Справа № 206/3493/2012 Провадження № 22-ц/0290/2177/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 46 Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2012 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Вавшка В.С.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю апелянтки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, позивачки ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_5

про поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 07 червня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

18 травня 2012 року ОСОБА_4 звернулася в Замостянський районний суд м. Вінниці з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя (а.с. 3-5). У заяві вказувала, що 22 березня 2012 року відповідач набув у власність житловий будинок загальною площею 472,2 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами № 10 по вул. Гонти в м. Вінниці, отримав у виконкомі Вінницької міської ради свідоцтво про право власності на дану нерухомість. Позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 з 11 жовтня 2011 року, тому як подружжя має право на половину майна, нажитого у шлюбі. Просила визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя вказаний будинок та поділити його в натурі, визнавши за нею право власності на вказані в позовній заяві приміщення, а також на гараж-сарай під літерою «Б» та навіс під літерою «а2».

В ході розгляду справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_5 07 червня 2012 року подав суду заяву про визнання позову у повному обсязі ( а. с. 28 ), просив вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 07 червня 2012 року позов задоволено. Визнано обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 10 по вул. Гонти в м. Вінниці у складі житлового будинку літера «А» загальною площею 472,2 кв.м., в тому числі житловою площею 208,1 кв.м., навісу літ. «а2», гаража-сараю літ. «Б», господарських споруд № 1- № 10. Поділено дану нерухомість між сторонами у справі у взає-мно погодженому варіанті ( а. с. 40-47 ).

25 червня 2012 року на судове рішення від 07 червня 2012 року подана апеляційна скарга ОСОБА_2В ( а. с. 52-74 ), де зазначено, що дане рішення порушує права апелянтки, її малолітнього сина. Апелянтка вказує, що судом першої інстанції неповно зясовані та не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи. Судом порушено норми матеріального права, застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини. ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване нею судове рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Ухвалою судді апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2012 року ( а. с. 88 ) ОСОБА_2В поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 07 червня 2012 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, їхніх представників, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне зясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що відповідач 11 років перебував у зареєстрованому шлюбі з апелянткою ОСОБА_2: з 03 серпня 1999 року по 30 серпня 2010 року (рішення Замостянського райсуду м. Вінниці про розірвання шлюбу, а. с. 60). Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно договору купівлі-продажу від 04.08.1989 року відповідач ОСОБА_5 купив цілий житловий будинок № 10 по вул. Гонти в м. Вінниці на земельній ділянці площею 436 кв.м. Придбаний будинок був саманний, житловою площею 17,8 кв.м.

Актом прийомки до експлуатації індивідуального житлового будинку та

господарських споруд від 13.04.1994 року № 284, затвердженим рішенням виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 28.04.1994 року № 351 будинок № 10 по вул. Гонти в м. Вінниці житловою площею 88,6 кв. м., загальною площею 137,2 кв.м., прийнято до експлуатації. Відповідно до акту будівництво було розпочате в 1991 році і закінчене в 1993 році. На дану нерухомість ОСОБА_5 05.05.1994 року було видане свідоцтво про право приватної власності.

В період шлюбу з ОСОБА_2 актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта від 17.04.2006 року було прийнято в експлуатацію прибудову до приватного житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями по вул. Гонти, 10 в м. Вінниці. Внаслідок здійсненого під час шлюбу будівництва істотно збільшилася площа житлового будинку: з 137,2 кв.м. до 627,2 кв.м., побудовано нові господарські будівлі і споруди, а саме гараж-сарай «В» розміром понад 24 кв.м., навіс «а2» приблизно також розміру.

Дані фактичні обставини справи встановлені рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 квітня 2012 року, що набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2012 року (а. с. 29-36). Ці судові рішення наразі оскаржені ОСОБА_2 в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ через відмову у її позові до ОСОБА_5 про визнання житлового будинку обєктом права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, встановлення порядку користування присадибною ділянкою.

11 жовтня 2011 року відповідач ОСОБА_5 зареєстрував шлюб із ОСОБА_4, а 22 березня 2012 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок загальною площею 472,2 кв.м., видане виконкомом Вінницької міської ради на підставі рішення від 22 березня 2012 року, зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 березня 2012 року за № 29827811.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 цього кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Між сторонами у справі склалися правовідносини, що регулюються нормами СК України в частині підстав набуття права спільної сумісної власності подружжя, права подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, нормами ЦК України відносно права спільної сумісної власності та поділ відповідного майна.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про визнання нерухомості обєктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ цього майна, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок загальною площею 472,2 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами як єдиний обєкт нерухомості набутий відповідачем у власність в шлюбі з позивачкою та з врахуванням наявності між сторонами у справі договору від 20.10.2011 року № 1/11 про цільову безповоротну фінансову допомогу у розмірі 300000,00 гривень є спільною су-місною власністю подружжя і підлягає поділу в натурі. Оскільки позов визнаний відповідачем і це визнання не суперечить законові, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд вирішив майновий спір за сім днів ( з моменту відкриття провадження у справі 31.05.2012 року до ухвалення судом рішення 07.06.2012 року.

З висновками суду першої інстанції погодитися не можна. Суд формально підійшов до вирішення питання про законність і обґрунтованість набуття у власність ОСОБА_4 як подружжям будівель по вул. Гонти, 10 в м. Вінниці.

Визнання відповідачем позову не може служити підставою для автоматичного його задоволення.

Суд першої інстанції мав би звернути увагу, що згідно з ч. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Справи повинні вирішуватися судом за суворого дотримання принципів цивільного судочинства, а саме змагальності сторін, диспозитивності у процесі, за ретельної перевірки належності і допустимості доказів, ґрунтовної та неупередженої їх юридичної оцінки.

Фактично між сторонами у справі спору, як такого, не було і немає.

Разом з тим, позивачка ОСОБА_4 як подружжя, не довела належними і допустимими доказами своє право на спірне майно як подружжя відповідача.

З матеріалів справи вбачається, рішеннями Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 квітня 2012 року, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2012 року ( а. с. 29-36 ) встановлено, що ще в квітні 2006 року уже були прийняті в експлуатацію спірні обєкти нерухомості. Відповідно технічного паспорту від 17.02.2006 року ( а. с. 9-18 ) загальна площа всього житлового будинку № 10 по вул. Гонти в м. Вінниці складає 472,2 кв. м., житлова площа - 208,1 кв.м.

11 жовтня 2011 року сторони у справі уклали шлюб ( а. с. 6 ), 22 березня 2012 року ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 22 березня 2012 року № 677 отримав свідоцтво про право приватної власності на спірне майно, 27 березня 2012 року здійснено державну реєстрацію цього права в КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» ( а. с. 7, 8 ).

Крім формальної підстави набуття права власності на нерухомість як подружжям, ОСОБА_4 посилалася іще на ту обставину, що 20.10.2011 року нею з чоловіком було укладено договір № 1/11 цільової безповоротної фінансової допомоги ( а. с. 27 ), за яким вона передала ОСОБА_5 300000,00 гривень виключно для здійснення капітального ремонту та реконструкції двоповерхової прибудови з цокольним поверхом ( Літ. А1) до будинку № 10 по вул. Гонти в м. Вінниці.

Жодних доказів щодо реального здійснення капітального ремонту та реконструкції прибудови до будинку суду не надано. Крім цього, приймаючи до уваги посилання позивачки на такий договір, суд першої інстанції застосував при вирішенні позову закон, що не поширюється на правовідносини, які склалися між сторонами у справі.

Колегія суддів апеляційного суду зважає на те, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 квітня 2012 року, яким апелянтці відмовлено у позові до ОСОБА_5 про визнання житлового будинку з прибудовою, господарськими спорудами і будівлями обєктом права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, встановлення порядку користування присадибною ділянкою, набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2012 року (а. с. 29-36). Разом з тим, слід мати на увазі, що ці судові рішення оскаржені ОСОБА_2 в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і їм повинна бути надана правова оцінка вищою судовою інстанцією.

Суд першої інстанції 07 червня 2012 року ухвалив рішення про задоволення заявленого позову, допустивши такі порушення, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, які у відповідності з положеннями ст. ст. 10, 11, 31, 215 ЦПК України тягнуть скасування оскаржуваного рішення як незаконного, необґрунтованого і ухвалення на підставі ст. 309 ЦПК України нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 07 червня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя скасувати.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:

Судді: