Справа № Провадження №22-ц-475/12 22-ц/1090/3017/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія16Доповідач у 2 інстанціїРудніченко
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 квітня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Олійника В.І.,

суддів Рудніченко О.М., Панасюка С.П.,

при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2011 року в справі за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розподіл подружнього майна;

зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя;

позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку і витребування майна із чужого незаконного володіння;

позовом ОСОБА_3 до Виконкому Веприцької сільської ради, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права власності на спадкове майно

та за позовом ОСОБА_5 до Веприцької сільської ради, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про скасування рішення Веприцької сільської ради, -

в с т а н о в и л а:

Позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 16 жовтня 1982 року по 25 червня 2004 року, від шлюбу мають дочку, яка являється на даний час повнолітньою. Під час шлюбу сторони придбали за спільні кошти подружжя 12/25 частин житлового будинку по вул. Кірова,53/2 та побудували літню кухню, які розташовані на земельній ділянці 0,0943 га, яка приватизована на ім'я бувшого чоловіка ОСОБА_2П; побудували будинок в с. Веприк по вул. Лісній, 45-А, процент готовності якого 74%, даний будинок розташований на земельній ділянці пл. 0,12 га, яка приватизована на ім'я бувшого чоловіка; а також придбали рухоме майно на суму 5 900 грн. Просила суд визнати за нею право власності на 6/25 частин будинку в м. Фастові, визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку в с. Веприк по вул. Лісній,45-А.

Позивачка ОСОБА_5 також звернулася до суду з позовом про скасування рішення Веприцької сільської ради від 16.04.1991 року про надання дозволу на будівництво садового будинку в с. Веприк по вул. Лісній, 45- А на ім'я ОСОБА_6, так як вказаний дозвіл надавався на ім'я чоловіка ОСОБА_2 на підставі рішення загальних зборів колгоспу ім. XXII з'їзду КПРС с. Веприк від 18.02.1991 року; на ім'я ОСОБА_2 надана земельна ділянка пл. 0,12 га для забудови будинку, яка приватизована ОСОБА_2 ОСОБА_5 просила суд вказане рішення виконкому Веприцької сільської ради від 16.04.1991 року на ім'я ОСОБА_6 визнати незаконним, скасувати його.

Від поділу будинків в натурі, визначення порядку користування земельної ділянки та поділу рухомого майна позивачка в суді відмовилась, про що винесена відповідна ухвала суду про закриття провадження в тій частині.

В суді позивачка ОСОБА_5 доповнила свої позовні вимоги, просила постановити рішення, яким розділити набуте під час шлюбу майно, а саме: визнати за нею право власності на 6/25 частин житлового будинку по вул. Кірова, 53/2; визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку по вул. Лісній, 45-А в с. Веприк; скасувати державні акти про право власності на земельну ділянку пл. 0,0943 га в м. Фастові по вул. Кірова, 53/2 та на земельну ділянку пл. 0,12 га в с. Веприк по вул. Лісній, 45- А; визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаних земельних ділянок.

Відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_5 не визнав; подав зустрічний позов, посилаючись на те, що 12/25 частин житлового будинку в м. Фастові по вул. Кірова, 53/2 купував не за спільні кошти подружжя, а будинок був куплений за кошти його батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за їх кошти. Батьки його на той час були розлучені і бажали отримати квартири, так як даний будинок у плані забудови міста мав бути знесений. Тому вирішили оформити договір купівлі-продажу частини будинку на його ім'я. Відповідно так як на його ім'я був оформлений будинок відповідно і дозвіл на будівництво літньої кухні та сараю видане на його ім'я, вказані споруди будувалися не за спільні кошти подружжя, а за матеріали та кошти брата ОСОБА_3, матері. Не являється спільним майном подружжя і не підлягає поділу земельна ділянка пл. 0,12 га по вул. Лісній, 45-А так, як рішенням Веприцької сільської ради від 16.04.1991 року дана земельна ділянка надана його батькові ОСОБА_6, для будівництва садового будинку, на яку батько виготовив будівельний паспорт і до смерті побудував будинок, готовністю 74%. Але він ОСОБА_2 приватизував на себе вказану земельну ділянку, так як брат ОСОБА_3 відмовився від спадщини на його ім'я. Визнає, що придбали, рухоме майна, яке вказує у позові ОСОБА_5, хоча придбали майно більше, на суму 4300 грн.

В суді ОСОБА_2, просив суд відмовити ОСОБА_5 у поділі 12/25 частин будинку, присадибної земельної ділянки розміром 0,0943 га, літньої кухні; земельної ділянки пл. 0,12 га та садового будинку по вул. Лісній,45-А в с. Веприк, з посиланням на те, що дане майно не являється спільною сумісною власністю подружжя.

В частині поділу рухомого майна ОСОБА_2 відмовився від своїх позовних вимог, і тій частині ухвалою суду провадження закрито.

ОСОБА_4 подала вищевказаний позов, посилаючись на те, що вона разом з бувшим чоловіком ОСОБА_6 та сином ОСОБА_2 домовились про створення спільної сумісної власності і купили за кошти в сумі 9000 крб. 12/25 частин житлового будинку по вул. Кірова,53/2, з яких вона сплатила 5000 крб., а бувший чоловік - 4000 крб. А сім'я сина ОСОБА_7 ніяких коштів на придбання будинку не вносила. Але купівлю було оформлено на ім'я сина ОСОБА_7. Літню кухню будували з допомогою старшого сина ОСОБА_8 і за її кошти. Просила суд визнати за нею право власності на 4/25 частини вказаного будинку. Після смерті бувшого чоловіка відкрилася спадщина на 4/25 частини будинку по вул. Кірова, 53/2 в м. Фастові; син ОСОБА_7 фактично прийняв спадщину і вказана частина повинна бути його, разом частина сина ОСОБА_7 повинна становити 8/25 частини, а враховуючи те, що спірний будинок купувався в період шлюбу сина з ОСОБА_5, вона ОСОБА_5 може претендувати на 2/25 частини будинку(4/25:2), а так як ця частина є незначною їй може бути виплачена грошова компенсація за цю частку. Окрім того посилалася на вивезення ОСОБА_5 рухомого майна, яке являлося її особистою власністю на суму 6560 грн., вказане майно просила суд витребувати з ОСОБА_5.

ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що після смерті батька ОСОБА_6 відкрилася спадщина на недобудований жилий будинок в с. Веприк по вул. Лісній, 45- А; будинок будувався батьком з травня по вересень 1991 року на земельній ділянці пл. 0,12 га,яка виділена батьку рішенням виконкому Веприцької сільської ради 16.04.1991 року, на будівництво садового будинку батьком був отриманий дозвіл. ОСОБА_3 відмовився від спадщини на користь брата ОСОБА_2, але брат ОСОБА_2 не займався будівництвом будинку, то він ОСОБА_3 добудував будинок на протязі з 2004 року по 2006 рік за власні кошти.

Просив суд встановити факт прийняття ним спадщини, так як фактично її прийняв та визнати за ним право власності на будинок №45-А по вул. Лісній в с. Веприк. Всі вищевказані позови судом об'єднані в одне провадження.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2011 року позови ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 6/25 частин житлового будинку по вул. Кірова, 53/2 в м. Фастові. Скасовано державний акт про право власності на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку пл. 0,0943 га, що знаходиться в м. Фастові по вул. Кірова, 53. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 471,5 кв.м (943:2) в м. Фастові по вул. Кірова, 53/2. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину садового будинку в с. Веприк по вул. Лісній,45-А. Скасовано державний акт про право власності на ім'я ОСОБА_2 (серія II-КВ №085430) на земельну ділянку пл. 0,120 га, яка знаходиться на території Веприцької сільської ради. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 600 кв.м (1200:2) в с. Веприк по вул. Лісній, 45-А.

В задоволенні позовів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з апеляційною скаргою в якій просили скасувати рішення в частині,визнання за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину садового будинку в с. Веприк по вул. Лісній, 45-А, державного акта про право власності на ім'я ОСОБА_2 (серія ІІ-КВ №085430) на земельну ділянку площею 0,12га, яка знаходиться на території Веприцької сільської ради, визнання за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини земельної ділянки розміром (1200:2) в с. Веприк по вул. Лісній, 45-А; визнати за ОСОБА_3 право власності на садовий будинок в с. Веприк по вул. Лісній 45А. В цій частині прийняти нове рішення.

Крім того з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_4, яка також просила скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду від 16.11.2011 року в частині:

- визнання за ОСОБА_5 право власності на 6/25 частини житлового будинку по вул. Кірова, 53/2 в м. Фастові,

- скасування державного акту права власності на ім»я ОСОБА_2 на земельну ділянку пл. 0,0943 га, що знаходиться в м. Фастові по вул. Кірова, 53,

- визнання за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 471,5 к.м. (943:2) м. Фастові по вул. Кірова, 53/2.

Прийняти нове рішення в частині, яким визнати за ОСОБА_4 право власності на 6/25 частини житлового будинку з виходом по вул. Кірова, 53/2 в м. Фастові; визнати за нею ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 471,5 к.м. (943:2), що знаходиться по вул. Кірова, 53/2 в м. Фастові; визнати за нею ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину прибудинкових не житлових споруд - сараю та літньої кухні, під якою знаходиться потреб, які розташовані на подвір'ї по вул. Кірова. 53/2 в м. Фастові

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, осіб, які з`явилися на розгляд вказаної справи, вважає що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, по наступним підставам.

Згідно ст.21. СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

За ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Ст.72 СК України визначено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.10.1982 року(т. 1 а.с. 17). Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 25.06.2004 року шлюб між сторонами розірваний. Від шлюбу мають повнолітню дочку ОСОБА_9.

20.09.1988 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу 12/25 частин житлового будинку в м. Фастові по вул. Кірова, 53 (т. 1 а.с. 64-64).

Ухвалюючи у справі рішення суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ОСОБА_5 про розподіл подружнього майна підлягають задоволенню, оскільки частина будинку за адресою в м. Фастові по вул. Кірова, 53/2 була придбана відповідно до договору купівлі продажу ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі. Кошти на придбання та добудову будинку які надавались батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_2 суд розцінив, як надання матеріальної допомоги подружжю.

З даними висновками погоджується і колегія суддів.

Доводи ОСОБА_4, викладені в апеляційній скарзі про те, що безпосередньо вона разом з чоловіком для власних потреб придбали 12/25 частин будинку № 53/2 по вул.Кірова в м.Фастові, що підтвердили в судовому засіданні свідки, на думку колегії є необґрунтованими та спростовуються наявним в матеріалах справи договором купівлі-продажу (а.с.7-9).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 постійно проживає в спірній частині будинку, постійно проводить в ній будівельні роботи, оплачує комунальні платежі, тому суд повинен визнати за нею право власності на частину в спірному будинку, не ґрунтуються на вимогах закону.

Всі інші доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 не спростовують висновків суду.

Колегія не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що незавершений будівництвом будинок № 45-а по вул.Лісній в с.Веприк Фастівського арйону та земельні ділянка, на якій він розташований, є спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Так, колегією встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Веприцької сільської ради народних депутатів від 16 квітня 1991 року про погодження будівництва садового будинку, виконкомом Веприцької сільської ради було погоджено рішення загальних зборів Колгоспу ім. XXII з'їзду КПРС від 18 лютого 1991 року протоколу № 1 про виділення земельної ділянки площею 0,12 га під будівництво садового будинку гр. ОСОБА_6 с. Веприк по вул. Лісній 45 а, та надано дозвіл на будівництво садового будинку на виділеній земельній ділянці (т. 1 а.с. 50; т. 2 а.с. 8). Після чого ОСОБА_6 було розроблено проект забудови садиби в с. Веприк по вул. Лісній 45-а (а.с.9 т.2).

Відповідно до довідки виконкому Веприцької с/ради від 3.06.1991 р. саме ОСОБА_6 будував дачний будинок і був новозабудовником в с.Веприк (а.с.137 т.3).

Крім того, відповідно до пояснень Голови Веприцької с/ради (а.с.138 т.3) рішенням Виконавчого комітету Веприцької сільської Ради від 16 квітня 1991 року надано дозвіл на будівництво садового будинку ОСОБА_6, саме ОСОБА_6 будував будинок на виділеній земельній ділянці і на час смерті будинок був добудований на 74%.

Відповідно до довідки Фастівського міжміського бюро технічної інвентаризації № 631 від 17.02.1993 року земельна ділянка № 45-а по вул.Лісній в селі Веприк Фастівського району знаходиться у користуванні ОСОБА_6 на підставі рішення Веприцької сільради від 16 квітня 1991 року. На земельній ділянці почато будівництво житлового будинку 7,30х6,36, відсоток готовності якого 74 %, вартість 5 683 крб. (а.с.159 т.3).

Закінчити будівництво ОСОБА_6 не встиг, оскільки 10 жовтня 1991 року помер (т. 1 а.с. 47,66 ). Актом державної прийомки в експлуатацію садового домоволодіння від 24 травня 2006 року садове домоволодіння гр. ОСОБА_6 за адресою с. Веприк, вул. Лісна, 45-а було прийнято в експлуатацію (т. 3. а.с. 9).

Дані докази підтверджують той факт, що саме ОСОБА_6 був користувачем та новозабудовником земельної ділянки за адресою с.Веприк, вул.Лісова, 45-а Фастівського району.

Дані обставини підтвердженні матеріалами справи.

Крім того, відповідно до положень ст.ст.6 та 22 Земельного кодексу України 1990 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок»одержана громадянином у приватну власність для будівництва, ведення селянського та особистого підсобного господарства земельна ділянка є його приватною власністю, оскільки йдеться про одержання громадянином частки із земельного фонду, а не про спільно нажите майно.

Таким чином, земельна ділянка, право користування якою виникло в одного з подружжя у зв»язку з реалізацією ним свого права на одержання частки із земельного фонду, не є спільною сумісною власністю подружжя незалежно від часу її подальшої приватизації.

Оскільки ОСОБА_2 у 2002 році скористався своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки у власність шляхом приватизації земельної ділянки, підстав для задоволення позову ОСОБА_5 про виділ частки з майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, немає.

Виходячи з вищевикладеного , колегія вважає, що висновки суду, щодо виділення ОСОБА_2 земельної ділянки пл.0,12 га для будівництва будинку по вул. Лісній, 45-А в с. Веприк, Фастівського районну та надання дозволу ОСОБА_2 на будівництво садового будинку за вказаною адресою, а також що дане майно є власністю подружжя та його можливо поділити, не відповідають матеріалам справи та не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Дозуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Допустимих та переконливих доказів того, що спірний будинок є спільним майном подружжя позивачкою суду надано не було.

Тобто, з вищевикладеного вбачається, що земельна ділянка та незакінчений будівництвом будинок розташований в с.Веприк по вул.Лісовій, 45-А, Фастівського району не є спільним майном подружжя, а тому позовні вимоги ОСОБА_5 в даній частині не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані позивачем по первісному позову, квитанції та товарні чеки, накладні на будівельні матеріали не можуть бути доказами будівництва будинку в с. Веприк тому, що вони могли бути задіяні при будівельних роботах, які велись в м.Фастові по вул.Кірова, 53/2 де проживало подружжя на той час.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що так як будівництво в с.Веприк проводив ОСОБА_3, а тому за ним необхідно визнати право власності, суд не приймає до уваги оскільки відповідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За положеннями ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.553 ЦК УРСР (в ред.1963 р., який діяв на момент смерті ОСОБА_6, спадкоємець вправі відмовитися від спадщини взагалі чи на користь кого-небудь з інших спадкоємців протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а не за спливом цього терміну.

З огляду на зазначене суд не в змозі визнати право власності на садовий будинок в с. Веприк за ОСОБА_3 оскільки ОСОБА_3 відмовився від спадщини після смерті батька ОСОБА_6 на корить брата ОСОБА_2, крім того, даний будинок до експлуатації не прийнятий, а тому не може розглядатись як обєкт права власності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення по справі нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313 - 316,317 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, та апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2011 року скасувати та ухвали у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_5 задовільнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 6/25 частин житлового будинку по вул. Кірова, 53/2 в м. Фастові Київської області.

Скасувати державний акт про право власності на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0943 га, що знаходиться в м. Фастові по вул. Кірова, 53.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину земельної ділянки розміром 471,5 кв. м. (943:2) в м. Фастові, по вул. Кірова, 53/2.

В решті позову ОСОБА_5 відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2, позову ОСОБА_4, позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді