Єдиний унікальний номер 2-1102/12
Номер провадження 2/2408/1108/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2012 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

при секретарі Слободян В.О.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Український інноваційний банк» в особі Чернівецької філії ПАТ «Український інноваційний банк» про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаними вище позовними вимогами до відповідача.

Посилався на те, що 06.08.2007 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено кредитний договір №371, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 55000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних та щомісячним погашенням рівними частинами з кінцевим терміном погашення кредиту 05.08.2010 року.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 15.09.2008 року, пункт 1.1 кредитного договору був змінений шляхом збільшення відсоткової ставки до 14% річних.

Вважає, що відповідач в порушення умов законодавства не розяснив та не надав йому інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Зокрема, в позивача відсутня будь-яка інформація щодо розміру реальної відсоткової ставки; абсолютного значення подорожчання кредиту; порядку обчислення процентних доходів відповідно до обраного банком методу; перелік, розмір і база розрахунку комісії банку; перелік і розмір фінансових зобовязань, які виникають на користь третіх осіб; графіку погашення платежів у розрізі сум погашення основного боргу; сплати процентів, вартості всіх сукупних послуг, а також фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом.

Зазначив, що умови договору кредиту не містять вимоги щодо детального розпису загальної вартості кредиту, графік повернення кредиту та сплати процентів, а тому має місце порушення вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Просив визнати недійсним кредитний договір №371 від 06.08.2007 року, укладений між АТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_3

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити з підстав, викладених ним в письмових запереченнях на позов.

При цьому суду пояснив, що сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, договір відповідає вимогам чинного законодавства, підстави для визнання його судом недійсним відсутні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_3, виходячи з наступних підстав:

Так, 06.08.2007 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем АТ «Український інноваційний банк» укладено кредитний договір №371, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 55000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних, щомісячним погашенням рівними частинами з кінцевим терміном погашення кредиту 05.08.2010 року (а.с.4-5).

В подальшому, між сторонами 15.09.2008 року було укладено додаткову угоду №1 до Договору, згідно якої було визначено відсоткову ставку по договору в розмірі 14 % річних.

Позичальник також зобовязався щомісячно сплачувати банку комісію за обслуговування кредиту в розмірі 0,2% від залишкової суми кредиту.

З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов'язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної практики однаковою мірою повинна застосовуватися до тих із них, що виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та споживачем, так і під час виконання укладеного контракту (пункти 9, 13, 14 преамбули зазначеної Директиви).

За змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються на доконтрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди.

Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року.

За частиною першою статті 11 Закону між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною другою статті 11 Закону та абзацом шістнадцятим частини першої ст. 6 Закону про фінансові послуги врегульовуються питання щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення договору споживчого кредиту, а статтею 56 Закону України „Про банки і банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року № 2121-III (далі - Закон про банки) - щодо відомостей, які банк має надавати споживачеві як власному клієнту на його вимогу.

Відповідно до ст. 12 ч. 3 зазначеного закону фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартос-ті цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулю-вання окремих ринків фінансових послуг; умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість.

Відповідно до ст.1 п. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У частині третій статті 11 Закону Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року № 2664-III (далі - Закон про фінансові послуги) встановлено правила збору та використання інформації щодо споживача як на стадії укладення договору споживчого кредиту, так і в процесі його виконання.

Положення частин четвертої - одинадцятої статті 11 Закону передбачають такі права та обов'язки споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту.

Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах та бути зобов'язанним сплатити платежі встановлені на законних підставах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо.

Як вбачається з умов оскаржуваного договору, банком було розяснено позивачеві умови кредитування, позивач з ними ознайомився та погодився, що підтверджується підписом представника ОСОБА_3 в договорі про надання споживчого кредиту.

Крім того, суд приймає до уваги, що позивач, звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання правочину недійсним, не вказав з яких підстав, визначених Цивільним кодексом України, оскаржуваний правочин, на його думку, підлягає визнанню недійсним.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки суд прийшов до висновку про законність укладеного між сторонами кредитного договору суд вважає, позов ОСОБА_3 необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 192, 215, 509, 510, 1054 ЦК України, ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.11, ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.3, 8, 10, 11, 58, 60, 61, 64, 79, 83, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Український інноваційний банк» в особі Чернівецької філії ПАТ «Український інноваційний банк» про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька