Номер провадження 2/2603/3433/12
Справа №2-1683/12
РІШЕННЯ

Іменем України

08 травня 2012 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

при секретарі Самойловій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики від 05.10.1999 року на суму 35 000 дол. США для купівлі квартири для власних потреб. 10 липня 2010 року між позивачем та відповідачами було укладено тристоронній договір перекладу боргу, згідно з умовами якого відповідач ОСОБА_3 прийняла на себе ? частину (17 500 дол. США) грошових зобовязань з погашенням боргу до 10 липня 2011 року. Оскільки відповідачами у вказані строки грошові кошти повернуто не було, тому він змушений звертатись до суду з вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні уточнив позовні вимоги, зазначаючи, що відповідачі порушують умови договору позики, надану грошову суму, еквівалентну 35 000 дол. США в обумовлений строк не повертають, на письмову претензію з проханням добровільно виконати зобовязання відповідають відмовою, а тому останній просив встановити його право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала у повному обсязі, пояснила суду, що вона дійсно брала у позивача позику для купівлі квартири для власних потреб, але повернути борг вчасно не мала можливості у звязку зі скрутним матеріальним становищем. При цьому відповідач ОСОБА_5 зазначила суду, що вона не заперечує проти визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки це є його правом звернутись до суду з таким позовом.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнала у повному обсязі, зазначила суду, що між нею, ОСОБА_2 та позивачем було укладено тристоронній договір перекладу боргу, згідно з умовами якого, вона перейняла на себе ? частину грошових зобовязань ОСОБА_2, проте повернути частину боргу вчасно не мала можливості у звязку зі складним матеріальним становищем.

Третя особа ОСОБА_4 позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував, зазначив суду, що йому не пропонували спільно реалізовувати вказану квартиру для того, щоб відповідачі мали можливість повернути позивачу борг. Оскільки такої пропозиції не було, то він і не заперечував проти цього.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 жовтня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму еквівалентну 35 000 дол. США строком повернення до 05 жовтня 2005 року (а.с. 4).

На підтвердження договору позики була видана розписка у якій ОСОБА_2 зобовязалась віддати суму позики до 05 жовтня 2005 року. (а.с. 5).

15 жовтня 2004 року з відповідачем ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до договору позики з пролонгацією терміну повернення позичених грошових коштів до 15 червня 2009 року. (а.с. 6).

10 липня 2010 року між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено тристоронній договір переведення боргу, згідно з яким ОСОБА_3 прийняла на себе ? частину грошових зобовязань з погашення боргу до 10 липня 2011 року (а.с. 18, 19).

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Сторонам розяснювалось, що відповідно до вимог ст.ст.27, 31 ЦПК України, позивач, відповідач, третя особа для підтвердження своїх вимог та заперечень, зобовязані надати суду всі наявні докази, або повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ст. 530 ЦК України. Згідно ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 366 ЦК України, у разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обовязків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Позивач, з метою захисту порушених, на його думку, прав предявив позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку вирішення питання про поверненню йому відповідачами суми боргу, згідно укладеного тристороннього договору про переведення боргу від 10 липня 2011 року, згідно з яким ОСОБА_3 прийняла на себе ? частину грошових зобовязань з погашення боргу за договором позики від 05 жовтня 1999 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму еквівалентну 35 000 дол. США.

Тобто, позивач вважає, що його права порушені саме ОСОБА_2, ОСОБА_3, оскільки до них він предявив даний позов і обрав такий спосіб захисту свого порушеного права, як визнання судом за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Статтей 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів осіб, які вважають, що їх права та інтереси порушені.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Заслухавши пояснення відповідачів по справі, які в повному обсязі визнають позовні вимоги ОСОБА_1, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів, щодо відмови боржників від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови співвласника 3-особи: ОСОБА_4 від придбання частки боржників з метою вирішення питання, щодо захисту порушеного права позивача на повернення боргу.

За таких обставин, суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного, на його думку, права, що є підставою для відмови йому у позові.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 60, 212 215 ЦПК України, ст.ст.16, 366 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: