Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/4831/11 Головуючий у 1-й інст. Збицька К.Д.
Категорія 44 Доповідач Широкова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2012 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Широкової Л.В.,

суддів Снітка С.О., Худякова А.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2011 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом ,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом. Вона вказувала, що є власником 3/10 частини домоволодіння №5 по вул.Ковальчука в м.Малині Житомирської області.

З 26 квітня 2005 року в цьому домоволодінні зареєстрована дружина її сина ОСОБА_3 . З квітня 2008 року відповідачка та її син в її будинку не проживають, оскільки вирішили проживати окремо. В звязку з цим, з підстав передбачених ч.2 ст.405 ЦК України, позивачка просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на житло в її домоволодінні.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2011 року в позові відмовлено. При цьому, суд виходив з того, що у нього немає підстав для визнання втратившою право на житло відповідачки в порядку ч.2 ст.405 ЦК України, оскільки дані правовідносини не врегульовані вказаною нормою права. Крім того, суд вказав, що відповідачка не є членом її сімї.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку. Вона просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. При цьому, апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а в задоволенні позову слід відмовити за відсутності правових підстав для задоволення позову, застосувавши до спірних правовідносин ст.405 ЦК України , з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачка ОСОБА_3, яка є невісткою позивачки, вселилась в будинок ОСОБА_2 як член сімї власника, проте з 2008 року ні вона, ні її чоловік (син позивачки) в цьому будинку не проживають. Як стверджувала у судовому засіданні відповідачка, чого не заперечувала і позивачка, між сторонами постійно виникають сварки, що стало причиною для залишення ними спірного житла. Ці обставини підтверджуються іншими по справі доказами. В суді апеляційної інстанції позивач наголосила на тому, що відповідачку з будинку вигнала і не бажає щоб вона проживала разом з нею. Вони з відповідачкою дійсно сваряться та бються.

Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сімї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться й у ч.1 ст.405 ЦК України.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Крім того, відповідно до правових позиції Європейського суду з прав людини, а саме до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Виходячи з того, що відповідачка з 2008 року з поважних причин не проживає у домоволодінні позивачки, вона відповідно до положень ч.2 ст.405 ЦК України не втратила права користуватися спірним житлом.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2011 року залишити без змін, виключивши з мотивів рішення посилання суду на не поширення до даних правовідносин ч.2 ст.405 ЦК України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді