Справа № 2/1412/3104/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2012 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Разумовської О.Г.,

при секретарі Юрчак Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

05. 03. 2012 ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу частини житлового будинку недійсним та стягнення грошових коштів у розмірі 128000, 00 грн. За письмовою розпискою від 02. 09. 2008 він передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 15 ООО, 00 дол. США у рахунок купівлі належної частини житлового будинку № 34 по вул. Чигрина в м. Миколаєві. В подальшому, через те, що відповідач при продажу вказаного нерухомого майна не попередив про права третіх осіб на нього, позивачу було відмовлено у задоволенні його позову про визнання укладеного договору купівлі-продажу частини будинку дійсним, та не було визнано право власності позивача на таке майно. Позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення переданих за розпискою грошових коштів, однак відповідач відповів відмовою, і до теперішнього часу кошти не повернув. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалами суду від 12 червня 2012 року та від 14 вересня 2012 року до участі у справі у якості третіх осіб було залучено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнив, просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 119 700, 00 грн. (еквівалент 15000, 00 дол. СІЛА), переданих йому за розпискою від 02. 09. 2008.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували, вважаючи їх безпідставними. Водночас факт складання розписки власноруч ОСОБА_2, та факт передачі ОСОБА_7 ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 15000, 00 дол. СІЛА підтвердили.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засідання проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вирішення справи віддала на розсуд суду.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи завчасно належним чином були повідомлені. Справу розглянуто за їхньої відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 заявив про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, встановленої cm. 25 7 ЦК України, та відмову у задоволенні позову.

До правовідносин, що виникли між сторонами застосовується загальна позовна давність, яка відповідно до cm. 257 ЦК України становить три роки. Зазначена позовна давність відповідно до положень ст. ст. 260, 261 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього

Кодексу, і її перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зважаючи на те, що у суду є достатньо даних, які вказують на те, що позивач дізнався про порушення його права після 18. 12. 2009. Зокрема, з матеріалів оглянутої судом цивільної справи № 2-5388/2008 вбачається, що після скасування 04. 12. 2008 рішення Заводського районного суду від 18. 08. 2008 про задоволення позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, і призначення справи до розгляду дані про те, що позивача було повідомлено про вказане відсутні. Також матеріали справи вказують, що позивач ОСОБА_1 не був присутнім в судових засіданнях з розгляду вказаної справи, та відсутні дані про його повідомлення про розгляд справи та залишення позову без розгляду 18 грудня 2009 року. За такого позивач, якщо і міг дізнатися про порушення своїх прав, то тільки після 18. 12. 2009, а тому даний позов предявлено в межах строку позовної давності.

Таким чином клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності задоволенню не підлягає, і суд вважає за можливе перейти до розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справ, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 02. 09. 2008 позивач ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 15 ООО, 00 дол. США у рахунок купівлі належної ОСОБА_2 частини (6/10) житлового будинку № 34 по вул. Чигрина в м. Миколаєві. Вказану суму позивач передав відповідачу під розписку, копія якої додана до матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні факти складання розписки власноруч та передачі йому ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 15000, 00 дол. США підтвердив.

Після передачі грошей позивач в подальшому звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18. 08. 2008 його позов було задоволено.

07. 10. 2008 ОСОБА_3, яка є одним зі співвласником житлового будинку № 34 по вул. Чигрина в м. Миколаєві, і про що ОСОБА_2 не повідомив ОСОБА_1 при продажу нерухомості, звернулася до суду з заявою про перегляд вказаного рішення суду за нововиявленими обставинами. Ухвалою суду від 04. 12. 2008 рішення суду від 18. 08. 2008 було скасовано, а в подальшому ухвалою суду від 18. 12. 2009 позов було залишено без розгляду.

Дізнавшись в подальшому про вказане позивач звернувся до відповідача про повернення переданих за розпискою від 02. 09. 2008 грошових коштів, однак відповідач у до теперішнього часу вказані грошові кошти не повернув.

Відповідно до ч. 1 cm. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, судом було встановлено порушення відповідачем зобовязання з повернення грошових коштів позивачу, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості у розмірі 15000 дол. США, еквівалент якої складає 119700, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 cm. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 cm. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 cm. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Таким чином, судом було встановлено порушення відповідачем зобовязання з повернення грошових коштів позивачу, а тому позовні вимоги позивача про стягнення суми заборгованості підлягають задоволенню.

На підставі cm. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесений судовий збір у розмірі 1197, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 119700, 00 грн., та понесений судовий збір у розмірі 1197, 00 грн.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва у строк та в порядок, передбачений ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя О.Г. Разумовська