Справа № Провадження №22-ц-6157/12 22-ц/1090/8682/12 Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія18Доповідач у 2 інстанції Матвієнко
____________________________________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

13 грудня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Сержанюка А.С.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування жилого будинку удаваним та розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання удаваним договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями за № 63-а по вулиці Пушкіна в селі Вишеньки Бориспільського району Київської області, укладеного 10 лютого 1995 року між нею та ОСОБА_3, та посвідченого державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_4 за реєстровим № 2-654. Вимоги обґрунтовувала тим, що договір дарування належного їй на праві власності будинку був підписаний нею внаслідок введення її в оману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки вона була переконана, що підписує договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_3 забезпечуватиме її проживання, а будинок отримає лише після її смерті. На підставі викладеного просила суд визнати договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, укладений 10 лютого 1995 року між нею та ОСОБА_3, таким, що укладений з метою приховати інший правочин, а саме договір довічного утримання, та розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та ОСОБА_3

У вересні 2012 року представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просив суд визнати договір дарування будинку та надвірних будівель, укладений 10 лютого 1995 року між позивачем та відповідачем, недійсним з тих підстав, що позивач ОСОБА_2 при підписанні договору помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, та була введена в оману відповідачем ОСОБА_3, оскільки вважала, що підписує договір довічного утримання, а не договір дарування. Крім того на момент укладання договору дарування у 1995 році позивач хворіла на дисциркуляторну енцефалопатію, яка виражається у погіршенні пам»яті та уваги, що також являється підставою для визнання правочину недійсним.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 лютого 1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування будинку з надвірними будівлями, відповідно до якого ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар житловий будинок № 63-а по вулиці Пушкіна в селі Вишеньки Бориспільського району Київської області, який належав дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 червня 1990 року Бориспільською державною нотаріальною конторою. Договір дарування посвідчений 10 лютого 1995 року державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_4 за реєстровим № 2-654 (а.с.5-7).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем її вимог, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Діюче цивільне законодавство встановлює вимоги, додержання яких сторонами правочину є необхідною умовою його чинності. Так, відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України однією з вимог чинності правочину є свобода волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Доказів невідповідності волі ОСОБА_2 її волевиявленню під час укладення договору дарування, суду надано не було, а копія медичної довідки про огляд у лікаря невропатолога не є допустимим та достатнім доказом на підтвердження даної обставини.

Не доведено позивачем і інших підстав для визнання договору дарування недійсним, передбачених ст.ст. 229, 230 ЦК України, на що вона посилається в позові, виходячи з наступного.

Згідно п.п. 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було доведено ні факту існування обставин, щодо яких вона помилялася, на момент укладання договору дарування між нею та відповідачем, ні істотності значення помилки, що є обов»язковим згідно норми ст. 229 ЦК України.

Також позивачем не доведено наявності умислу в діях відповідача, який ввів її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, та сам факт обману, що є обов»язком позивача згідно вимог ст. 60 ЦПК України.

Враховуючи викладене, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність в справі підстав для задоволення позову ОСОБА_2 і доводи її апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

При таких обставинах, коли судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: