_____________________________________________________________________________
Справа№2-7198/11
30.01.2012 року, Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Таварткіладзе О.М.,
при секретарі: Лазнікові І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
Про стягнення заборгованості за договором позики, -
В листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду до ОСОБА_2 з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики в сумі з урахуванням уточнення позову від 16.01.2012 року 105200 грн.
Позивач позов підтримав, просив його задовольнити, підтвердивши, що відповідач дійсно частково сплатив частину заборгованості у вигляді заздалегідь розрахованих процентів та частину суми основного боргу і тому виникла необхідність в уточненні позову, про що подано відповідну письмову заяву про уточнення позову від 16.01.2012 року шляхом зменшення суми заборгованості з первісної 140000 грн. до 105200 грн.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнений позов в сумі 105200 грн. повністю визнала, проти його задоволення не заперечувала та пояснила, що дійсно ОСОБА_1 у березні 2004 року передав їй у борг 106600 грн., про що було укладено відповідний договорі позики від 24.03.2004 року, посвідчений нотаріально. В подальшому уз зв8язкеу зі збігом тяжких обставин, вона не змогла виплатити всю суму одразу, але регулярно виплачує заборгованість частинами.
Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, приймає до уваги визнання відповідачем позову у повному обсязі і вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, як такий, що базується на Законі та такий, що доведений в судовому засіданні та визнаний відповідачем, а також суд бере до уваги, що визнання позову відповідачем не порушує будь-які права, свободи чи інтереси інших осіб.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд приймає до уваги, що позивачем надано докази про передачу у власність ОСОБА_2 грошових коштів, з визначенням зобов*язання позичальника їх повернути у визначені строки.
Також судом встановлено відсутність будь-яких доказів про повернення ОСОБА_2 грошових коштів ОСОБА_1 запозичених у останнього в сумі 105200 грн.
Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно з ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; .
Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно зі ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.
Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків
Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких
містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ст. 1050 ч.1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов*язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов*язання на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або Законом.
Суд доходить висновку, що фактично за договором від 24.03.2004 року, посвідченого нотаріально, ОСОБА_1 передано у власність ОСОБА_2 106600 грн. строком до 30.11.2004 року, після чого у разі неповернення грошових коштів сплачується встановлений індекс інфляції та пеня.
Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 при наданні письмової заяви від 16.01.2012 року про уточнення позовної заяви враховано, що ОСОБА_2 сплачені нараховані проценти, індекс інфляції та сплачено частину основного боргу відповідно до розрахунку заборгованості за домовленістю між сторонами і уточнена сума заборгованості 105200 грн. включає до себе лише основний борг.
Суд, проаналізувавши обставини справи та положення законодавства, що регулюють правовідносини, що склалися між сторонами, набуває висновку, що факт позичання коштів ОСОБА_2 у ОСОБА_1 24.03.2004 року в сумі 106600 горн. дійсно мав місце, в той час як докази повернення відповідачем боргу з урахуванням уточнення в сумі 105200 грн. відсутні.
За таких обставин, суд вважає, що підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 24.03.2004 року на користь ОСОБА_1 зі ОСОБА_2 в сумі 105200 грн. 00 коп.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610, 625, 629, 1046, 1047,1049 ЦК України ст. ст. 60, 88, 208, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 24.03.2004 року в сумі 105200 гривен.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1450 грн.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : Таварткіладзе О. М.