Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-2595/12
РІШЕННЯ

Іменем України

06.11.2012 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Ковтонюк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля з підстав його фіктивності, визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля, поділ автомобіля як спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2012 року позивач звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на те, що з відповідачкою ОСОБА_2 він перебував в зареєстрованому шлюбі з 22.07.2000 по 03.05.2012 . В період шлюбу ними за спільні кошти, зокрема, придбано 25.02.2011легковий автомобіль універсал марки NISSAN QASHQAI, випуску 2008 року, за 112 000 гривень у ОСОБА_3, що підтверджується його розпискою та довіреністю на його ім'я та ім'я відповідачки на право розпорядження цим автомобілем. Сторони по справі та продавець ОСОБА_3не встигли надати даному договору письмової форми, оскільки це потребувало значного часу, коштів та присутності обох сторін в органах комісійної торгівлі, ДАІ, тощо.

В той же день, 25.02.2011 ОСОБА_3 під час оформлення довіреності після передачі йому грошей, передав сторонам по справі автомобіль, свідоцтво про його реєстрацію, ключі, оригінал довіреності, фактично був укладений договір купівлі-продажу автомобіля, наслідком чого було: передача продавцем та прийняття покупцями майна - автомобіля та передача покупцями, а продавцем- одержання грошей.

Відповідачка, навмисно, з метою уникнути поділу цього спірного автомобіля (одразу після укладання шлюбного договору 01.12.2011 року), без його відома та згоди, 20.12. 2011 уклала фіктивний правочин купівлі-продажу цього ж автомобіля на своє ім'я, шляхом отримання в ТОВ «Авто-Арсенал» довідки-рахунку № ДПІ-104262 від 20.12.2011 з ОСОБА_4 Після цього відповідачка змінила в Києво-Святошинському РЕВ реєстраційний документ та державний номерний знак автомобіля на АІ0895ВР.

Позивач вказував, що такий правочин не мав ніяких правових наслідків: ОСОБА_4 ніяких грошей від ОСОБА_5 не одержував ( тому що продав цей автомобіль ОСОБА_3 ще 18.10.2010 року шляхом видачі довіреності з правом розпорядження автомобілем), а ОСОБА_5 не одержала автомобіль (тому що він вже перебував в користуванні їхньої сім'ї з 25.02.2011 .

В звязку з цим позивач зазначав, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Домовленостей з цього приводу з відповідачкою він не досяг, а шлюбний договір діє лише з 01.12.2011 , тому автомобіль підлягає поділу на рівні частки шляхом визнання за ним права спільної власності на його 1/2 частку, тому просив :

Визнати недійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля універсала марки NISSAN QASHQAI, випуску 2008 року, колір бежевий, двигун обємом 1997 куб.см. № MR20663178A, кузов №SJNFBAJ10U1325637, з державним номерним знаком АА 8468 ІВ, згідно довідки-рахунку № ДПІ-104262 від 20.12.2011 між відповідачкою та ОСОБА_4, виданою ТОВ «Авто-Арсенал».

Визнати дійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля універсала марки NISSAN QASHQAI, випуску 2008 року, колір бежевий, двигун обємом 1997 куб.см. № MR20663178A, кузов №SJNFBAJ10U1325637, з державним номерним знаком АА 8468 IB, укладеним 25.02.2011 року між: з однієї сторони, ОСОБА_3 та, з другої сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Здійснити поділ легкового автомобіля універсала марки NISSAN QASHQAI, випуску 2008 року, колір бежевий, двигун обємом 1997 куб.см. № MR20663178A, кузов №SJNFBAJ10U 1325637, з державним номерним знаком АІ0895ВР, зареєстрований Києво-Святошинським РЕВ 21.12.2011 року та визнати за ОСОБА_1, ІПН-, місце реєстрації: АДРЕСА_1, право власності на його 1/2 частку.

Зобов'язати ОСОБА_2 провести перереєстрацію цього автомобіля в Києво-Святошинському РЕВ Київської області з внесенням даних про ОСОБА_1 як співвласника автомобіля, також стягнути судовий збір.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача позов не визнала..

Суд, вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 липня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований у Боярському міськвиконкомі Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №91 від 22.07.2000р., що підтверджується свідоцтвом про одруження від 22.07.2000 року.

З метою врегулювання майнових відносин між подружжям, як у шлюбі так і у випадку його розірвання сторони 01 грудня 2011 року уклали шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №1081.

Згідно Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей від 15 жовтня 2012 року наданого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_7, 18 жовтня 2010 року ОСОБА_4 надав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 довіреність на легковий автомобіль серійний номер кузова НОМЕР_1, марки NISSAN QASHQAI, випуску 2008 року. 25 лютого 2011 року ОСОБА_9 надав сторонам по справі довіреність у порядку передоручення на вищезазначений автомобіль.

В матеріалах справи відсутні фактичні дані які давали б суду можливість встановити обсяг прав які надавались ОСОБА_4 ОСОБА_10 ОСОБА_11 та ОСОБА_9, на спірний автомобіль на підставі доручення від 18.10. 2010. Копія такої довіреності сторонами до суду не надана.. В матеріалах справи відсутня також довіреність від 25.02.2011 якою ОСОБА_9 надав сторонам по справі, довіреність у порядку передоручення на спірний автомобіль, що унеможливлює встановлення судом обсягу прав, що мали сторони на підставі вищезазначеної довіреності від 25.02.2011.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного легкового автомобіля марки NISSAN QASHQAI, укладеного 25.02.2011 року між: з однієї сторони, ОСОБА_3 та, з другої сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивач не надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що станом на 25 лютого 2011 року ОСОБА_3 належав на праві приватної власності спірний автомобіль. В матеріалах справи відсутні також докази, що останній мав право на відчуження спірного автомобіля від імені ОСОБА_4

Суд не може покласти в основу свого рішення розписку від 25 лютого 2011 року складену начебто ОСОБА_3 про отримання ним грошей за спірний автомобіль від позивача , оскільки підпис ОСОБА_3 на цьому документі ніким не посвідчений. Тому суд не може вважати дану розписку належним та допустимим доказом.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

За таких обставин суд не може вважати укладеним договір купівлі-продажу спірного автомобіля від 25.02.2011 року оскільки стороною позивача не доведено, що даний договір дійсно був укладений, але без додержання форми, також позивачем не доведено, що ОСОБА_3 мав необхідний обсяг прав, щоб бути продавцем за даним договором. Тому суд відмовляє в задоволенні вимоги про визнання правочину дійсним.

Суд також не знаходить підстав в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля марки NISSAN QASHQAI, згідно довідки-рахунку № ДПІ-104262 від 20.12.2011 року, між відповідачкою та ОСОБА_4, виданою ТОВ «Авто-Арсенал», оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази які б підтверджували укладення такого договору. Жодною зі сторін до суду копія даного договору купівлі-продажу не надана, клопотання про витребування його копії сторони не заявляли.

Суд не вважає належним та допустимим доказом облікову картку приватного АМТ оскільки на ній відсутня печатка або штамп організації яка її видала, на ній також відсутній підпис особи, що її склала.

У відповідності з ч.2 ст.97 Сімейного кодексу України сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

Пунктом 2.4 шлюбного договору від 01.12.2011 року, укладеного між сторонами, передбачено, що рухоме і нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, є особистою приватною власністю того з подружжя, на імя якого воно придбане та зареєстроване у відповідності до вимог чинного законодавства України. Пунктом 4.2 даного договору також передбачено, що домовленості, викладені в даному договорі стосовно майна, зазначеного в п.2, поширюються на майно, що було придбане в шлюбі, як після так і до підписання даного договору.

Отже, зважаючи на те, що законодавством України передбачена державна реєстрація права власності на транспортні засобі та у відповідності до пунктів 2.4 та 4.2 шлюбного договору, суд приходить до висновку, що будь-який транспортний засіб, набутий в шлюбі сторонами по справі, не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю того з подружжя на імя якого він придбаний та зареєстрований незалежно від того, чи був такий транспортний засіб придбаний до підписання шлюбного договору чи після.

В звязку з вищевикладеним, а також оскільки в матеріалах справи відсутній правовстановлюючий документ на спірний автомобіль суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про поділ легкового автомобіля універсала марки NISSAN QASHQAI, випуску 2008 року, колір бежевий, двигун обємом 1997 куб.см. № MR20663178A, кузов №SJNFBAJ10U 1325637 з державним номерним знаком АІ0895ВР, зареєстрований Києво-Святошинським РЕВ 21.12.2011 року та визнанні за ОСОБА_1, ІПН-, місце реєстрації: АДРЕСА_1, право власності на його 1/2 частку.

Так, як суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на ? частину спірного автомобіля, то суд не знаходить правових підстав у задоволенні позову в частині зобовязання відповідачки провести перереєстрацію спірного автомобіля в Києво-Святошинському РЕВ Київської області з внесенням даних про ОСОБА_1 як співвласника автомобіля.

Оскільки сторона позивача не довела в судовому засіданні належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, то суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представник позивача не довела тих обставин на які посилалася як на підставу позовних вимог, не надала докази в обґрунтування позовних вимог, не спростувала тих обставин на які посилалася представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень, що є її обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював відповідачу та його представнику їх права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивачки оскільки вони не відповідають вимогам ст. ст.. 57-59 ЦПК України.

Керуючись ст. 658 ЦК України, ст.97 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-59, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля з підстав його фіктивності, визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля, поділ автомобіля як спільного сумісного майна подружжя, відмовити.

Заходи по забезпеченню позову вжиті ухвалою від 12.09.2012 року шляхом заборони вчинення будь-яких дій Києво-Святошинському РЕВ Київської області щодо проведення реєстраційних дій або внесення змін до реєстраційних документів, зняття з обліку для будь-якого відчуження на легковий автомобіль універсал марки NISSAN QASHQAI 2008 року випуску, колір бежевий, двигун обємом 1997 куб. см. №MR 20663178А, кузов №SJNFBAJ10U1325637, з державним номерним знаком АІ 0895 ВР, зареєстрований Києво-Святошинським РЕВ 21.12.2011 року на імя ОСОБА_2, скасувати.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя