У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2012 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого: Мартинюка В.І.,

суддів: Кадєтової О.В.,

Ізмайлової Т.Л.,

Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Управління
архітектури та містобудування
Одеської міської ради, третіх осіб із
самостійними вимогами ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, що діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_9,
треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, приватний
нотаріус ОСОБА_12, про приведення
приміщення в попередній стан, визнання
недійсним договору міни, стягнення
моральної шкоди, об'єднаному із ним
позовом ОСОБА_8 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про
виділення нерухомого майна в натурі,
визнання права власності на виділене
нерухоме майно, за касаційною скаргою
ОСОБА_8, яка діє від свого імені та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_9,
ОСОБА_7, поданої представником - ОСОБА_13,
на заочне рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 11 грудня 2008
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 7 жовтня 2010 року

в с т а н о в и л а:

У вересні 2006 року Управління
архітектури та містобудування
Одеської міської ради звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_7 про приведення
приміщення у попередній стан.

У жовтні 2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7
про знесення самовільно побудованого
3-х поверхового житлового будинку в
АДРЕСА_1, стягнення моральної шкоди,
який в подальшому неодноразово
уточняли та остаточно просили
зобов'язати відповідача, як власника
суміжного житлового будинку в АДРЕСА_1,
знести за власний рахунок побудований
2-х поверховий житловий будинок,
відновити демонтований ним паркан,
визнати недійсним договір міни від 31
липня 2006 року та відшкодувати моральну
шкоду в розмірі по 500 000 грн. кожному (т. 1
а.с. 16-17, 108, т. 2 а.с. 11-13, 27-29, 36-38, 200).

Також у листопаді 2006 року ОСОБА_6
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7
про усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом знесення об'єкта
самовільного будівництва та
відшкодування моральної шкоди, який
неодноразово уточнювала та остаточно
просила зобов'язати ОСОБА_14 усунути
перешкоди в користуванні власністю
шляхом знесення самовільно
побудованої двохповерхової будівлі та
стягнути матеріальну та моральну шкоду
в розмірі 300 000 грн. (т. 1 а.с. 54-55, т. 2
а.с.296-297).

У грудні 2006 року ОСОБА_8, яка діє в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_9
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_10
про виділення нерухомого майна в
натурі, визнання права власності на
виділене нерухоме майно, в подальшому
ОСОБА_8 надала до суду доповнення про
зменшення позовних вимог до ОСОБА_10 та
просила виділити неповнолітньому
ОСОБА_9 Ѕ частину житлового будинку з
надвірними спорудами (т. 2 а.с. 301-304, т. 3
а.с. 4-6).

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 18 травня 2007 року залучено
ОСОБА_5, ОСОБА_4 до участі у справі за
позовом Управління архітектури та
містобудування Одеської міської ради
до ОСОБА_7, третя особа: Одеська міська
рада, про знесення самочинно
побудованого будівництва та
зобов'язання відповідача відновити
демонтований паркан.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 18 травня 2007 року цивільну
справу № 2-985/07 за позовними заявами
Управління архітектури та
містобудування Одеської міської ради,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_9, треті особи:
Одеська міська рада, ОСОБА_10, про
приведення приміщення в попередній
стан, усунення перешкод в користуванні
власністю, знесення об'єкта
самочинного будівництва, відновлення
меж огорожі, стягнення моральної шкоди,
визнання недійсним договору міни та
матеріали цивільної справи № 2-5889/07 за
позовною заявою ОСОБА_8 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_9 до ОСОБА_10
про виділення нерухомого майна в
натурі, визнання права власності на
виділене нерухоме майно, об'єднано в
одне провадження.

У листопаді 2007 року ОСОБА_8 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_9 звернулась
до суду з позовом до Управління
архітектури та містобудування
Одеської міської ради про
відшкодування моральних збитків
незаконним забезпеченням позову (т. 2
а.с. 139-142).

У січні 2008 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до Управління
архітектури та містобудування
Одеської міської ради про
відшкодування моральних збитків
незаконним притягненням до
адміністративної відповідальності.

У травні 2008 року ОСОБА_15 та ОСОБА_16
звернулись до суду з уточнюючим
позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_17 про
зобов'язання відповідачів, як
власників суміжного житлового
будівництва знести за свій рахунок
самовільно побудований житловий
будинок та відновити демонтовану ними
огорожу, дозволити, тимчасово,
встановити залізний щит та стягнути
компенсацію за понесені матеріальні та
моральні збитки в розмірі 250 000 грн.
кожній ( т. 2 а.с. 290-291).

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 11 грудня
2008 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 7 жовтня 2010 року, позовні
вимоги Управління архітектури та
містобудування Одеської міської ради
задоволено повністю.

Позовні вимоги третіх осіб із
самостійними вимогами ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_7 за власний рахунок
привести самочинно реконструйований
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 у попередній стан
згідно з технічною документацією КП
«ОМБТІ» та «РОН» шляхом знесення
самочинно зведених прибудови та
другого поверху.

Зобов'язано ОСОБА_7 за власний рахунок
привести в попередній стан, що існував
до початку самочинного будівництва та
демонтувати встановлену ним огорожу
між будинками, розташованими за
адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Визнано недійсним договір міни від 31
липня 2006 року, укладений між ОСОБА_11, що
діяв в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_9 з однієї сторони та ОСОБА_7,
ОСОБА_8 з другої сторони, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_12

Позовні вимоги третіх осіб відносно
стягнення з відповідача ОСОБА_7
моральних збитків виділено в окреме
провадження з одночасним залишенням їх
без руху з підстав, встановлених ст. 121
ЦПК України, про що постановлено ухвалу
у вигляді окремого процесуального
документа.

Позов ОСОБА_8 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про
виділення нерухомого майна в натурі,
визнання права власності на виділене
нерухоме майно залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, яка діє від
свого імені та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_9, представник
ОСОБА_7 - ОСОБА_13 порушують питання про
скасування оскаржуваних рішень судів,
із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
Управління архітектури та
містобудування Одеської міської ради,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, що діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_9, про знесення
самочинно зведених прибудови та
другого поверху житлового будинку, про
демонтаж встановленої огорожі між
будинками, суди виходили з того, що
прибудова та другий поверх житлового
будинку, встановлена огорожа між
будинками є об'єктами самочинного
будівництва, збудовані відповідачем
без жодних дозвільних документів,
затверджених проектних матеріалів, які
б надавали право на будівництво або
реконструкцію, з порушенням ст. 96 КУпАП,
ст. 29 Закону України «Про планування і
забудову територій», ст.ст. 9, 28 Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
та керувалися при цьому ч.ч.4,5 ст. 319,
абз.2 ч.7 ст. 376 ЦК України.

Однак, з такими висновками судів
повністю погодитися не можна з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 375 ЦК України
власник земельної ділянки має право
зводити на ній будівлі та споруди,
здійснювати перебудову, а також
дозволяти будівництво на своїй ділянці
іншим особам. Право власника на
забудову здійснюється ним за умови
додержання архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

Суди, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК
України, не взяли до уваги те, що ч.7 ст.
376 ЦК України, якою керувалися при
ухваленні рішення, передбачає
можливість знесення об'єкта
самочинного будівництва на земельній
ділянці, що належить відповідачу на
праві власності, за позовом
відповідного органу державної влади,
як крайньої міри, лише у разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил, та в разі
неможливості проведення відповідної
перебудови або відмови особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво від її
проведення.

Враховуючи викладене, суди не з'ясували
в чому полягає істотне порушення
відповідачем будівельних норм і правил
та яких архітектурних, санітарних,
екологічних, протипожежних вимог і
правил не додержався останній при
здійсненні реконструкції житлового
будинку. Також суди не встановили, що
проведення відповідної перебудови
неможливе або особа, яка здійснила
будівництво, відмовилася від її
проведення.

Крім того, суди не звернули уваги на те,
що Постановою КМУ №1035 від 9 вересня 2009
року, яка набрала чинності з 15 жовтня 2009
року, затверджений Тимчасовий порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом приватних житлових
будинків садибного типу, дачних та
садових будинків з господарськими
спорудами і будівлями, споруджених без
дозволу на виконання будівельних
робіт. Вказаним порядком було
встановлено механізм та умови
прийняття інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
експлуатацію закінчених будівництвом
приватних житлових будинків садибного
типу, дачних та садових будинків з
господарськими спорудами і будівлями,
споруджених забудовниками - фізичними
особами у період з 5 серпня 1992 р. до 1
січня 2008 р. без дозволу на виконання
будівельних робіт, на підставі заяви
про прийняття в експлуатацію, яку
подано до 31 грудня 2010 року.

Задовольняючи на підставі абз.2 ч.7 ст. 376
ЦК України позовні вимоги власників
суміжних земельних ділянок ОСОБА_5,
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про знесення
самочинно зведених прибудови та
другого поверху житлового будинку, про
демонтаж встановленої огорожі між
будинками, суди не врахували, що
задоволення позову можливе лише за
наявності підстав, передбачених ст.ст.
391, 396 ЦК України та ст. 103 Земельного
кодексу України і, як наслідок, не
дослідили які права позивачів порушує
вказане будівництво та яким чином; чи
можливо усунути перешкоди у
користуванні власністю для позивачів у
інший спосіб, ніж знесення, чи можлива
перебудова відповідно до норм та
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5,
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору міни, суди
керувалися ст. ст. 68, 71, 242, 244, 245 ЦК
України, ч. 2 ст. 177 СК України та
виходили з того, що за оскарженою
угодою 13-ти річна особа (ОСОБА_9)
фактично не могла самостійно
розпоряджатися та користуватися
нерухомим майном, отриманим у
власність шляхом обміну із власними
батьками; договір міни був укладений в
той час, коли самого нерухомого майна,
яке було передано неповнолітньому, вже
не існувало; громадянин ОСОБА_11, який,
відповідно до оскаржуваної угоди,
представляв інтереси неповнолітнього
ОСОБА_9, в порушення вимог ст.ст. 68, 71, 242,
244 ЦК України, здійснив таке
представництво особисто, без
довіреності органу опіки і піклування,
без будь-яких для цього правових
підстав.

Однак такого висновку суди дійшли з
неправильним застосуванням норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права з огляду на таке.

Судами встановлено, що за договором
міни від 31 липня 2006 року, укладеного між
ОСОБА_11, що діяв в інтересах
неповнолітнього громадянина ОСОБА_9 з
однієї сторони та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з
іншої сторони, неповнолітній ОСОБА_9
отримав у власність від ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 22/50 частин житлового будинку по
АДРЕСА_1.

Як встановлено матеріалами справи,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не є сторонами
договору міни від 31 липня 2006 року.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Пунктом 3 ст. 213 ЦПК України передбачено,
що суд має повно та всебічно з'ясувати
обставини справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, дослідити всі докази в їх
сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в порушення
вказаної норми при зверненні до суду не
зазначили обставини та не обґрунтували
яким чином та які їх права були
порушенні оспорюваним правочином,
однак це питання залишилося поза
увагою суду.

Крім того, висновок судів про те, що
громадянин ОСОБА_11, який представляв
інтереси неповнолітнього ОСОБА_9,
здійснив таке представництво особисто,
без довіреності органу опіки і
піклування, без будь-яких для цього
правових підстав, не ґрунтується на
матеріалах справи.

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент укладання
оспорюваного правочину відповідно до
ст.31 ЦК України був малолітньою особою
та мав право самостійно вчиняти дрібні
побутові правочини. За загальним
правилом, правочини, що виходять за
межі дрібного побутового правочину,
повинні вчинятися законними
представниками малолітньої особи на
підставах та в порядку, передбачених
чинним законодавством.

Розпорядженням Київської районної
адміністрації Одеської міської ради
№833 від 13 липня 2006 року було надано
дозвіл громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від
імені малолітнього ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1
вчинити правочин шляхом укладення
договорів міни щодо відчуження Ѕ
частини житлового будинку АДРЕСА_3, та Ѕ
частини земельної ділянки, розміщеної
за адресою АДРЕСА_3, та придбання на ім'я
малолітнього ОСОБА_9 22/50 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної
ділянки площею 0,0269 га, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1. Договори міни від
імені малолітнього підписати
представнику органу опіки та
піклування Київської районної
адміністрації Одеської міської ради,
головному спеціалісту служби у справах
неповнолітніх ОСОБА_11

Суди попередніх інстанцій на зазначені
вище обставини справи уваги не
звернули, належної оцінки їм не надали.

За таких обставин, порушення
процесуального закону, що були
допущені судами як першої так і
апеляційної інстанцій, унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи та прийняття законного рішення.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8, яка діє від
свого імені та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_9, ОСОБА_7,
поданої представником - ОСОБА_13,
задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11 грудня 2008 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
7 жовтня 2010 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.І.Мартинюк

Судді:
О.В. Кадєтова

Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук