Справа № 2523/742/2012 Провадження № 22-ц/2590/3252/2012 Головуючий у I інстанції Криворученко Д.П.
Категорія цивільна Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2012 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:ОСОБА_5, його пр-ка ОСОБА_6, пр-ка ОСОБА_7 ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання житлового будинку обєктом спільної сумісної власності, визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння, що є обєктом права спільної сумісної власності та визнання земельної ділянки обєктом спільного користування,

в с т а н о в и в:

В червні 2012 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_7, в якому просив визнати житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Мохнатин, Чернігівського району, вул. Садова, буд. № 72, обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_7, визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та визнання земельної ділянки площею 0,50 га за вказаною адресою обєктом спільного користування.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову до ОСОБА_7 про визнання права власності на Ѕ домоволодіння, що є обєктом права спільної сумісної власності в повному обсязі.

Апелянт вказує, що оскаржуване рішення неправильне, незаконне і необґрунтоване, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Стосовно відмови в задоволенні позову з мотивів набуття ОСОБА_7 права власності на спірний будинок безоплатно, у порядку приватизації 25.11.2005 року та будинок є її особистою приватною власністю апелянт зазначає, що дійсно сторони не оспорювали факт набуття права власності на спірне домоволодіння шляхом його передачі із обєкту комунальної власності територіальної громади до ОСОБА_7, проте судом не було зясовано яка це була передача безоплатна, чи з доплатою вартості надлишків загальної площі будинку, враховуючи те, що в жодному документі не зазначено про безоплатну (чи з доплатою) передачу спірного домоволодіння. Апелянт вважає, що судом помилково ототожнено відчуження будинків державного житлового фонду у власність громадян шляхом приватизації з даруванням нерухомого майна, оскільки це різні правочини. На думку ОСОБА_5 суд невірно застосував Закону України від 11.01.2011 року №2913-VI. Крім того, апелянт не згоден із застосуванням судом строку позовної давності, оскільки дізнався про порушення свого права співвласника лише в жовтні 2011 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482, приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів та належні до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Цим Законом передбачено два способи переходу права власності на нерухоме майно безоплатна передача та продаж. Безоплатна передача майна однією особою іншій особі у власність відповідно до ст. 717 ЦК України є договором дарування, а згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, тож одержаний відповідачкою під час шлюбу у 2005 році у власність шляхом приватизації житловий будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_7 Положення ч.5 ст. 61 СК України щодо належності до спільної сумісної власності подружжя у період придбання спірного будинку не діяли, оскільки були внесені до Сімейного кодексу 09.02.2011 року. Крім того, судом першої інстанції застосовано наслідки спливу строку позовної давності, оскільки суд вважав непереконливою позицію ОСОБА_5 у тій частині, що він дізнався про порушення свого права співвласника спірного домоволодіння лише у жовтні 2011 року.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_5 з підстав того, що спірний будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_7

В ході судового розгляду даної справи встановлено і підтверджується її матеріалами, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з 1984 року по 2008 рік (а.с. 8, 26).

Рішенням Мохнатинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 28 вересня 2005 року ОСОБА_7 надано в користування земельну ділянку по вулиці Садова, будинок 72 в селі Мохнатин Чернігівського району, для ведення особистого селянського господарства (а.с. 53).

Розпорядженням органу приватизації будинок №72 в селі Мохнатин Чернігівського району, був переданий у власність відповідачці. Приватизація будинку була здійснена на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», шляхом безоплатної передачі будинку на користь ОСОБА_7 (а.с. 52).

25 листопада 2005 року ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с. 47).

Будинок, право власності на який було набуто шляхом приватизації, є особистою приватною власністю того із подружжя, хто приватизував житло, та не є спільною сумісною власністю подружжя в силу ст. 12 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду».

Положення ч.5 ст. 61 СК України щодо належності до спільної сумісної власності подружжя у період придбання спірного будинку (2005 рік) не діяли, оскільки були внесені до Сімейного кодексу 09.02.2011 року.

На момент розгляду справи норму частини 5 ст. 61 СК України було виключено.

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з цих підстав.

Право колишнього подружжя на частку у спільному сумісному майні зберігається незалежно від припинення шлюбу (ст.68 СК України). У випадку порушення цього права особа має право на його захист. До таких вимог позовна давність застосовується у три роки, вона обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ст.ст.20, 72 СК України).

Посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України в задоволені позовних вимог необхідно відмовити, вірно прийняті до уваги судом, так як, відповідно до ч.2 ст.72 СК України умовою застосування позовної давності є порушення права на майно одним із співвласників, а у даному випадку право спільної власності на приватизований будинок не виникло.

З пояснень позивача вбачається, що оформлення будинку на ОСОБА_7 відбувалось у 2005 році з відома і згоди позивача, який оплачував послуги БТІ (а.с.93), а тому, в даному випадку, позовна давність розпочинається з цього моменту.

Висновок суду щодо тотожності приватизації і дарування не вплинув на правильність ухвалення судового рішення.

Підстави для задоволення вимоги про визнання земельної ділянки обєктом спільного користування за даних обставин також відсутні.

За викладених обставин, доводи апеляційної скарги не дають достатніх підстав для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області 05 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: