Справа № Провадження №22-ц-758/12 22-ц/1090/3067/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія36Доповідач у 2 інстанціїСеменцов
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2012 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Волохова Л.А.,

суддів: Семенцова Ю.В., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 Київська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2011року до суду звернулись ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17.03.1990 року помер ОСОБА_8, який доводився батьком ОСОБА_3, ОСОБА_6 та матері позивачів ОСОБА_5 ОСОБА_9 1/2 частина будинку № 39 по вул. Червоноармійській в с.м.т. Ворзель належала ОСОБА_8 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.08.1979 року. Згідно його заповіту від 01.10.1985 року, посвідченого виконкомом Ворзельської селищної ради, він все своє майно заповідав своїй дружині ОСОБА_10, яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, але не отримала правовстановлюючі документи на спадщину, оскільки 18.06.1990 року померла. Заповіту вона не складала, тому після її смерті спадкоємцями першої черги за законом були її діти ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 В січні 1991 року всі спадкоємці подали заяви до ОСОБА_7 Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Але 16.05.2011 року позивач ОСОБА_3 при зверненні до ОСОБА_7 Київської державної нотаріальної контори дізналась, що в 2003 році відповідач, приховавши факт існування рідних сестер та прийняття ними спадщини після смерті матері, самостійно звернувся до ОСОБА_7 Київської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, яке 20.08.2007 року йому було видане. Спадкоємець ОСОБА_9 померла 30.06.2004 року і після її смерті спадкоємцями є її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вважають, що відповідач порушив їхнє право на спадщину. Тому просили визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.08.2007 року, видане відповідачу ОСОБА_7 Київською державною нотаріальною конторою, та визнати за кожним із них та за відповідачем право власності по 1/8 частині будинку № 39 по вул. Червоноармійській в с.м.т. Ворзель в порядку спадкування за законом.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, вважаючи рішення суду незаконним і необґрунтованим, у звязку з неповним зясуванням судом обставини, які мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Тому просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед інших питань вирішує: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Проте колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.03.1990 року помер ОСОБА_8, який доводився батьком ОСОБА_3, ОСОБА_6 та матері позивачів ОСОБА_5 ОСОБА_9 Їхньому батькові ОСОБА_8 належала на праві власності 1/2 частина житлового будинку № 39 по вул. Червоноармійській в с.м.т. Ворзель на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.08.1979 року. За заповітом, посвідченим 01.10.1985 року виконкомом Ворзельської селищної ради, все своє майно він заповів дружині ОСОБА_10, яка 18.06.1990 року померла, не отримавши правовстановлюючих документів на спадщину. ОСОБА_10 не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_8 та не залишила заповіту на випадок своєї смерті.

17.07.2003 року ОСОБА_7 Київською державною нотаріальною конторою відповідачу ОСОБА_6 видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_8 на автомобіль, 06.11.2003 року - свідоцтво про право на спадщину за законом на гаражний бокс № 93 в гаражно-будівельному кооперативі, а 20.08.2007 року - свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку № 39 по вул. Червоноармійській в смт. Ворзель Київської області.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 1/2 частина будинку № 39 по вул. Червоноармійській в смт. Ворзель не була спільним майном подружжя ОСОБА_8, які проживали в м. Києві. Оскільки спадкове майно знаходилось в с.м.т. Ворзелі, то суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_10 не вступила в управління та володіння спадковим майном.

Також відмова в задоволенні позову обґрунтована судом першої інстанції тим, що спадкова справа № 641 на майно померлого 17.03.1990 року ОСОБА_8 оформлена ОСОБА_7 Київською державною нотаріальною конторою за заявою відповідача ОСОБА_6 від 17.07.2003 року, на якій міститься запис нотаріуса про встановлення факту прийняття ним спадщини наявністю у спадкоємця технічного паспорту на легковий автомобіль, що належав спадкодавцю (а.с. 99).

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, так як вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.1985 року виконавчим комітетом Ворзельської селищної ради посвідчено заповіт ОСОБА_8, за яким він все своє майно заповідав своїй дружині ОСОБА_10 (а.с. 10).

Згідно матеріалів спадкової справи № 641 на майно померлого 17.03.1990 року ОСОБА_8, оформленої ОСОБА_7 Київською державною нотаріальною конторою, місцем проживання спадкодавця ОСОБА_8 до дня своєї смерті була квартира АДРЕСА_1 (а.с.101). І, як встановлено судом першої інстанції, подружжя ОСОБА_8 проживало в м. Києві, що вказує на вступ в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_10

Підтвердженням фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_10 після смерті її чоловіка ОСОБА_8 є також наявність в оформленій ОСОБА_7 Київською державною нотаріальною конторою спадковій справі № 2128 на майно померлої 18.06.1990 року ОСОБА_10, копії ощадної книжки ОСОБА_8 (а.с. 73).

Відповідно до п. 122 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої Наказом Мініюсту УРСР № 45/5 від 31.10.1975 року, чинної на день смерті ОСОБА_8, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Таким чином, ОСОБА_10, будучи спадкоємцем за заповітом ОСОБА_8, прийнявши частину спадщини, фактично прийняла всю спадщину після смерті свого чоловіка.

Встановлений нотаріусом факт прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_6 після смерті його батька ОСОБА_8, який згідно заповіту від 01.10.1985 року заповів своє майно ОСОБА_10, не може бути підставою для успадкування ним майна померлого ОСОБА_8, оскільки спадкове майно заповідач заповів іншій особі і фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном відповідачем ОСОБА_6 не породжує юридичних наслідків щодо виникнення у нього права на спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті його батька.

Тому апеляційна скарга в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на імя відповідача ОСОБА_6, підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід визнати недійним дане свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частини будинку № 39 по вул. Червоноармійській в с.м.т. Ворзель задоволенню не підлягають, так як право власності на 1/2 частину вказаного будинку у спадкодавця ОСОБА_10 до моменту відкриття спадщини не виникло.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, що тягне за собою скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом ОСОБА_7 Київської державної нотаріальної контри ОСОБА_11 20.08.2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 7-856.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий

Судді