Справа № 222/1403/12
Провадження № 2/222/406/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2012 р. Теплицький районний суд
Вінницької області

в складі: головуючої -
судді Задорожної Л.І.,.

секретаря
–Косівець І.Р.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Теплик справу за
позовом кредитної спілки «ОСОБА_3
Україна»до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,

встановив:

У вересні 2012 року кредитна
спілка «ОСОБА_3 Україна»звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості в розмірі 227 777 грн. 31
коп., посилаючись на те, що відповідач
працювала в кредитній спілці, з нею
було укладено договір про повну
матеріальну відповідальність. За
вироком Теплицького районного суду від
15 вересня 2010 року ОСОБА_2 визнано
винуватою у вчиненні злочину,
передбаченого ч.3 ст.191 КК України.
Вироком встановлено, що ОСОБА_2 вчинила
розтрату ввірених їй кредитною спілкою
«ОСОБА_3 Україна»грошових коштів в
інтересах третіх осіб, оформляла та
видавала кредити на ім’я осіб, які
фактично не являлись позичальниками, в
результаті чого позивачеві було
заподіяно матеріальну шкоду в розмірі
227 777 грн. 31 коп., яка складається з 73 195
грн. 29 коп. основної суми кредитів та 154
582 грн. 02 коп. –суми процентів.

26 жовтня 2012 року на адресу суду
від КС «ОСОБА_3 Україна»надійшла
письмова заява про зменшення позовних
вимог до 226 207 грн. 84 коп..

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1, який діє на підставі
довіреності від 03 січня 2012 року,
підтримав заявлені вимоги, просить
стягнути з відповідача на користь
кредитної спілки 226 207 грн. 84 коп. шкоди,
яку було заподіяно шахрайськими діями
ОСОБА_2. Вказує, що сума процентів за
оформленими відповідачем договорами
кредитів в розмірі 153 012 грн. 84 коп. є
упущеною вигодою спілки, так як цю суму
було би отримано у разі належного
оформлення договорів кредиту.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує проти
позову. Вказала, що з липня 2008 року вона
не працює в кредитній спілці. Просить
відмовити в позові за пропуском
позивачем строку позовної давності.

Заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що в
позові необхідно відмовити з таких
підстав.

Судом встановлено, що вироком
Теплицького районного суду від 15
вересня 2010 року, який набрав законної
сили, ОСОБА_2 визнано винуватою у
вчиненні злочину, передбаченого ч.3
ст.191 КК України. Вироком встановлено,
що ОСОБА_2, працюючи з 08 лютого 2006 року
на посаді спеціаліста кредитного
відділу КС «Паритет», а в подальшому в
КС «ОСОБА_3 Україна», яка є її

правонаступником, являючись службовою
особою, зловживаючи своїм службовим
становищем, будучи одночасно
матеріально-відповідальною особою,
вчинила розтрату ввірених їй КС
«ОСОБА_3 Україна»грошових коштів в
інтересах третіх осіб шляхом
оформлення та видачі кредитів на осіб,
які не являлись позичальниками: 28
серпня 2006 року на ім’я ОСОБА_4 в сумі 5 800
грн., 10 лютого 2007 року на ім’я ОСОБА_5 на
суму 11 000 грн., 20 квітня 2007 року на ім’я
ОСОБА_3 в сумі 7 400 грн., 23 травня 2007 року
на ім’я ОСОБА_6 на суму 27 000 грн., 25
червня 2007 року на ім’я ОСОБА_5 на суму 28
000 грн., 01 серпня 2007 року на ім’я ОСОБА_7
на суму 5 000 грн., чим заподіяла
кредитній спілці шкоди на вказані суми.

Відповідно до п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №3 від 31 березня 1989 року «Про
практику застосування судами України
законодавства про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
злочином, та стягнення безпідставно
нажитого майна»матеріальна
відповідальність робітників і
службовців за шкоду, заподіяну
злочином підприємству, установі,
організації, з якими вони перебували у
трудових відносинах, визначається
згідно з ст.ст. 130-138 КЗпП України.

Відповідно до вимог п.3 ч.1
ст. 134 КЗпП України працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадку, коли шкоди
завдано діями працівника, які мають
ознаки діянь, переслідуваних у
кримінальному порядку.

Частиною 3 ст.233 КЗпП України
для звернення власника або
уповноваженого ним органу до суду в
питаннях стягнення з працівника
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації,
встановлюється строк в один рік з дня
виявлення заподіяної працівником
шкоди.

Відповідно до ст.. 261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Згідно вимог ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267
ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Судом встановлено, що
відповідача ОСОБА_2 було засуджено за
вироком Теплицького районного суду від
15 вересня 2010 року, про проведення
досудового розслідування у
кримінальній справі щодо ОСОБА_2
кредитній спілці «ОСОБА_7 Україна»було
відомо, оскільки проводились слідчі
дії у кримінальній справі(виїмки,
допити), тобто в ході проведення
досудового слідства у кримінальній
справі кредитній спілці «ОСОБА_7
Україна»було відомо про порушення
відповідачем її прав, було виявлено
заподіяну матеріальну шкоду. В ході
досудового слідства позивачем не було
заявлено цивільного позову про
відшкодування заподіяної шкоди. При
цьому суд звертає увагу на те, що строк
позовної давності в даному випадку
відраховується з дня виявлення
заподіяної працівником шкоди, а не з
дня винесення вироку у кримінальній
справі.

- 2 -

Позивач не заявив клопотання
про поважність причин пропуску строку
позовної давності.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку про відсутність
поважних причин пропуску строку
позовної давності і вважає за
необхідне в задоволенні позову
відмовити, так як сплив позовної
давності є підставою для відмови у
позові і відповідач наполягає на його
застосуванні в письмовій заяві.

На підставі викладеного,
керуючись ст..267 ЦК України, ч.3 ст..233
КЗпП України, ст.ст.3,10,15,60,88,209,213,215 ЦПК
України, суд, -

вирішив:

В позові кредитної спілки «ОСОБА_7
Україна»до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості –відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Судові витрати компенсувати за
рахунок держави, в порядку
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення до апеляційного
суду Вінницької області.

Суддя: