці без поважних причин, у зв'язку з чим бухгалтерією правомірно не проводилися нарахування заробітної плати.

Щодо виплати позивачу індексації на частину заробітної плати, то в цій частині позовної вимоги рішення суду слід також змінити виходячи з наступного.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі по тексту - Постанова КМ).

Згідно з п.1 Постанови КМ Підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держкомстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних, періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення проводиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 2 Постанови КМ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Відповідно до п.4 Постанови КМ Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

З позовної заяви вбачається, що позивач, у зв'язку із порушенням строків виплати, просить суд компенсувати йому втрати частини заробітної плати у грудні 2011 та у січні-травні 2012 року відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги в порядку, встановлені чинним законодавством.

Матеріалами справи також встановлено, що бухгалтерія підприємства проводила виплату позивачу індексації за період з червня 2010 року по квітень 2012 року (а.с.103). При цьому колегія суддів не може задовольнити позовну вимогу щодо нарахування індексації заробітної плати у травні 2012 року у зв'язку з тим, що, як вже вище встановлено судом, позивач в травні місяці не працював і заробітну плату не отримував.

Для того, щоб правильно визначити, яку саме необхідно застосувати величину приросту індексу споживчих цін для проведення індексації, необхідно зазначити про базовий місяць.

Базовим місяцем для позивача є місяць прийняття його на роботу, а саме листопад 2010 року.

Таким чином, величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати працівника у грудні 2011 та січні-квітні 2012рр. становить 6,8.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2011 рік» та Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» прожиткові мінімуми за зазначений період на одну особу становили відповідно: грудень

2011року - 1004,00 грн., січень-березень 2012 року - 1073,00 грн., квітень

2012року - 1094,00 грн.

Таким чином суми індексації заробітної плати, які підлягають виплаті позивачу за відповідні періоди буде становити: за грудень 2011 року - 68,27 (1004 грн.*6,8/100=68,27); за січень 2012 року - 72,96 (1073*6,8/100); за лютий 2012 року - 72,96 (1073*6,8/100); за березень 2012 року - 72,96 (і073*6,8/100); за квітень 2012 - 74,39 (1094*6,8/100). Загальна сума індексації заробітної плати, яка підлягає виплаті позивачу за вказаний період становить 361,54 грн.

Оскільки, у відповідності до Розшифровки (а.с.ЮЗ) сума індексації за зазначений період нарахована не правильно, а саме становить 313,72 грн.. го судом слід додатково стягнути на користь позивача 47,82 грн. (361,54-313.72=47,82).

Відповідно до пунктів 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, дані обставини є підставою для зміни рішення та викладення резолютивної частини в наступній редакції. Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4» на користь ОСОБА_2 16 844,01 грн. заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 21.05.2012 по 29.08.2012 у розмірі 14 977,45 грн., та недоплачену компенсацію втрат частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 47,82 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 підприємства «Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4» про стягнення 3743.25 грн. заробітної плати у період з 01.05.2012 року по 21.05.2012 року та компенсації невикористаної п'ятнадцятиденної відпустки в сумі 2673,75 гривень відмовити. Стягнути з відповідача ОСОБА_1 підприємства «Житловий ремонтно експлуатаційний район №4» на користь держави судовий збір в розмірі 370,74 гривень.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317,3 19, ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 підприємства „Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4" задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 серпня 2012 року та додаткове рішення цього суду від 8 жовтня 2012 року - змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції :

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4» на користь ОСОБА_2 16 844,01 грн. заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку починаючи з 21.05.2012 по 29.08.2012 у розмірі 14 977,45 грн. та недоплачену компенсацію втрат частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 47,82 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 підприємства „Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4", про стягнення 3743,25 грн. заробітної плати у період з 01.05.2012 року по 21.05.2012 року та компенсації невикористаної п'ятнадцяти денної відпустки в сумі 2673,75 гривень - відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 підприємства „Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4" на користь держави судовий збір в розмірі 370,74 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної скли шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: