Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Мелінишин Г.П., Шалаути Г.І.

секретаря Балагури М.О.

з участю: позивачів ОСОБА_1,

ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду від 04 січня 2012 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду від 04 січня 2012 року частково задоволено позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14099,90 грн. відшкодування завданої матеріальної та 100 000 грн. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 140,99 грн. судового збору.

На дане рішення суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд не дав належної оцінки доказам зібраним в матеріалах кримінальної справи про вчинення ним ДТП, зокрема, те що потерпілий ОСОБА_5 здійснив ряд порушень правил дорожнього руху, що є в причинному звязку з ДТП, та підтверджується висновком судової авто-технічної експертизи від 28.04.2007 року, яку суд на думку апелянта безпідставно не взяв до уваги.

Також апелянт зазначає, що з 2005 року всі зусилля позивачів, були спрямовані на те, щоб довести правоохоронним органам причетність до злочину його сина, і саме тому вони ________________________________________________________________________________

Справа №2/0906/85/2012 Головуючий у 1 інстанції Лицур І.М.

Провадження № 22ц/0909/449/2012 Суддя-доповідач ОСОБА_6

Категорія 31

були виключені з активного життя.

Не погоджується апелянт і з рішенням суду в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. Так, судом не враховано той факт, що він є перестарілою особою, часто хворіє, його пенсія становить менше 1000 грн., а тому відшкодувати моральну шкоду у визначеному судом розмірі він не може. Притягнення його до кримінальної відповідальності, та юридичне переслідування позивачами з 2007 року, що супроводжувалося написанням апеляційних, касаційних та десятків інших скарг в різні установи, на думку відповідача,є достатньою компенсацією завданої моральної шкоди.

Також апелянт вказує, на безпідставне стягнення з нього витрат за надання правової допомоги та витрат за ремонт мобільного телефону. Адвокат позивачів жодної участі у справі не брала; позовна заява написана юридичною особою «Юридичного центру», а тому рахунок про оплату за представництво в суді, якого насправді не було, не може братися судом до уваги, а відповідно і стягнення з нього цих витрат є незаконним.

Вважає, що після аварії мобільний телефон був справний, оскільки з нього був здійснений дзвінок про виклик швидкої допомоги; довідка про несправність пристрою, на думку апелянта, не може братися судом до уваги.

Незаконним вважає ОСОБА_4 і стягнення вартості квитків за поїздки позивачів, оскільки такі були повязані з подачею ними відповідних скарг в правоохоронні органи.

Що стосується авансу за виготовлення надмогильного памятника, то як було встановлено судом, такий і досі не виготовлений, термін його виготовлення минув, а тому, на думку апелянта, аванс має бути повернений позивачам особою, яка його отримала.

Рішення суду першої інстанції ОСОБА_4 просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в загальній сумі 2086 грн.19 коп.

В судове засідання ОСОБА_4, будучи належно повідомленим про розгляд справи, не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та його представник доводи апеляційної скарги заперечили, рішення суду вважають законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачів, доводи представника, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вірно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_1 рухаючись центральною дорогою в с. Гошів Долинського району, не врахувавши дорожньої обстановки та не обравши безпечної швидкості 05.08.205 року здійснив наїзд на ОСОБА_5

В результаті отриманих травм ОСОБА_5 помер.

Постанову Долинського районного суду від 16.06.2010 року, якою встановлено вчинення ОСОБА_4 злочинів, передбачених ст. 286 ч.2, ст.135 ч.1 КК України ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 07.10.2010 року та ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.05.2011 року залишено без змін, вона є чинною і на даний час.

На основі здобутих та досліджених в судовому засіданні доказів, судом першої інстанції також вірно встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_4, позивачам, які є батьками потерпілого спричинено значні моральні страждання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1168 ЦК України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на моральне відшкодування у зв'язку зі смертю свого сина, тому рішення суду першої інстанції в цій частині також відповідає вимогам матеріального права.

Більше того, як роз'яснено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"( в редакції 2001 року), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про заподіяння позивачам моральної шкоди, оскільки загибель сина вплинула на емоційний стан позивачів, змінила їх життя, спричинивши моральні страждання.

Розмір моральної шкоди в сумі 100 000 грн. визначений з врахуванням ступеня вини відповідача у її заподіянні, а також з врахуванням незворотності втрати, що її зазнали позивачі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи апелянта, про те, що позивачі були виключені з активного життя через спрямування своїх зусиль на обмову його сина не приймаються судом до уваги,оскільки причетність сина відповідача до наїзду на ОСОБА_5 була предметом перевірки правоохоронних органів та суду.

Доводи в частині відшкодування витрат за надання правової допомоги також є безпідставними, оскільки питання вирішено судом у відповідності до ст. 84 ЦПК України.

Що стосується витрат за оплату ремонту мобільного телефону, то жодної інформації, яка б спростовувала достовірність наданої позивачами довідки, ОСОБА_4 ні в суді першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Як повідомили апеляційному суду позивачі, договір на виготовлення надмогильного памятника є чинним і на даний час, однак памятник не встановлений через брак коштів для здійснення остаточного розрахунку.

Зазначена обставина, на переконання судової колегії, заслуговує на увагу, а доводи апелянта у цій частині (стягнення з нього авансу на виготовлення) відхиленню.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни з мотивів зазначених апелянтом, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.,ст. 307; 308; 313- 315; 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 04 січня 2012 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_7