АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 2/2011/1621/2012
Провадження № 22-ц-/2090/5008/2012р. Головуючий 1 інст.-Григор»єва А.О.
Категорія: договірні доповідач Кірсанова Л.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Крилової Т.Г., Трішкової І.Ю.,

при секретарі Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 березня 2012 року по справі за позовом позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона зі своїм чоловіком була власником квартири АДРЕСА_1. Після смерті чоловіка, який помер 17 січня 2001 року вона успадкувала ? частину квартири. Після цього залишалась проживати одна. Нещодавно їй виповнилось 73 роки, вона часто хворіє та потребує стороннього догляду. У місті Харкові проживає онук ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого вона допомагала дочці виховувати та з яким у неї були дуже гарні стосунки. Онук запропонував їй жити разом. Він пообіцяв їй доглядати за нею, допомагати харчуванням, жити однією сім*єю, утримувати квартиру у належному стані. Замість цього онук попросив її відписати належну їй квартиру. Вона повірила обіцянкам онука та 25 травня 2009 року уклала з ОСОБА_2 у приватного нотаріуса ОСОБА_4 договір, помилково вважаючи, що в ньому передбачені всі права та обов*язки сторін. Позивачка зазначила, що перший час онук поводився з нею гарно і нарікань з її боку не було. Але останній час відповідач змінив своє ставлення до неї. Він ігнорує її присутність у квартирі, зайняв кімнату з балконом та закрив її на замок. Вона не має де просушити білизну, подихати свіжим повітрям. В літні спекотні дні змушена перебувати в розпеченій сонцем кімнаті, вікна якої виходять на південь. Вона не має можливості вільно користуватись місцями загального користування. Ввечері онук з молодою дружиною проводять багато часу на кухні, вона в цей час не може туди заходити, бо вони закривають двері і якщо вона туди зайде зігріти чай, то вони замовкають і чекають, коли вона вийде. Своєю поведінкою онук нехтує її присутність в квартирі. Вона почуває там себе непотрібною квартиранткою. Більш того, відповідач останнім часом погрожує їй тим, що продасть квартиру, а її залишить без житла. Позивачка зазначає, що вона помилялась при укладенні договору дарування , повірила онуку і якби знала, що він так погано поведе себе, то ніколи б не укладала цей договір. Тому позивачка просила суд визнати недійсним договір дарування спірної квартири, укладений з відповідачем ОСОБА_2 25.05.2009 року та повернути сторони в попередній стан.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги не визнали. Поянювали, що ОСОБА_3 добре розуміла, що укладає саме договір дарування квартири. Пояснення позивачки, що онук, тобто відповідач після дарування квартири почав погано ставитися до неї надумані.

Представник третьої особи приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_4- ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечував. Посилався в судовому засіданні на те, що ОСОБА_3 спочатку хотіла укласти з внуком договір купівлі - продажу квартири. Нотаріус роз»яснила їй, що можна укласти договір дарування або договір довічного утримання. ОСОБА_3 виявила бажання укласти договір дарування та зазначила, що залишиться проживати в подарованій квартирі разом з онуком. Вона була ознайомлена з договором дарування, все розуміла.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 березня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнаний недійсним договір дарування спірної квартири укладений 25 травня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 та сторони повернуто в попередній стан. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 236,00 грн.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ті ж докази, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи убачається та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є власником квартири N213 в будинку № 64-6 по пр. Леніна у м. Харкові. 25 травня 2009 року вона подарувала вказану квартиру своєму онуку ОСОБА_2 Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 1701. Пункт 2 цього договору передбачає встановлення та припинення особистого сервітуту(а.с.2,7,8,9-10,11).

З пояснень позивача, його представника в суді першої та апеляційної інстанції вбачається, що відповідач є рідним онуком позивачки, в дитинстві мешкав з бабусею та дідусем, стосунки між ними були теплими, родинними.

Зазначені обставини підтвердив також і відповідач.

З пояснень позивача та свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8 встановлено, що останнім часом відповідач ОСОБА_2 змінив своє ставлення до ОСОБА_3 . Позивачка не має можливості вільно користуватись спірною квартирою. Відповідач зайняв кімнату з балконом та закрив її на замок. Позивачка займає кімнату без балкону, не має можливості вийти на балкон подихати свіжим повітрям, просушити білизну, а тому мокру білизну вона розвішує на дивані, стільцях у своїй кімнаті. Позивачка не має можливості приготувати собі їжу, коли на кухні знаходиться відповідач та його дружина, не має можливості на кухні поїсти та випити чай. Не поодинокі випадки, коли відповідач або його дружина залишають у ванні замочену білизну і вона не може скористуватись ванною кімнатою.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивачка пояснила, що укладаючи договір дарування, вона думала, що буде проживати з улюбленим онуком однією сім*єю, але вона помилилась та якби знала, що онук так змінить своє ставлення до неї, то ніколи б не уклала цей договір. Ця помилка її дуже пригнічує і має суттєве значення, так як вона не тільки не відчуває себе хазяйкою квартири, але й бачить, що вона там зовсім не потрібна та зайва. Вказані пояснення позивачка підтвердила і в суді апеляційної інстанції.

Зазначене не спростовано відповідачем та його представником.

Відповідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов*язків сторін. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Судова колегія, аналізуючи надані сторонами докази, приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_3 при укладенні договору дарування помилялась відносно прав та обов*язків сторін по договору і ця помилка мала для її подальшого життя суттєве значення, так як поведінка відповідача порушила її звичайний уклад життя, вона постійно перебуває у пригніченому стані. Якби вона могла передбачити таке ставлення до себе з боку відповідача, то ніколи б не уклала такий договір.

Згідно ч.3 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

В зв»язку з наведеним суд першої інстанції обґрунтовано визнав позовні вимоги ОСОБА_3 доведеними. Апелянт та його представник не надали жодного доказу, який би спростував посилання позивачки. Тому районний суд правильно визнав, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 20- денний термін з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: