Справа № 0541/5009/2012
Провадженя№ 2/0541/2935/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2012 м. Маріуполь

Приморський районний суд у складі:

головуючого судді Лузана В.В.,

при секретарі Турій К.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідачів ОСОБА_6,

представника третьої особи ССД Приморської районної

адміністрації Маріупольської міськради ОСОБА_7,

позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3,

представника позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_6,

відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1,

представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод в здійсненні права власності на житловий будинок, виселення тимчасових мешканців, зняття з реєстрації та про вселення, третя особа СДД Приморської райадміністрації Маріупольської міської ради; та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання членом родини власника 12/25 часток домоволодіння та права на мешкання в ньому, -

УСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, в якому просив усунути перешкоди в користуванні жилим будинком № 23 по провулку Парусному в Приморському районі м. Маріуполя (далі за текстом будинок) шляхом виселення тимчасових мешканців, зняття їх з реєстрації та вселення його до цього будинку.

У судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що він є власником 12/25 часток будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.12.2005р. З лютого 2000р. відповідачка та двоє її неповнолітніх на той час синів мешкали в будинку, як тимчасові мешканці, а у квітні 2006р. він зареєстрував відповідачів у будинку, у тому числі її дітей, як членів її родини. У червні 2005р. він познайомився з ОСОБА_8, а після розірвання шлюбу з першою дружиною ОСОБА_9 30.05.2006р., з липня 2006р. мешкав однією родиною з ОСОБА_8, з якою у липні 2008р. зареєстрував шлюб. Починаючи з середини 2006р. пішов зі свого будинку та по теперішній час в ньому не мешкає, т.я. відповідачка перешкоджає мешканню його в будинку, оскільки займає одну з двох наявних у будинку кімнат. Просив суд усунути перешкоди в користуванні належним йому будинком, шляхом виселення відповідачів, як тимчасових мешканців, з подальшим зняттям з реєстрації та вселення його до цього будинку.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 позов підтримала та просила задовольнити за тими ж підставами. Пояснила, що ОСОБА_9, як власник будинку, відповідно до ст.. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності; відповідачка зі своїми дітьми не була членом його родини, а були вселені до будинку як тимчасові мешканці, які не набувають право користування житловим будинку, незалежно від часу мешкання в ньому, та підлягають виселенню за вимогою власника.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала та пояснила, що з восени 1999 року мешкала з ОСОБА_9 однією родиною без реєстрації шлюбу в цьому будинку, а з травня 2006 року зареєстрована в ньому разом з двома неповнолітніми дітьми за згодою ОСОБА_9. В травні 2006 року в них народилась дочка ОСОБА_10, на утримання якої відповідач сплачує аліменти. Стверджувала, що, як член родини відповідача, вселившись у спірному будинку за згодою останнього придбала разом з дітьми право на житло в цьому будинку. Просила суд в позові відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_6 позов не визнала та стверджувала, що з кінця 1999р. відповідачі постійно мешкають у спірному будинку, а з 2006р. позивач надав свою згоду на їх реєстрацію в ньому. Відповідно до положень ст.. 64 ЖК України членом родини може бути визнана інша особа, яка постійно мешкає з власником та веде з ним спільне господарство. ОСОБА_3 з 1999р. по 2006р. мешкала однією родиною з позивачем, оскільки постійно проживала в його будинку, вела з ним спільне господарство, народила від нього дочку. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на момент реєстрації в будинку були неповнолітніми та зареєстровані в спірному будинку як члени родини ОСОБА_3 постійно. На теперішній час вони іншого житла не мають та не втратили право користування житлом, яке належить відповідачу. Крім того стверджувала, що заявляючи вимоги про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_9 порушує права їхньої малолітньої дочки ОСОБА_10, яка повинна проживати разом з матір*ю. Просила в позові відмовити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з*явились, надавши заяву про незгоду з позовом та про розгляд справи в їх відсутність, за участю їх представника ОСОБА_6

Представник відповідачів № 2 та 3 за довіреністю ОСОБА_6 позов не визнала та навела доводи, аналогічні запереченням відповідачки № 1.

Представник служби у справах дітей в Приморської райадміністрації Маріупольської міської ради ОСОБА_7 позов не визнала та просила суд винести рішення з урахуванням інтересів дитини, а саме відмовити в задоволенні позову про виселення відповідачів.

У вересні 2012р., при попередньому розгляді справи, ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_9, в якому просила визнати її членом родини власника 12/25 часток спірного домоволодіння та визнати її право мешкання в кімнаті 1-7 цього будинку разом з трьома дітьми, як членами її родини, а саме: неповнолітньою дочкою ОСОБА_10 та двома повнолітніми синами ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

У судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що у жовтні 1999р. вона вселилась до будинку відповідача з його згоди на постійне проживання, як фактична дружина, а не в якості тимчасового мешканця. Разом з нею в будинок вселились два сина, які на той час були неповнолітніми. Після 6 років спільного мешкання, перед народження дочки на початку 2006р. вона та її діти за згоди відповідача були зареєстровані за адресою спірного будинку, що підтверджується записом постійнов домовій книзі. У травні 2006р. у неї та відповідача народилась дочка ОСОБА_10, батьківство якої визнано ОСОБА_9, та на утримання дочки останній сплачує аліменти. Також ОСОБА_9 сплачував аліменти на неї, ОСОБА_3, як непрацездатну дружину до досягнення дитиною трирічного віку за рішенням суду від 26.07.2007р. Це свідчить про те, що вона вселилась в спірному будинку на правах члена родини відповідача разом з неповнолітніми дітьми, які є членами її родини, та всі вони придбали право на житло в спірному будинку, тому не можуть бути виселені за вимогою власника будинка. Крім того стверджувала, що у випадку виселення її з будинку, будуть порушені права малолітньої дочки, місце мешкання якої визначено з матір*ю. Той факт, що між нею та відповідачем в середині 2007р. припинились сімейні відносини, не позбавляє її права користуватись зайнятою кімнатою та підсобними приміщеннями. Тому просила суд визнати її членом родини ОСОБА_9 та визнати право на проживання її разом з дітьми в кімнаті 1-7 цього будинку.

Представник позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_6 ці вимоги підтримала та просила задовольнити з тих же підстав.

ОСОБА_9 зустрічний позов не визнав, факт проживання з Таран однією родиною в цивільному шлюбі і ведення сумісного господарства заперечував, стверджуючи, що позивачка з двома своїми дітьми, проживали в його будинку як тимчасові мешканці, а у квітні 2006 року Таран за її проханням була прописана в ньому. У травні того ж року у позивачки народилася дочка, яку він також прописав у своєму будинку. Через місяць після народження дочки він сам був вимушений залишити будинок через виникнення конфліктних відносин з Таран. Остання, не будучи членом його родини, не має права мешкати в цьому будинку, а проти проживання в ньому дочки ОСОБА_10 він не заперечує, тому просив відмовити у задоволенні її позову.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 позов Таран не визнала та стверджувала, що Таран не є законним представником своїх дорослих дітей, тому не може заявляти позов в їх інтересах. Відповідно до положень СК України чоловік та жінка можуть знаходитись одночасно тільки в одному шлюбі, тому факт знаходження Таран з ОСОБА_9 у фактичних сімейних відносинах в період з кінця 1999р. не може бути встановлений, оскільки до травня 2006р. відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. ОСОБА_3 відносини сторін є подібними спільному проживанню в недійсному шлюбі, а відповідно до положень СК України особа, яка оселилась в житлове приміщення іншої особи у звязку з реєстрацією з нею недійсного шлюбу, не отримала право на мешкання в ньому та може бути виселена. Оскільки відповідачі не є власниками житлового приміщення, наймачами або орендарями, а також членами родини власника, то вони підлягають виселенню та зняттю з реєстраційного обліку. Крім того, ОСОБА_9 не вимагає виселення своєї малолітньої дочки та згоден виховувати її в своїй родині. Просила в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник служби у справах дітей в Приморської райадміністрації Маріупольської міської ради ОСОБА_7 просила суд винести рішення з урахуванням інтересів дитини.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_9 є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову відмовляє, як необґрунтованому. Даний висновок робиться з урахуванням наступних правових норм та встановлених судом фактів.

Відповідно ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст. 98 ЖК України та ст.. 818 ЦК України наймач жилого приміщення, може дозволити тимчасове проживання в житловому приміщенні, що є в його користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових мешканців)... Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці на вимогу наймача або членів родини, які проживають разом з ним, зобовязані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку.

Згідно ст.. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі РАЦС. Стаття 39 СК України передбачає недійсність шлюбу, зареєстрованого з особою, яка одночасно перебуває і іншому зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ст.. 74 СК України передбачені наслідки мешкання чоловіка та жінки однією сім*єю без реєстрації шлюбу між собою. При цьому, вони не можуть перебувати іншому шлюбі. Цей кодекс набрав законної сили з 1 січня 2004р.

Судом встановлено, що 12/25 часток спірного будинку належать ОСОБА_9 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.12.2005р. та складаються з двох кімнат, які є суміжними. В цьому будинку з кінця 1999 року за згодою позивача, вселилась відповідачка з двома неповнолітніми дітьми. В квітні 2006 року вона разом з дітьми за згодою власника будинку були зареєстровані в цьому спірному будинку. У травні 2006р. у Таран і ОСОБА_9 народилась дочка, а у червні того ж року він перестав мешкати в своєму будинку та до теперішнього часу не мешкає в ньому, оскільки в одній з кімнат мешкає відповідачка з дочкою, а в іншій квартиранти.

ОСОБА_9 з 20.10.1984р. знаходився в зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_9, який був розірваний 30.05.2006р., що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис 114. З середини 2006р., а саме через місяць після народження дочки, позивач залишив місце мешкання в цьому будинку та з того часу в ньому не мешкає. 24.07.2008р. він зареєстрував шлюб з ОСОБА_13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 24.07.2008р., актовий запис № 221, в якому знаходиться на теперішній час. З урахуванням встановлених обставин, ОСОБА_3 не може бути визнана членом родини власника будинку, а саме ОСОБА_13, який з моменту її вселення в спірний будинок та до кінця травня 2006р. знаходився у шлюбі з іншою особою, тобто був одружений. Ця обставина робить неможливим визнання ОСОБА_3 членом родини ОСОБА_13 за зазначений період, оскільки законом не передбачена можливість одночасно знаходиться в іншому зареєстрованому шлюбі та бути визнаним членом родини особи, що знаходиться в іншому зареєстрованому шлюбі. Співвідповідачі № 2 та 3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на момент виникнення спірних відносин були неповнолітніми, тому їх право безпосередньо повязано з правом матері, тобто вони, як діти відповідачки та члени її родини, не набули права користування спірним житлом, належним позивачу.

З урахуванням встановленого, судом не беруться до уваги показання свідків з боку позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про обставини вселення та мешкання ОСОБА_3 у спірний будинок.

З розяснень, які містяться в постанові ПВСУ № 9 від 01.11.1996р. Про практику застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, слідує, що сама по собі прописка або реєстрація не свідчить про наявність у особи права користування житловим приміщенням, навіть якщо дана особа проживала або вселилась як член родини, за відсутністю передбачених законом підстав для придбання або збереження за цією особою права користування даним житловим приміщенням.

Таким чином, у відповідачів немає передбачених законом підстав для мешкання та реєстрації в будинку, що належить ОСОБА_13, тому його позов слід задовольнити у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову Таран - відмовити.

Оскільки позивачем не заявляються ніякі вимоги відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_10, то судом вони не обговорюються, а питання подальшого її мешкання з одним з батьків знаходиться за межами даного спору.

Питання про відшкодування судових витрат сторонами не ставиться, тому судом не обговорюється.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 196, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 64, 98, 156 ЖК України, ст.ст. 3, 21, 39 СК України, ст.ст. 319, 321, 391, 818 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди в здійсненні права власності ОСОБА_1 будинком № 23 по провулку Парусному в м. Маріуполі, виселивши з 12/25 частини цього будинку ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, знявши їх з реєстрації в Приморському РВ Маріупольського ГУМВС у Донецькій області.

Вселити ОСОБА_1 до 12/25 частини будинку № 23 по провулку Парусному в м. Маріуполі.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання членом родини ОСОБА_1, як власника 12/25 часток домоволодіння № 23 по провулку Парусному в м. Маріуполі, та права на мешкання її разом з членами її родини в кімнаті літ. 1-7 цього будинку відмовити.

На рішення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Донецької області в м.Маріуполі протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Лузан В. В.