Справа № 2-1612/119/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2012 року Комсомольський міський суд Полтавської області ОСОБА_1 ОСОБА_2
в складі: головуючої судді при секретарі
з участю: представника позивачаОСОБА_3
відповідачів представника відповідачівОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.О. ОСОБА_8.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Комсомольську цивільну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства «ПГЗК» до ОСОБА_7 ОСОБА_4 ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в

В квітні 2011 року ВАТ «ПГЗК» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням кім.413 в гуртожитку № 1 по вул. Портовій, 1 в м. Комсомольську.

Зазначені вимоги, підтримані представником позивача в судовому засіданні обґрунтовуються посиланням на те, що відповідачі не проживають у вказаному житловому приміщенні без поважних причин понад встановлені Законом строки, з огляду на що мають бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Відповідачі позов не визнали. Попри те, що за сімейними обставинами ОСОБА_4 в звязку з характером роботи, ОСОБА_6.О. в звязку з навчанням, ОСОБА_5 в звязку із здійсненням догляду за хворою свекрухою, періодично бували відсутні за місцем проживання, але звязку із спірним житлом не втратили, і несуть витрати по його утриманню. Через відсутність правових підстав для застосування ст.72 ЖК України просять в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши інші докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав:

Судом встановлено, що 12.02.1998 року ОСОБА_4. який на той час працював помічником машиніста екскаватора ВАТ «ПГЗК» на сімю з чотирьох осіб, в т.ч. дружину ОСОБА_5, та двох дітей., на підставі ордеру № 3171, виданому за спільним рішенням адміністрації та профкому «ПДГЗК» була виділена жила площа в гуртожитку кімната № 413 в гуртожитку №1 по вул. Портовій 1 в м. Комсомольську. (а.с.12). 27.12.1994 року гуртожиток було включено до Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу Полтавського Державного ГЗК, і згодом, під час проведення корпоратизації ПГЗК вартість гуртожитку була включена в статутний фонд ВАТ «ПГЗК», і на даний час є його власністю та знаходиться на його балансі (а.с. 8,9).

Отже, вирішуючи характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та визначаючи правову норму, яку слід до них застосувати, суд враховує, що з прийняттям згаданого будинку у власність ВАТ «ПГЗК», та використанням його в якості гуртожитку, він набув статусу, правова природа якого не визначена діючим ЖК України. Разом з тим, приймаючи до уваги, що спірні відносини не врегульовані Законом, суд відповідно до положень ч.7 ст.11 ЦПК України застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини в даному випадку аналогію закону і погогоджується з позицією представника позивача щодо можливості застосування до спірних відносин положень ст.ст.71,72 ЖК України, які регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст.72 ЖК України провадиться в судовому порядку.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем представлені письмові докази а також показання свідків працівників ВАТ ПГЗК , які зайняті обслуговуванням гуртожитку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2005 року ОСОБА_4 звільнився з роботи за власним бажанням (а.с. 11). На час розгляду справи судом у спірному житловому приміщенні значаться зареєстрованими подружжя ОСОБА_4 та їх двоє дітей. (а.с.7).

Актом від 13 березня 2011 року (а.с.13) був встановлений факт непроживання відповідачів у спірному житловому приміщенні на час проведеної перевірки. Як вбачається із змісту акту, на час перевірки в квартирі «проживає мати ОСОБА_4 ОСОБА_10» (а.с. 13).

Вісім місяців потому, після відкриття провадження у справі - 29 листопада 2011 р., адміністрацією гуртожитку було здійснено повторну перевірку правил користування жилими приміщеннями в гуртожитку № 1 по вул. Портовій,1, в т.ч. перевірку спірного жилого приміщення, за наслідками якої було складене пояснення, із змісту якого вбачається, що в кімнаті ОСОБА_10 «ніхто не проживає (а.с. 72).

Факт відсутності відповідачів у спірному жилому приміщенні під час здійснених перевірок підтвердили суду свідки комендант гуртожитку ОСОБА_11 та завідуюча гуртожитком ОСОБА_12 які входили до складу комісій по перевірці правил користування жилими приміщеннями в гуртожитку по вул. Портовій,1.

Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в суді не знайшов свого підтвердження факт непроживання відповідачів у спірному жилому приміщенні понад встановлені ст. 71 ЖК України строки без поважної причини.

Оцінюючи надані сторонами докази з огляду на їх належність та допустимість в контексті ст.ст. 58, 59 ЦПК України, суд виходить з наступного:

Так, допитані за клопотанням представника позивача свідки дійсно підтвердили той факт, що відповідачі не проживають в спірному житловому приміщенні на час здійснених перевірок.

Згадана обставина по суті не заперечувалась відповідачами, які підтвердили суду, що в силу обєктивних обставин, що склалися в їх сімї насамперед тяжка хвороба матері відповідача, нині покійної (а.с.34), яка за життя тяжко хворіла і останній період потребувала стороннього догляду, в т.ч. супроводження до лікувального закладу (а.с. 35,36) певною мірою впливали на ту обставину, що проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в спірному жилому приміщенні носило тимчасовий характер і було зумовлене здійсненням догляду за хворою.

Згідно із наданою довідкою відповідач ОСОБА_4 з 13 вересня 2005 року працює на Півночі за вахтовим методом роботи за графіком : півтора місяці відпочинку через три місяці роботи (а.с. 67).

Наведені відповідачами обставини були підтверджені в суді свідками сусідами покійної ОСОБА_10 ОСОБА_13 та ОСОБА_14, та сусідкою відповідачів по гуртожитку ОСОБА_15

Відповідно до правил ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Отже, представлені стороною позивача докази, а саме зміст акту, який містить лише один підпис (а.с. 13), характер показань свідків та довідки учбового та лікувального закладів (а.с. 70,71,89-94) в сукупності із представленими відповідачами доказами не дають суду підставу дійти висновку про відсутність відповідачів у спірному жилому приміщенні понад встановлені Законом строки без поважних причин.

Приймаючи до уваги також, що відповідач ОСОБА_6 є студенткою денної форми навчання Кременчуцького Державного університета (а.с. 65), що відповідно до положень ч.5 ст.71 ЖК України є підставою для збереження за нею права на жилу площу протягом всього часу навчання та шести місяців з дня закінчення строку навчання, суд наголошує на тому що в цій частині позовних вимог також відсутні правові підстави, якими обгрунтовано предявлений позов.

Питання про судові витрати по справі вирішено судом відповідно до вимог 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.71,72 ЖК України, ст.ст.88,213,215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ВАТ «ПГЗК» відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом. Суддя Т.В.Окунь