АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/5122/12 Справа № 2-1397/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі - Завідоновій К.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2011 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №490037977 від 20 квітня 2007 року в сумі 201681 грн. 24 коп., з яких заборгованість за кредитом 125338 грн. 89 коп., заборгованість за відссотками в сумі 10873 грн. 10 коп., неустойка 65470 грн. 93 коп.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2011 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково та постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №490037977 від 20 квітня 2007 року в сумі кредиту в сумі 151211 грн. 31 коп. та судові витрати. (а.с. 103)

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с. 137).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 квітня 2007 року між ПАТ «Альфа Банк»» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 490037977, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 24898,89 доларів США з умовою повернення зазначеної суми грошових коштів до 20 квітня 2013 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних (а.с. 6).

Крім того в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2. за вказаним кредитним договором 20 квітня 2007 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки 490037977-П (а.с. 16).

У звязку з тим, що ОСОБА_2 належним чином не виконує умови договору, станом на 20 березня 2011 року відповідач має заборгованість перед банком за кредитним договором в сумі 201682,24 грн., де: 125338,21 грн непогашена сума кредиту, 10879,10 грн. несплачені відсотки, 65470,93 грн. неустойка за користування кредитом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із умовами зазначеного договору сплата основної суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами, сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно, протягом дії договору до виконання сторонами своїх зобовязань у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Зобовязання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб., а згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ст.3 Договору поруки №490037977-П від 20 квітня 20067 року, укладеного між ПАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_3 поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 16).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що сума заборгованності за кредитним договором меньша ніж та, що зазначена у рішенні суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, відповідачі доказів того, що ця сума є меншою суду апеляційної інстанції не надали та матеріали справи не містять таких доказів, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права та відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді