04.04.2012 Справа № 2-77/12
справа №2-77/2012р.
Р і ш е н н я

І м е н е м у к р а ї н и

«23»березня 2012
року                              Об
олонський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого
–судді
–Жеж
ери О.В.,

при секретарях

–Каланжові
В.М., Барзул І.М.,

ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю
позивача
-
ОСОБА_3,

представника
позивача
- ОСОБА_4,

представника відповідача
(Міністерства освіти і науки,

молоді та спорту України) та третьої
особи                              -
ОСОБА_5,

та представника співвідповідача
(Республіканського

вищого училища фізичної
культури)
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засiданнi в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Міністерства освіти і науки,
Республіканського вищого училища
фізичної культури, Третя особа:
Тимчасово виконуючий обов’язки
міністра освіти і науки, молоді та
спорту України ОСОБА_7, про поновлення
на роботі та стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до
Міністерства освіти і науки, молоді та
спорту України про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Вимоги обґрунтовані тим, що він на
підставі контракту від 23.04.2007 № 1-185
обіймав посаду директора
Республіканського вищого училища
фізичної культури. Наказом
Міністерства освіти і науки України
від 29.11.2010 № 500-к «Про дострокове
розірвання контракту з директором
Республіканського вищого училища
культури ОСОБА_8»позивача було
звільнено з займаної посади на
підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України.
Посилаючись на те, що зазначений наказ
про його звільнення з посади виданий в
період його тимчасової
непрацездатності, просив визнати
незаконним та скасувати наказ
Міністерства освіти і науки України
від 29.11.2010 № 500-к; поновити його на
посаді директора Республіканського
вищого училища фізичної культури;
стягнути з відповідача на його користь
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 29.11.2010 до дня поновлення на
роботі.

До початку судового розгляду до участі
у справі у якості співвідповідача було
залучено Республіканське вище училище
фізичної культури.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримав
повністю, просив суд задовольнити
позов в повному обсязі з підстав
викладених у ньому.

Представники відповідачів -
Міністерства освіти і науки, молоді та
спорту України, Республіканського
вищого училища фізичної культури, та
третьої особи –Тимчасово виконуючий
обов’язки Міністра освіти і науки
України проти задоволення позовних
вимог заперечили в повному обсязі з
підстав їх необґрунтованості та
безпідставності, зазначивши, що
звільнення відбулося виключно в межах
і спосіб визначених законодавством.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, оцінивши їх сукупність,
заслухавши доводи та заперечення
представників сторін, третьої особи,
свідка, всебічно і повно з’ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23.04.2007 року між
Міністерством освіти і науки України
та позивачем було укладено контракт №
І-185, згідно з яким останній був
призначений на посаду директора
Республіканського вищого училища
культури. На підставі зазначеного
контракту у позивача як керівника
училища виникли трудові відносини з
Міністерством освіти і науки України
як органом управління майном
підприємства.

Наказом Міністерства освіти і науки
України від 24.04.2007 р. № 378-к «Про
призначення ОСОБА_8»позивача було
призначено директором
Республіканського вищого училища
фізичної культури з 23 квітня 2007 року
терміном на п'ять років по 23 квітня 2012
року як обраного за конкурсом, згідно
пункту 2 статті 39 Закону України «Про
вищу освіту», на умовах, викладених у
контракті (копія наказу додається).

Таким чином, позивача було призначено
на посаду директора на умовах,
визначених контрактом.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України
трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі. Додержання
письмової форми є обов'язковим при
укладенні контракту.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий
договір є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін. Особливою
формою трудового договору є контракт, в
якому строк його дії права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

Отже, особливістю контрактної форми
трудового договору є встановлення
сторонами в ньому додаткових підстав,
які не передбачені законодавством, для
його дострокового розірвання.

Згідно ст. 20 Законом України «Про
освіту» керівники навчальних закладів,
що є загальнодержавною власністю і
підпорядковані Міністерству освіти
України, обираються за конкурсом і
призначаються на посаду Міністерством
освіти України шляхом укладання з ними
контракту відповідно до порядку, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до укладеного з позивачем
контракту, Міністерство
зобов'язувалося створити позивачу
належні умови для його роботи та
здійснювати його оплату праці (п. 1.1).

Водночас, позивач за контрактом
зобов'язувався: здійснювати поточне
управління навчальним закладом,
забезпечувати його ефективну
діяльність, реалізовувати державну
політику в галузі освіти (п. 1.1.);
вирішувати всі питання поточного
керівництва діяльністю навчального
закладу (п. 2.1.); забезпечити проведення
навчально-виховного пронесу щодо
підготовки фахівців на рівні державних
стандартів (п. 2.З.1.); забезпечити
виконання державного замовлення та
інших договірних зобов'язань
навчального закладу (п. 2 3.2.);
забезпечити високоефективне і стійке
фінансово-економічне становище
навчального закладу (п. 2.3.3.);
забезпечити проведення підготовки та
перепідготовки педагогічних,
науково-педагогічних працівників і
спеціалістів навчального закладу,
їхнього економічного, правового і
професійного навчання, включаючи
обов'язкове особисте підвищення
кваліфікації або перепідготовку, але
не рідше одного разу на п'ять років (п.
2.3.5.); забезпечити виконання показників
ефективності використання державного
майна і доходу, а також показників
майнового стану навчального закладу,
та його збереження (п. 2.3.8.); забезпечити
своєчасні розрахунки з установами,
організаціями, банками,
постачальниками та іншими
організаціями. Своєчасне і повне
внесення платежів до бюджету,
включаючи внески до Пенсійного фонду,
виконання кошторисів доходів і
видатків навчального закладу,
недопущення заборгованості заробітної
плати, за спожиті енергоносії і
комунальні послуги та дотримання
споживання їх в межах доведених
лімітів (п. 2.3.9.).

Пунктом 4.1 контракту передбачено
підстави дострокового припинення
контракту.

Наказом Міністерства освіти і науки
України від 29.11.2010 р. № 500-к «Про
дострокове розірвання контракту з
директором Республіканського вищого
училища культури ОСОБА_8», з позивачем,
як директором училища, за систематичне
невиконання обов'язків, покладених на
нього контрактом, зокрема п. 2.3.1., 2.3.2., 2
3.5., 2.3.8., 2.3.9, було вирішено достроково
розірвати контракт №1-185 від 23 квітня 2007
року та звільнити його з посади
директора училища 29 листопада 2010 року
на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП, відповідно до
якої, підставою припинення трудового
договору є підстави, зазначені в
контракті.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України
контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права,
обов’язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної
форми трудового договору, спрямованої
на створення умов для виявлення
ініціативності та самостійності
працівників з урахуванням їх
індивідуальних здібностей і
професійних навичків, при укладенні
контракту закон надав право сторонам
самим встановлювати їх права,
обов’язки та відповідальність,
зокрема як передбачену нормами Кодексу
законів про працю України, так і
підвищену відповідальність керівника
та додаткові підстави розірвання
трудового договору.

Таким чином, невиконання обов’язків,
передбачених контрактом є, відповідно
до п. 4.1 контракту, підставою для його
дострокового припинення з керівником
училища.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст 40 КЗпП
України не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці.

Зазначена норма розміщена в статті 40
КЗпП України, яка регулює питання і
встановлює підстави розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним
органу.

Із змісту статті 36 КЗпП України, яка
встановлює всі можливі в трудовому
законодавстві підстави припинення
трудового договору, вбачається
розмежування різних підстав
припинення трудового договору.

Вказаною нормою (пункт 4 ст. 36 КЗпП)
прямо виділено таку підставу, як
розірвання трудового договору з
ініціативи працівника (статті 38, 39
КЗпП), з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу (статті 40, 41
КЗпП) або на вимогу профспілкового чи
іншого уповноваженого на
представництво трудовим колективом
органу (стаття 45 КЗпП).

Поряд з цим, пунктом 8 ст. 36 КЗпП України
виділено самостійну підставу
припинення трудового договору -
«підстави, передбачені контрактом».

Таким чином, підстави припинення
трудового договору з ініціативи
працівника або уповноваженого ним
органу передбачені лише статтями 40, 41
КЗпП України.

А відтак, встановлена статтею 40 КЗпП
України заборона на звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності чи
перебування у відпустці поширюється
лише, на випадки звільнення з підстав,
передбачених статтями 40 і 41 КЗпП
України.

Всі інші підстави припинення трудового
договору не відносяться до підстав
припинення трудового договору саме з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

Крім того, звільнення працівника з
підстав, передбачених контрактом, не є
випадком розірвання трудового
договору відповідно до чинного
законодавства.

На підтвердження обставин, зазначених
у наказі, підставою для дострокового
розірвання контракту з позивачем,
Міністерство освіти і науки, молоді та
спорту України, надало доповідну
записку, інформаційну довідку робочої
групи, рішення експертної комісії,
резолюцію Віце-прем'єр-міністра ОСОБА_9

Також на підтвердження порушень з боку
позивача було надано акт перевірки
Республіканського вищого училища
фізичної культури щодо створення
належних умов для навчання, виховання
та проживання учнів і студентів від
27.05.2010, акт КРУ м. Києва щодо ревізії
фінансово-господарської діяльності
РВУФК № 030-30/586 від 11.04.2011.

Також, в своїй позовній заяві
незаконність свого звільнення позивач
обґрунтовує порушенням відповідачем
встановленої статтею 40 КЗпП України
заборони на звільнення працівника в
період його тимчасової
непрацездатності.

В свою чергу, керівництвом
Республіканського вищого училища
фізичної культури було надано суду
докази, які засвідчують, що
відповідач,в період його тимчасової
непрацездатності, фактично перебував
на робочому місці та підписував ряд
документів, а саме договори, накази та
ін.

Як було зазначено вище, позивача було
звільнено не з підстав порушення ним
трудової дисципліни, а саме з підстав
невиконання ним умов контракту
внаслідок його недостатніх ділових,
професійних якостей як керівника
училища, внаслідок чого він не зміг
забезпечити належне виконання
обов'язків керівника, покладених на
нього пунктом 2.3. контракту.

В свою чергу причини, через які позивач
не в змозі був виконати зазначені умови
контракту (зокрема, тривала хвороба чи
відпустка тощо), правового значення для
розірванні не мають. Тому у цьому
випадку Міністерство освіти і науки,
молоді та спорту України вправі було
розірвати з позивачем контракт і у
період його тимчасової
непрацездатності.

Крім того, обов'язок звільнити
керівника училища достроково у випадку
порушень законодавства та умов
контракту прямо покладено на
Міністерство освіти і науки, молоді та
спорту України контрактом від 23 квітня
2007року №1-185.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопаді
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів»вирішуючи
позови про поновлення на роботі, осіб,
звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди
повинні мати на увазі, що на підставі
цієї норми припиняється трудовий
договір при наявності умов, визначених
сторонами в контракті для його
розірвання. Оскільки на працівників, з
якими укладено контракт, поширюється
законодавство про працю, що регулює
відносини по трудовому договору, за
винятком, встановленим для цієї форми
трудового договору, їх трудовий
договір може бути припинено й з інших
підстав, передбачених законодавством
(статті 36, 39 - 41 КЗпП).

Як було зазначено вище, позивача було
звільнено саме з підстав, передбачених
в укладеному сторонами контракті від 23
квітня 2007року №1-185, а не з підстав,
передбачених трудовим законодавством,
тобто з підстав, визначених статтями 36
та 39-41 КЗпП.

Отже, звільнення позивача з посади
директора училища відбулося з підстав
визначених контрактом, на підставі
підтверджених в установленому порядку
належними доказами фактів неналежного
виконання позивачем умов контракту, що
дало Міністерству освіти і науки,
молоді та спорту України всі правові
підстави для припинення з позивачем
трудових відносин.

Таким чином, позивача було звільнено з
роботи, з посади директора училища з
законної підстави, порушення
процедури, тому, згідно із ст. 235 КЗпП
України,відсутні правові підстави для
визнання звільнення позивача
незаконним і поновлення його на роботі
та стягнення у зв'язку з цим середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного, оцінюючи
подані позивачем докази, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 36, 40, 41 КЗпП
України, ст.ст. 10, 11,60, 61, 212, 213,215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до
Міністерства освіти і науки,
Республіканського вищого училища
фізичної культури, Третя особа:
Тимчасово виконуючий обов’язки
міністра освіти і науки, молоді та
спорту України ОСОБА_7, про поновлення
на роботі та стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу
–відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається в
Апеляційний суд м. Києва через
Оболонський районний суд м. Києва.

Суддя: