АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц/2190/3494/12 Головуючий в суді 1 інстанції: ОСОБА_1 Категорія: 20 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого: Вейтас І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 27 вересня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку,-

встановила:

В березні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 4 грудня 2009 року ОСОБА_5, діючи на підставі довіреності, виданої позивачем, та ОСОБА_6 уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку № 229 по вул.Будьоного, в м.Скадовськ, однак при цьому сторони не мали на меті настання наслідків, які передбачені умовами договору купівлі-продаж. Просила визнати даний договір купівлі-продажу недійсним.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 27 вересня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, зазначає, що оскаржуваний договір купівлі-продажу будинку є недійсним, оскільки був вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлені ним. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, в апеляційній скарзі, також не погоджуючись з рішенням суду, вказує, що оскаржуваний договір купівлі-продажу будинку має були визнаний недійсним, оскільки був вчинений ОСОБА_5, як представником ОСОБА_3 та ОСОБА_6 без наміру створення правових наслідків, які обумовлені ним. Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_6 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги та просить рішення суду залишити без змін.

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 до судового засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявились, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як позивачем не доведено, що укладений правочин є удаваним. Однак, з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд дійшов до нього через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі п.2,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25.04.2003 року належав житловий будинок, що знаходиться в м.Скадовську Херсонської області по вул..Будьоного № 229.

23.02.2007 року ОСОБА_3, нотаріально посвідченою довіреністю уповноважила ОСОБА_5 продати за ціну і на умовах на її розсуд належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Скадовську Херсонської області по вул..Будьоного № 229 (а.с.6).

04 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку.

Згідно ст..655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Згідно п.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Апелянти зазначають, що відповідачі при укладенні договору купівлі-продажу не мали на меті створювати правових наслідків договору купівлі-продажу. На підтвердження даного факту позивачем була надана ксерокопія розписки, написаної ОСОБА_6 04.12.2009 року, в якій зазначено, що ОСОБА_6 дав у борг ОСОБА_5 чотирнадцять тисяч Євро на вісім місяців, а ОСОБА_5 на праві доручення від ОСОБА_3 продала йому будинок по вул..Будьоного, 229 в заставу чотирнадцяти тисяч Євро. Після повернення цих грошей ОСОБА_6 зобовязується повернути будинок. Гроші повинні бути повернуті до 05.10.2010 року(а.с.4).

На виконання взятих на себе зобовязань, щодо повернення позичених грошових коштів ОСОБА_5 повертала ОСОБА_6 кошти з 04.01.2010 року до 02.11.2010 року, всього було повернуто 4925 Євро, що підтверджується підписами ОСОБА_6 на звороті розписки (звор. сторона а.с.4).

ОСОБА_6, у поясненнях наданих суду першої інстанції, не заперечував факту написання зазначеної розписки, але пояснив, що написанням цієї розписки обіцяв ОСОБА_5 пізніше продати цей будинок.

Однак, відмовляючи в задоволенні позову та зазначаючи в рішенні, що надана копія розписки стосується інших правовідносин, та до договору, який оспорюється, не має відношення, суд першої інстанції не взяв до уваги, що текст розписки свідчить про те, що 04.12.2009 року ОСОБА_6 надав в борг ОСОБА_7 в борг 14000 Євро, а вона продала будинок в заставу ОСОБА_6, після повернення цих коштів ОСОБА_6 зобовязувався повернути будинок.

04 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено спірний договір купівлі-продажу, за яким житловий будинок продано за 140037 гривен, що було еквівалентним 14000 Євро. Зазначення в п.4 договору про передачу коштів від ОСОБА_6 ОСОБА_8 до підписання договору, колегія суддів не вважає достовірним доказом твердження ОСОБА_6, оскільки дана сума фактично дорівнює сумі, зазначеній в розписці від 4 грудня 2009 року, і тому оцінюється як доказ на користь позивача. Інші докази передачі коштів за договором купівлі-продажу будинку у сторін відсутні.

ОСОБА_6, у пояснення наданих суду апеляційної інстанції, не заперечував, що відмітки про повернення боргу, які зазначені на зворотній стороні розписки, були зроблені ним, і не заперечував, що ОСОБА_9 повертала йому вказані там суми коштів в зазначені дати, але пояснив, що повертала вона йому інший борг. В підтвердження даного факту ОСОБА_6 надав суду розписки, відповідно до яких ОСОБА_5 29.07.2010 року та 25.08.2010 року взяла в борг у ОСОБА_6 2420 доларів США та 3840 доларів США, відповідно. Однак ,колегія суддів не бере до уваги вказані розписки, оскільки вони датовані пізнішими датами, ніж ОСОБА_5 почала віддавати борг ОСОБА_6 - 500 Євро 4 січня 2010 року (через місяць після написання розписки та укладення договору купівлі-продажу).

Згідно відміток про повернення боргу остання сума була передана ОСОБА_6 02.11.2010 року.

25.01.2011 року ОСОБА_6 здійснив державну реєстрацію договору купівлі-продажу будинку в Херсонському ДБТІ (а.с.7).

На думку колегії суддів, факт здійснення державної реєстрації права власності на будинок більш ніж через рік після укладення договору купівлі-продажу, після того, як ОСОБА_5 не повернула суму боргу, зазначену в розписці від 04.12.2009 року та перестала сплачувати борг, також є підтвердженням виконання ОСОБА_6 домовленостей, обумовлених розпискою від 04.12.2009 року.

На підтвердження відсутності намірів сторін укладати договір купівлі-продажу, апелянти зазначають, що будинок ОСОБА_6 не передавався. Даний факт підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Так, в травні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_10 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації. Заочним рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 20 липня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 27.09.2011 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, зробивши висновок про відсутність підстав для визнання правочину удаваним. При цьому суд, при розгляді справи не уточнив правову підставі визнання договору недійсним, чим було порушено вимоги ст.11 ЦПК України, так як не встановлено межі позовних вимог. Сама по собі вказівка позивачем конкретної норми закону не обмежує суд тільки цією нормою з огляду на підстави позову, пояснення заявника та доведені ним обставини.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник позивача апелянта та апелянт ОСОБА_4 представник відповідача ОСОБА_5 уточнили, що підставами визнання оспорюваного договору недійсним є його фіктивність, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_5, укладаючи договір купівлі продажу будинку, власником якого є ОСОБА_3, не мали наміру створити наслідки, які обумовлені ним.

У ст.234 ЦК України зазначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянтів, оскільки наявність боргових відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та передача ОСОБА_5, належного ОСОБА_3 будинку в заставу, за своїми зобовязаннями, на що вона не була уповноважена позивачем, не вказують про те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виникли будь-які права та обовязки. В звязку з чим оспорюваний договір купівлі-продажу є фіктивним, оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином кошти за договором купівлі-продажу не сплачувались, будинок не передавався.

Як розяснено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Таким чином, переглядаючи судове рішення в апеляційному порядку в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, ст.ст.203, 215, 234, 236, 655 ЦК України та керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.2,3,4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 27 вересня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 229 з надвірними будівлями по вул..Будьоного в м.Скадовськ Херсонської області, укладений 04 грудня 2009 року між ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_6, що посвідчений приватним нотаріусом Скадовського нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_11.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: