Справа № 2-2097 /2012 року
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

1 листопада 2012 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення, усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення.

Позивачка вказувала на те, що на підставі договору дарування від 27 жовтня 2003 року їй на праві власності належить квартира №9 по пр..Жовтневому,30 в м.Миколаєві.

У вказаній квартирі вона проживала разом з донькою, її чоловіком та бабусею ОСОБА_4, яка є матірю відповідача. В 2008 році вона змушена була покинути квартиру, оскільки відповідач, коли відвідував бабусю, постійно чинив лайки та створював конфліктні ситуації. До того ж відповідач оселився і проживає в її квартирі. На теперішній час відповідач не впускає її та її доньку до квартири.

Посилаючись на те, що відповідач перешкоджає їй користуватися житлом, добровільно відмовляється звільнити квартиру, просила суд вселити її та неповнолітню доньку до спірної квартири та виселити відповідача з квартири №9 по пр..Жовтневому,30 в м.Миколаєві. без надання іншого житла.

В судове засідання 01.11.2012 року позивачка не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просила про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав. Заперечуючи проти позову, вказував на те, що договір дарування квартири від 27.10.2003 року, на підставі якого позивачка стала власником житла, він вважає недійсним, оскільки квартира належала його батькам, а договір дарування було вчинено під впливом обману зі сторони позивачки. Просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 27 жовтня 2003 року належить квартира № 9, по пр. Жовтневому,30 у м.Миколаєві.

В зазначеній квартирі з 2008 року проживає відповідач ОСОБА_1

З матеріалів справи слідує, що відповідач проживає в квартирі ОСОБА_2 без законних підстав, оскільки він ніколи не був членом сімї позивачки, згоди на проживання в квартирі позивачка відповідачу не надавала.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_1 з квартири № 9 будинку № 30 по пр.. Жовтневому в м.Миколаєві без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська