апеляційний суд міста києва
Справа № 2690/6671/2012 року
Головуючий у 1 інстанції - Маринченко М.М. Доповідач: Білич І.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ

УКРАЇНИ

12 липня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі :

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи: ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на Ѕ частини квартири, виключення Ѕ частини квартири з акта опису й арешту майна та звільнення її з-під арешту.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Виключено 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, право власності на яку визнано за ОСОБА_4, з акта опису й арешту майна від 21 квітня 2011 року, складеного державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві при примусовому виконанні виконавчого лита № 2-55, виданого 30 червня 2010 року Зарічним районним судом м. Суми, та звільнено з-під арешту. Не погоджуючись з рішенням суду, представники ОСОБА_1 подали апеляційні скарги. Де ставила питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. Вказуючи при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права. У судовому засіданні апелянти підтримали апеляційні скарги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Позивач та відповідач ОСОБА_5 не визнали подані апеляційні скарги заперечували проти їх задоволення. Третя особи будучи належним чином повідомленими про день і час розгляду справи у судове засідання не з'явилися, поважність причин неявки суду не повідомили.

Судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність третіх осіб в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Головуючого судді: Суддів : при секретарі:

Білич І.М. Рейнарт І.М., Кулікова С.В. Кононенко В.А.

встановила:

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Звертаючись з позовом до суду позивач вказувала на те, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 ними за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1. У зв'язку з чим вона має право власності на Ѕ її частину. Однак, дана квартира описана державним виконавцем в рахунок виконання рішення суду за борговими зобов'язаннями ОСОБА_5 перед ОСОБА_1 Тому просила суд задовольнити заявлені нею вимоги. Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того що вони є доведеними та такими що ґрунтуються на нормах права та матеріалах справи. Вказуючи при цьому, що ОСОБА_5 перебуваючи з 1973 по 2009 роки року з позивачем у шлюбі, 04 вересня 2003 року уклав договір інвестування будівництва зазначеної вище квартири. Отримавши при цьому 03 серпня 2005 року свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, площею 109 кв. м на своє ім'я. Беручи до уваги положення ст.ст. 60, 69, 70 СК України вважав, що спірна квартира набута позивачем та відповідачем ОСОБА_5 за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, частки яких при поділі є рівними. Вказуючи при цьому, що з урахуванням визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірної квартири задоволенню також підлягають вимоги позивача в частині звільнення Ѕ частки позивача з під арешту накладеного державним виконавцем на виконання на виконання рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 квітня 2010 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в сумі 6 235 032 гривень. Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Звертаючись до суду з апеляційними скаргами, апелянти вказували на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги достатність доказів того, що вказана квартира була придбана ОСОБА_5 на запозичені гроші, отримані від ОСОБА_1 згідно договору позики від 23 грудня 1996 року в розмірі 300 000 доларів США. Так як ОСОБА_5 особисто інвестував їх у квартиру № 15 про що свідчить договір інвестування від 2003 року, а договори іпотеки укладались уже після отримання у власність вказаних квартир. А також те, що позов ОСОБА_4 на думку апелянта є спробою уникнути відшкодування за договором позики, оскільки Зарічним районним судом м. Суми 03 лютого 2009 року на спірну квартиру був накладений арешт в порядку забезпечення позову. Колегія суддів вважає, що дані доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи. Так як, при постановленні рішення судом першої інстанції надавалася правова оцінка зазначеним вище запереченням відповідача ОСОБА_1 Суд першої інстанції не прийняв доводи відповідача ОСОБА_1 та його представника про те, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_5, тому що набута ним на за кошти, що належали йому особисто, а саме за кошти, отримані від ОСОБА_1 за договором позики від 23 грудня 1996 року у розмірі 300000 дол. США, оскільки будь-яких доказів того, що спірна квартира була придбана саме за вказані кошти, суду не було надано. Не було надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції. Крім того, слід також зазначити, що ні договір позики за 1996 рік, ні рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 квітня 2010 року не містять у собі даних на які посилається відповідач ОСОБА_1 та його представники. Також матеріали справи не містять доказів того, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем позивач визнавала боргові зобов'язання чоловіка, як такі що були вчинені в інтересах сім»ї. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційних скаргах нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА: Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів. Головуючий: Судді: