Справа № 1902/1479/2012
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2012 року

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Денисова Т.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту,

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просить провести реальний поділ земельної ділянки площею 985 кв.м, яка розташована по вул..Гніздовського,6 в м.Борщеві Тернопільської області, відповідно до ідеальних часток у спільному будинковолодінні з врахуванням господарських споруд згідно висновку будівельно-технічного дослідження № 1992 від 7 травня 2012 року, зокрема, виділити їй земельну ділянку площею 607 кв.м, виділити відповідачу 378 кв.м., та встановити земельний сервітут відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження № 1992 від 7 травня 2012 року: щодо земельної ділянки ОСОБА_1 площею 15 кв.м для проходу, проїзду на велосипеді ОСОБА_2, щодо земельної ділянки ОСОБА_2 площею 44 кв.м для проходу, проїзду на велосипеді ОСОБА_1, посилаючись на те, що тривалий час обидва співвласники житлового будинку не можуть дійти згоди щодо користування земельною ділянкою, яка виділена їм у спільну сумісну власність для обслуговування житлового будинку № 6 по вулиці Гніздовського у м.Борщеві, через що між їхніми сімями склалися неприязні відносини.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що рішенням Борщівського районного суду від 16 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 27 березня 2012 року, відмовлено позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки.

Окрім обґрунтування рішення суду про відмову в задоволенні позову, зазначеного у даній позовній заяві суд не може прийняти до уваги висновок земельно-технічної експертизи № 2185 від 26 грудня 2011 року, оскільки у даному висновку не визначено, кому із співвласників слід виділити земельні ділянки, на які пропонується встановити земельний сервітут (44 та 15 кв.м) за вказаними варіантами, а також порушуються права відповідачки ОСОБА_2 та третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4В, на вказану земельну ділянку, - суд, згідно мотивувальної частини рішення від 16 лютого 2012 року, прийшов також до висновку, що, як вбачається з додатку № 2 висновку експертизи, розміри земельної ділянки площею 44,00 кв.м, яку позивачка ОСОБА_1 пропонує використовувати спільно як прохід, заїзд з вулиці Гніздовського, є недостатні для проїзду автомобілем.

Також суд вказав, що відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Таких документів щодо спірної земельної ділянки позивачкою суду не надано.

З даним висновком суду погодилася і колегія суддів судової падати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області. В ухвалі суду зазначено, що враховуючи, що орган місцевого самоврядування передав сторонам земельну ділянку безоплатно у спільну сумісну власність, тому є необґрунтовані вимоги позивачки ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки відповідно до розміру часток сторін у спільній власності на будинок. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на момент пред»явлення позову та розгляду справи сторони не набули права власності на спірну земельну ділянку, яке посвідчується державним актом та відповідною державною реєстрацією, оскільки отримавши вищевказане рішення органу місцевого самоврядування не вчинили будь-яких дій, які передбачені ст.118 ЗК України для оформлення своїх прав землевласників.

Зі змісту даної позовної заяви не вбачається доказів набуття сторонами права власності на спірну земельну ділянку, яке посвідчується державним актом та відповідною державною реєстрацією, а також не зазначено доказів позбавлення сторін можливості отримати Державні акти на право власності на земельну ділянку та зареєструвати їх в установленому законом порядку, як це вказано в позовній заяві.

У вимогах повторно ставиться питання про поділ земельної ділянки пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, а також встановлення сервітуту на ті ж самі 44 кв.м, які були предметом дослідження та оцінки попереднім судом першої інстанції.

Окрім цього, ухвалою Борщівського районного суду від 12 липня 2012 року відмовлено у відкритті провадження у справі за аналогічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту на підставі п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України.

Враховуючи, що вищевказане рішення суду від 16 лютого 2012 року ухвалене щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд вважає, що у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту, слід відмовити.

Керуючись п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно.

Суддя Борщівського районного суду Т.С.Денисова