КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 1414/87/2012
Провадження № 2/1414/1070/2012 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.11.2012 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі - судді Селіщевої А.І.,

при секретарі - Жарліковій Д.О.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

та представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міськради та ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку, -

встановив:

Позивач - ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом до відповідачів - Миколаївської міськради та ОСОБА_5, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га по вул. 6 Вітовській 58 в м. Миколаєві.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що вона є власником земельної ділянки, площею 0,10 га по вул.6 Вітовській 58 в м. Миколаєві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Жовтневою районною радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2318. Вказаний Держакт був виданий позивачці на підставі рішення III сесії XXII скликання Жовтневої районної ради народних депутатів від 10.02.1995 р.

Цільове призначення даної земельної ділянки - будівництво та обслуговування індивідуального житлового будинку.

Позивач як власник земельної ділянки звернулась до Управління Держкомзему у м. Миколаєві для надання цій ділянці кадастрового номеру, проте їй було відмовлено через те, що ця ж сама земельна ділянка вдруге була надана у приватну власність відповідачу по даній справі - ОСОБА_5

Посилаючись на неможливість в позасудовому порядку захистити своє право власності позивач звернулась до суду із даним позовом.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд його задовольнити.

Відповідач - Миколаївська міськрада свого представника в судове засідання не направила, була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання.

Відповідач - ОСОБА_5 в судовому засіданні не визнала позов та заперечувала проти його задоволення посилаючись на те, що вона отримала право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Жовтневої районної ради XIX сесії XXI скликання від 08.10.1993 року. Цільове призначення цієї земельної ділянки - для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку.

Представник третьої особи без самостійних позовних вимог на предмет спору - Управління Держкомзему у м. Миколаєві заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що позивач, отримавши у власність спірну земельну ділянку на підставі рішення III сесії XXII скликання Жовтневої районної ради народних депутатів від 10.02.1995 р., в подальшому безкоштовно отримала у власність земельну ділянку, площею 0,10 га по вул. Янтарній 136 в м. Миколаєві, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. В подальшому позивач провела відчуження належної їй земельної ділянки по вул. Янтарній 136, уклавши відповідну цивільно-правову угоду.

Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи та дослідивши надані ними письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню через наступне.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України

Частина 1 ст. 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із копії Державного акту на право приватної власності на землю, виданого позивачці Жовтневою районною радою 05.10.1995 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2318, вбачається, що вона є власником земельної ділянки, площею 0,10 га по вул. 6 Вітовській 58 в м. Миколаєві, яка надавалась длябудівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку.

Згідно ч. 1 ст.23 ЗК України (від 1990 року), який діяв на той час, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Виходячи із цього, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту її права, оскільки вона має документ, який підтверджує її право власності на спірну земельну ділянку, і цей документ не скасований, та не визнаний недійсним у встановленому порядку. Спірна земельна ділянка в установленому законом порядку у позивача не вилучалась.

Сторонам у справі розяснювалися їх права та обовязки, передбачені ст. ст. 27,31 ЦПК України, в тому числі право позивача на зміну предмета чи підстав позову.

Крім цього, суд не вбачає підстав для задоволенні позову ОСОБА_6 через наступне.

Стаття 116 ЗК України визначає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами або юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

З огляду на викладене, суд робить висновок про те, що позивач двічі скористалася своїм правом на безоплатне отримання у власність земельних ділянок за адресою: вул. 6 Вітовській 58 в м. Миколаєві та по вул. Янтарній 136 в м. Миколаєві, площею 0,10 та кожна і цільове цих земельних ділянок - для будівництва і обслуговування жилого будинку.

Разом із цим, ст. 121 ЗК України визначає граничні розміри земельних ділянок, які можуть бути безоплатно передані громадянам, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, зокрема, в містах цей розмір становить не більше 0,10 га (п.а ч. 1 ст. 121).

Аналогічні положення містяться у ЗК України від 18.12.1990 № 561-ХІІ.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачці не відшкодовуються через те, що їй було відмовлено в задоволенні її позову.

Керуючись ст.ст. З, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України, суд-

Вирішив:

В задоволення позову ОСОБА_2 до Миколаївської міськради та ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Л.І.Селіщева