Справа № 22-ц-1259/12 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук О.Я.
Категорія: 57 Доповідач в 2 інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2012 року м.Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.,

секретаря: Служали А.Ю.,

з участю: представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 02 вересня 2011 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа - обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", про визнання недійсним свідоцтва про право власності та розпорядження голови Залізничної районної адміністрації,-

в с т а н о в и л а:

19.05.2010 року Залізнична районна адміністрація звернулась до суду з позовом, уточненим заявою від 16.02.2011 року (а.с.46), про визнання недійсним розпорядження голови Залізничної районної адміністрації №1141 від 02.12.2003 року та виданого на підставі нього відповідачам свідоцтва про право власності №18919-3 від 02.12.2003 року.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що розпорядженням Залізничної районної адміністрації №1033 від 11.11.2003 року "Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр.ОСОБА_2Г.", ОСОБА_2 - наймачу квартири №1 в будинку №27 на вул.Вернигори у м.Львові було надано дозвіл на приєднання до її квартири приміщень квартири №2 для влаштування кухні, коридору і туалету, згідно з проектними пропозиціями, і зобов"язано розробити через ліцензовану проектну організацію проект на перепланування квартири та на влаштування входу в підвальне приміщення, закінчене переобладнання здати в експлуатацію у встановленому порядку. Однак, ОСОБА_2 не виконала вимог цього розпорядження, а надала органу приватизації технічну документацію для приватизації об"єднаної квартири, виготовлену Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації, яка не відповідала дійсності, без перевірки виконання розпорядження Залізничної районної адміністрації №1033 від 11.11.2003 року та без виїзду на місце, у зв"язку з чим було порушено кримінальну справу про обвинувачення працівника, який виготовляв названу документацію, - ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.364 та ч.1 ст.366 КК України, провадження у якій було закрито на підставі п."г" ст.1 Закону України від 31.05.2005 року "Про амністію" (а.с.5) (кримінальна справа №1-481/2005 року).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02.09.2011 року позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задоволено. Суд вирішив визнати недійсними свідоцтво про право власності №1819-3 від 02.12.2003 року та розпордження голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 02.12.2003 року № 1141 Про передачу квартир у власність громадянгромадянам ОСОБА_2, ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржили відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, просять скасувати рішення з підстав неповного з"ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої доводи апелянти обгрунтовують тим, що cуд, в порушення вимог ст.61 Цивільного процесуального кодексу (далі-ЦПК) України, не врахував обставин, встановлених рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 10.06.2010 року, яким, на їхню думку підтверджено відсутність підстав припинення права власності позивача на спірну квартиру. Крім того, зазначають, що суд не зазначив правової підстави для задоволення вимог позивача, не дав оцінки прийнятим Залізничною районною адміністрацією розпорядженням і не з"ясував, яке відношення має кримінальна справа до цієї. В порушення вимог ст.267 Цивільного кодексу (далі-ЦК) України, суд не застосував наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, а також застосував норму матеріального права, яка не може бути застосована, як правова підстава для визнання недійсним розпорядження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що до прийняття оскаржуваного позивачем розпорядження, відповідач була наймачем квартири №1 у будинку №27 на вул.Вернигори у м.Львові.

Дана квартира складалась з двох кімнат житловою площею 33,9 кв.м., кухні площею 4,3 кв.м, поєднаного санвузла площею 3,1 кв.м, загальною площею 41,7 кв.м. Кухня квартири не відповідала вимогам БНіП,оскільки у ній була відсутня вентиляція.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №1033 від 11.11.2003 року (а.с.7) затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол №23 від 24.06.2003 року (а.с.63)) та надано дозвіл відповідачеві ОСОБА_2 на приєднання приміщень квартири №2 загальною площею 17,9 кв.м (кімната площею 11,3 кв.м, кухня 5.3 кв.м, вбиральня 1,3 кв.м.) до квартири №1 для влаштування кухні, коридору, туалету з переплануванням існуючих приміщень квартири згідно з погодженими проектними пропозицями.

Після перепланування, згідно проектних пропозицій, об"єднана квартира відповідачки мала складатись з двох кімнат жилою площею 33,9 кв.м. (20,4 і 13,5), кухні - 9,9 кв.м, ванни - 3,1 кв.м, вбиральні - 1,3 кв.м, комор - 4,3 кв.м. і 1,3 кв.м., коридору 5,3 кв.м., загальною площею 59 кв.м.

Вказаним вище розпорядженням (п.3) ОСОБА_2 було зобов"язано: розробити проект на реконструкцію з переплануванням квартири та на влаштування входу в підвальне приміщення під літерою 3, погодити його з ВАТ "Львівгаз" та міжвідомчою комісією, до початку робіт з реконструкції квартири влаштувати вхід до підвальних приміщень, закінчене будівництво здати в експлуатацію у встановленому порядку.

Оспорюваним розпорядженням Залізничної районної адміністрації №1141 від 02.12.2003 року ОСОБА_2 та її доньці ОСОБА_4 передано у спільну сумісну власність квартиру №1 загальною площею 59,3 кв.м. (після перепланування), комору в підвалі 3,0 кв.м. (а.с.9-12), на підставі якого видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру (а.с.8).

Приватизація квартири проведена на підставі заяви відповідача, довідки ЛКП "Привокзальне" про склад сім"ї, копії поверхового плану та експлікації внутрішніх площ, виготовлених інженером ЛОДКБТІ - ОСОБА_5 (а.с.13, 15, 17, 18).

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації №1451 від 27.11.2007 року (а.с.16) на підставі ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 29.01.2007 року (це ухвала про закриття провадження у справі про визнання частково недійсним розпорядження №1141 від 02.12.2003 року в порядку адміністративного судочинства (а.с.73)) та з врахуванням розпорядження голови Залізничної районної адміністрації №392 від 26.04.2004 року "Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження від 11.11.2003 року №1033", визнано таким, що втратило чинність розпорядження №1141 від 02.12.2003 року в частині передачі у спільну сумісну власність гр.ОСОБА_2 та ОСОБА_4 квартири №1 на вул.Вернигори, 27 в м.Львові, переведено квартиру до державного житлового фонду і визнано недійсним свідоцтво про право власності на цю квартиру.

Розпорядження Залізничної районної адміністрації №1451 від 27.11.2007 року було скасоване рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 10.06.2010 року, яке набрало законної сили (а.с.35-36), і на яке посилаються апелянти в обгрунтування своїх доводів, з тих підстав, що орган місцевого самоврядування не мав права скасовувати своє попереднє рішення, оскільки відповідно до приписів цього рішення виникли правовідносини, пов"язані з реалізацією певних суб"єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру), і суб"єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, а тому питання про позбавлення її права власності на квартиру повинно вирішуватись у судовому порядку, а не в позасудовому шляхом винесення розпорядження.

Судом також встановлено, що розпорядженням Залізничної районної адміністрації №392 від 26.04.2004 року (а.с.54) визнано таким, що втратило чинність розпорядження №1033 від 11.11.2003 року "Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр.ОСОБА_2Г.", та вирішено повернути останній кошти в сумі 3044 гривні, сплачені нею за приєднання приміщень квартири №2 при приватизації, яке на момент розгляду справи в суді не скасоване.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації №312 від 11.04.2005 року (а.с.52) за повторним зверненням ОСОБА_2 (після винесення Залізничною районною адміністрацією розпорядження №392 від 26.04.2004 року "Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження №1033 від 11.11.2003 року "Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр.ОСОБА_2Г.") на підставі висновку міжвідомчої комісії від 25.01.2005 року (протокол №2), рекомендації громадської комісії з житлових питань при міськвиконкомі від 02.03.2005 року (а.с.62), ОСОБА_2 було відмовлено у приєднанні квартири №2 на вул.Вернигори, 27 в м.Львові.

У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України (2004 року), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними, зокрема, органами місцевого самоврядування, на підставі їх рішень.

На підставі оформленого розпорядження орган приватизації видає свідоцтво про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

У відповідності до п.22 Положення "Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян", затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 15.09.1992 року (із змінами), чинного на момент винесення оспорюваного позивачем розпорядження та набуття відповідачами права власності на спірну квартиру, для приватизації квартири подаються відомості про займані наймачем приміщення та їх площу згідно з інвентаризаційними матеріалами. При відсутності інвентаризаційних матеріалів або невідповідності їх інформації фактичному стану, що викликано проведенням ремонту чи реконструкції, підприємство по обслуговуванню житла встановлює їх через бюро технічної інвентаризації. Уточнення необхідних для приватизації квартир (будинків) даних шляхом обстеження можуть здійснювати підприємства, на які покладені обов"язки оформлення документів по приватизації державного житлового фонду.

У відповідності до ст.100 Житлового кодексу (далі-ЖК) УРСР, чинної на момент винесення оспорюваного позивачем розпорядження та набуття відповідачами права власності на спірну квартиру, переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і допускаються з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

У відповідності до ст.105 ЦК УРСР (1963 року), чинної на момент винесення оспорюваного позивачем розпорядження та набуття відповідачами права власності на спірну квартиру, самовільним вважалось будівництво (перебудова, прибудова тощо), здійснене без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотним відхиленням від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, і право власності на таке будівництво не виникало.

Іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання будівництва, реконструкції жилих будинків (приміщень), зокрема: Законами України "Про основи містобудування", "Про планування та забудову територій", "Про архітектурну діяльність" та прийнятими на їх основі підзаконними актами, - встановлений порядок для здійснення будівництва (реконструкції) у разі отримання дозволу органу місцевого самоврядування на таке, а саме: розроблення проекту будівництва (реконструкції) ліцензованою організацією, погодження його органами архітектури, отримання дозволу на початок будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінченого будівництва.

З огляду на зазначені вище норми, наслідком недотримання однієї з таких вимог є визнання будівництва самовільним та відсутність у особи правової підстави для набуття права власності на новостворене нерухоме майно.

Судом безспірно встановлено і не заперечується відповідачем, що після отримання дозволу на приєднання до квартири відповідачів іншої квартири та їх перепланування з метою створення нової, більшої за площею квартири, відповідачі без розроблення та погодження проекту реконструкції квартири, без прийняття новоствореної квартири в експлуатацію набули право власності на неї.

Матеріалами кримінальної справи №1-481/2005 року про обвинувачення ОСОБА_5 (інженера Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації) у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.364 та ч.1 ст.366 КК України, встановлено, що технічна документація за замовленням ОСОБА_2, яку вона надала органу приватизації для приватизації новоствореної квартири, була виготовлена ОСОБА_5 без перевірки виконання наймачем розпорядження Залізничної районної адміністрації №1033 від 11.11.2003 року та без виїзду на місце.

Таким чином, безспірним є факт незаконного набуття відповідачами права власності на новостворену квартиру на підставі недійсної технічної документації, отриманої ОСОБА_2 без виконання нею вимог органу місцевого самоврядування для здійснення реконструкції квартири у встановленому законом порядку, а відтак, на самовільно реконструйоване нерухоме майно.

Крім того, набуттям відповідачами права власності на новостворену квартиру без виконання розпорядження Залізничної районної адміністрації в частині влаштування зовнішнього окремого входу в підвальне приміщення будинку (що було умовою приєднання), позбавлено права користування інших мешканців своїми підвальними приміщеннями, оскільки потрапити у них можна було лише через приміщення коридору площею 5,3 кв.м. приєднаної квартири №2.

Щодо застосування наслідків визнання недійсною приватизації квартири, колегією суддів враховується той факт, що розпорядженням Залізничної районної адміністрації №392 від 26.04.2004 року "Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження №1033 від 11.11.2003 року "Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр.ОСОБА_2Г.", яке на момент розгляду справи в суді не скасоване, вирішено питання про повернення ОСОБА_2 сплачених нею при приватизації коштів в сумі 3044 гривень.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянтів про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв"язку з пропуском позивачем строку позовної давності, оскільки матеріалами справи, які досліджувались судом першої інстанції, встановлено, що, починаючи з 2004 року позивач намагався вирішити це питання в позасудовому порядку, шляхом скасування прийнятих ним розпоряджень, і лише рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 10.06.2010 року (а.с.35-36) роз"яснено, що позбавлення відповідачів права власності на квартиру повинно вирішуватись в судовому порядку, а тому причини пропуску Залізничною районною адміністрацією строків позовної давності є поважними і суд першої інстанції правильно вирішив розглянути спір по суті без застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

У відповідності до ст.308 ЦПК України, не може бути скасоване законне та правильне по суті рішення з одних лише формальних підстав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про незаконність набуття відповідачами права власності на квартиру №1 на вул.Вернигори в м.Львові, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 02 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: