Справа
№ 422/580/2012
Справа № 2/422/2767/2012р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2012 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан
Д.В.

при
секретарі
Волкобоєвій О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Приватного акціонерного
товариства «Ренесанс Життя»про
визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі -Позивач) звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2, Приватного
акціонерного товариства «Ренесанс
Життя»про визнання правочину
недійсним.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що 05.12.1981 року між нею,
ОСОБА_1, та ОСОБА_2 (далі -Відповідач-1)
було укладено шлюб, про що відділом
реєстрації актів громадянського стану
Красногвардійського району м.
Дніпропетровська зроблено запис за №
1019 і видано свідоцтво про одруження
серії НОМЕР_1. Далі, позивач зазначає, що
з жовтня 2011року із листів, які почали
надходити на їхню адресу, вона
дізналася, що між ОСОБА_2 та Приватним
акціонерним товариством «Ренесанс
Життя»(далі-Відповідач-2) було укладено
договір страхування життя, на
підтвердження чого Відповідачу-1 було
видано страховий поліс № ПГ 003091 від
31.10.2007 року. Згідно умов вказаного
договору Відповідач-1 перераховував
Відповідачу-2 щомісячно суму грошових
коштів, які були складовою частиною
сімейного бюджету, а саме суму
еквівалентну 225, 71 Євро щоквартально.
Таким чином, станом на сьогоднішній
день, в межах виконання спірного
договору Відповідачем -2 було отримано
від ОСОБА_2 грошову суму, яка складає 20
000 грн. Позивач також зазначає, що
вказаний договір страхування життя
був укладений потай неї, ані письмової,
ані усної згоди на укладання такого
договору вона не надавала. Укладена
одним із подружжя угода, пов'язана з
розпорядженням спільним майном обох з
них, може бути визнана недійсною з
мотивів відсутності згоди на це
другого з подружжя лише на його вимогу
й лише у випадках, коли доведене, що
друга згода на це з подружжя лише на
його вимогу й лише у випадках, коли
доведено, що друга сторона знала або
повинна була знати про незгоду другого
з подружжя з укладанням даної угоди.
Однак, Відповідач-1 знав, що згоди
позивача на вчинення такого правочину
не було надано, а також Відповідач-1 не
мав повноважень на вчинення таких дій.
У зв'язку з чим, позивач змушена
звернутися до суду та просити суд
визнати договір страхування життя № ПГ
003091 від 31.10.2007року, що був укладений між
ОСОБА_2 та ПАТ «Ренесанс
Життя»недійсним, а також в порядку
застосування наслідків недійсності
правочину повернути сторони в
первісний стан, стягнувши з ПАТ
«Ренесанс Життя»на користь неї, ОСОБА_1
та ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 20 000
грн., яка була отримана ПАТ «Ренесанс
Життя»згідно умов вказаного договору.

В судове засідання, призначене
для розгляду справи по суті, позивач не
з'явилася, надіслала до суду заяву про
розгляд справи у її відсутність,
просила позов задовольнити по мотивам,
що викладені в позовній заяві.

Відповідач-1 -ОСОБА_2, також в судове
засідання не з'явився, письмово просив
справу розглядати у його відсутність,
позовні вимоги визнає.

Представник відповідача -2 -Приватного
акціонерного товариства «Ренесанс
Життя», в судове засідання не з'явився,
надавши суду заяву про розгляд справи
за їх відсутності та письмові
заперечення, в яких позов не визнали та
просили відмовити у його задоволені.

Суд, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, встановивши,
що визнання відповідачем позову не
суперечить закону, вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню за наступних підстав.

Так, судом установлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було 05.12.1981 року
було укладено шлюб, про що відділом
реєстрації актів громадянського стану
Красногвардійського району м.
Дніпропетровська зроблено актовий
запис за № 1019 і видано свідоцтво про
одруження серії НОМЕР_1.

Судому встановлено, що між ОСОБА_2 та
Приватним акціонерним товариством
«Ренесанс Життя»31 жовтня 2007року було
укладено договір добровільного
страхування. На підтвердження цього
договору ОСОБА_2 було видано поліс
добровільного страхування за № 003091
(а.с.7). Згідно умов полісу добровільного
страхування життя застрахований
повинен був щоквартально за період з
31.10.2007 року по 30.10.2023 року
перераховувати страховику 225,71 євро., де
загальна страхова сума складала 13 558,
42євро.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 на
виконання умов вказаного договору були
перераховані ПАТ «Ренесанс Життя»
щоквартальні внески на загальну суму,
що еквівалентна 20 000 грн.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Підставою для звернення до суду із
позовними вимогами щодо визнання
договору добровільного страхування
недійсним стало посилання позивача на
укладення вказаної угоди без згоди
позивача, як подружжя, однієї сторін по
такому спірному договору.

Відповідно до вимог ч. 2. статті 61. СК
України об'єктом права спільної
сумісної власності є заробітна плата,
пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним із подружжя і внесені до
сімейного бюджету або внесені на його
особистий рахунок у банківську
(кредитну) установу.

Таким чином, з аналізу вказаної норми
матеріального закону вбачається, що
виникнення права спільної власності
подружжя на грошові кошти не
пов'язується з фактом внесення
заробітної плати, пенсії та стипендії
до сімейного бюджету або на рахунок у
банку. Це майно вважається спільним з
моменту, коли виникає право власності
на нього, тобто з моменту отримання
заробітної плати (інших виплат) одним
із подружжя.

Відповідно до вимог ст.369 ЦК України,
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності,

володіють і користуються ним спільно,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. Розпоряджання майном, що є у
спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх
співвласників.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Дефініція „дрібний побутовий
правочин" міститься у ч. 1 ст. 31 ЦК
України, відповідно до якої правочин
вважається дрібним побутовим, якщо він
задовольняє побутові потреби особи,
відповідає її фізичному, духовному чи
соціальному розвитку та стосується
предмета, який має невисоку вартість.

З огляду на викладені обставини справи
та вимоги чинного законодавства, суд
не може взяти до уваги заперечення
відповідача -2 - ПАТ «Ренесанс
Життя»щодо того, що спірний Договір
страхування є угодою про отримання у
власність грошових коштів у вигляді
страхової суми і не створює обов'язків
для Позивача, а лише створює обов'язки
для Відповідача-1 як сторони Договору
страхування. Адже, дослідивши
матеріали справи, суд доходить
висновку, що предмет вказаного
договору охоплює правовідносини, які
стосуються у тому числі й
розпорядження майном, що є в спільній
сумісній власності подружжя -в даному
випадку систематичної сплати
відповідачем ОСОБА_2 на користь
відповідача ПАТ «Ренесанс Життя»
грошових коштів у вигляді періодичних
внесків, які були складовою частиною
сімейного бюджету (заробітна плата
одного з подружжя тощо).

Крім того, суд ставиться критично до
доводів представника відповідача-2
щодо того, що відсутність письмової
згоди позивача на укладення Договору
страхування не може братися до уваги
судом, оскільки оспорюваний правочин
не належить до категорії договорів, для
укладення яких одним із подружжя закон
вимагає обов'язкову письмову згоду
другого з подружжя, з огляду на таке.

Так, аналіз норми ст. 65 СК України дає
можливість зробити висновок про те, що
згода другого подружжя повинна
вимагатися при посвідченні лише
договорів, які укладаються одним із
подружжя стосовно майна, що є об'єктом
права спільної власності. За умови
відсутності такої згоди дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним, що прямо передбачено ч.2 ст. 65
СК України. В даному випадку, судом
встановлено, а сторонами визнано, що
позивач, при укладанні спірного
договору присутня не була, своєї згоди
на його укладання не надавала. З огляду
на ціну договору та суму сплачених
відповідачем-1 грошових коштів (20 000
грн.), такий правочин вочевидь виходить
за межу дрібного побутового.

Відповідно до вимог ст. 29 Закону
України „Про страхування" договір
страхування вважається недійсним з
моменту його укладання у випадках,
передбачених Цивільним кодексом
України.

Стаття 215 ЦК України встановлює
підстави недійсності правочинів.
Згідно ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою -третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності. Правочин
має вчинятися у формі, встановленій
законом.

Суд також не може взяти до уваги
ствердження представника ПАТ
„Ренесанс Життя" щодо того, що спірний
договір начебто було припинено у
зв'язку із несплатою ОСОБА_2 чергового
періодичного страхового внеску.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 28 Закону
України „Про страхування" дія договору
страхування припиняється та втрачає
чинність у разі несплати
страхувальником страхових платежів у
встановлені договором строки. При
цьому договір вважається достроково
припиненим у випадку, якщо перший (або
черговий) страховий платіж не був
сплачений за письмовою вимогою
страховика протягом десяти робочих
днів з дня пред'явлення такої вимоги
страхувальнику, якщо інше не
передбачено умовами договору.

Разом з цим, будь-яких належних та
допустимих доказів щодо саме отримання
відповідачем ОСОБА_2 листів-вимог та
повідомлення про припинення договору
№ 5/1238 від 18.03.2010 р., №5/9828 від 25.11.2011 р., на
які посилається представник
Відповідача 2 ПАТ «Ренесанс Життя»у
своїх запереченнях, суду не надано. Суд
критично оцінює надані вказаним
відповідачем списки рекомендованих
відправлень, адже таки докази свідчать
про надіслання на адресу відповідача
ОСОБА_2 певних поштових повідомлень, та
не свідчать про отримання
кореспондентом такого поштового
відправлення. Суд не може взяти й до
уваги фотокопію поштового
повідомлення про вручення
кореспонденції на ім'я ОСОБА_2 13.04.2010 р.,
оскільки оригінал такого доказу суду
надано не було, окрім того з вказаних
фотокопій та списків рекомендованих
відправлень поштової кореспонденції
не вбачається, які саме листи, та з яким
змістом, були надіслані на адресу
відповідача ОСОБА_2 Будь-яких інших
доказів з приводу вручення відповідачу
ОСОБА_2 поштових повідомлень з приводу
виконання умов договору не надано. Суд
також бере до уваги й ту обставину, що в
матеріалах справи міститься лист
ОСОБА_2 від 08.11.2011 р. на адресу
страхувальника, та що був отриманий ПАТ
„Ренесанс життя" 16.11.2011 р., в якому
відповідач-1 стверджує у тому числі про
неотримання ним будь-яких повідомлень
(у тому числі щодо розірвання або
припинення договору страхування) з
боку ПАТ „Ренесанс життя" та просить
надати інформацію про стан виконання
спірного договору. Таким чином
ствердження представника ПАТ
„Ренесанс життя" про припинення
зобов'язань за спірним договором
суперечать вказаним вимогам
матеріального закону та не
підтверджуються наявними в суду
доказами.

Окрім цього, чинним законодавством,
зокрема ст. 1212 ЦК, дія якої поширюється
на правовідносини, щодо повернення
виконаного за недійсним правочином,
передбачено захист права особи через
пред'явлення вимоги про повернення
безпідставно придбаного майна в силу
того, що в особи немає підстав володіти
та користуватися майном, не зважаючи на
обставину припинення зобов'язань за
спірним договором.

Суд не може також взяти до уваги
ствердження представника відповідача
ПАТ «Ренесанс Життя»щодо того, що
позивач була обізнана про існування
спірного договору, адже між сторонами
постійно здійснювалось листування з
приводу виконання умов такого договору
страхування. Так, згідно із ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Згідно
із ст. 58 ЦПК України належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Докази не можуть
ґрунтуватись на припущеннях. Разом з
цих, з наданих суду доказів вбачається,
що таке листування здійснювалось між
ПАТ «Ренесанс Життя»та ОСОБА_2,
будь-яких доказів отримання позивачем
таких листів суду не надано.

Згідно з вимогами статті 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

При цьому, в даному випадку суд
враховує зміст пункту 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року N 9 „Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними", за
змістом якого якщо у недійсній частині
правочин був виконаний однією зі
сторін, суд визначає наслідки його
недійсності залежно від підстав, з яких
він визнаний недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що
безпосередньо в межах виконання умов
спірного договору ОСОБА_2, було
сплачено ПАТ «Ренесанс
Життя»періодичні грошові внески на
загальну суму у розмірі 16 027 грн. 20 коп.,
що підтверджується відповідними
квитанціями про переказ грошових
коштів (а.с. 8-11). Сторони вказаної
обставини також не заперечували.

За вказаних обставин та вимог чинного,
законодавства України, суд доходить
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог, а саме
необхідності визнання договору
страхування життя № ПГ 003091 від 31.10.2007
року, що був укладений між ОСОБА_2 та ПАТ
«Ренесанс Життя»недійсним, та
необхідності повернення сторін такого
договору у первісний стан, шляхом
стягнення із страхувальника на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як спільних сумісних
власників таких коштів, грошової суми,
яка була сплачена відповідачем ПАТ
«Ренесанс Життя», у розмірі 16 027 грн. 20
коп.

Також, на підставі ст. 88 ЦПК України суд
стягує солідарно з відповідачів на
користь позивача пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог
суму судового збору у розмірі 160 (сто
шістдесят сім) грн. 27 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 29 Закону України „Про страхування",
ст.ст. 203, 215,216, 369 Цивільного кодексу
України, ст. 61, 65 СК України, ст.ст. 10, 11,
57-61, 209, 212, 214 -215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Приватного акціонерного
товариства «Ренесанс Життя»про
визнання правочину недійсним
-задовольнити частково.

2. Визнати договір страхування
життя № ПГ 003091 від 31.10.2007року, що був
укладений між ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та
Приватним Акціонерним товариством
«Ренесанс Життя»()
недійсним.

3. В порядку застосування наслідків
недійсності правочину повернути
сторони в первісний стан, стягнувши з
ПАТ «Ренесанс Життя» ()
на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошову
суму у розмірі 16 027 (шістнадцять тисяч
двадцять сім) грн. 20 коп., яка була
отримана ПАТ «Ренесанс Життя» від
ОСОБА_2 згідно умов вказаного договору.

4. В решті позову - відмовити.

5. Стягнути пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог солідарно з
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та Приватного
акціонерного товариства «Ренесанс
Життя»() на користь
ОСОБА_1 понесені нею та документально
підтверджені судові витрати у вигляді
судового збору в розмірі 160 (сто
шістдесят сім) грн. 27 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10-ти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Мовчан Д.В.