Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 листопада 2012 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Бондаренко В.М.,

при секретарі: Галенко А.А.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2І,

відповідача: ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, суд

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь за договором позики суму боргу в розмірі 30 500,00 грн., три процента річних від простроченої суми у розмірі 1 143,75 грн., судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 11 травня 2011 року вона дала в борг відповідачу 30 500 грн., які відповідач зобов'язався повернути через три місяці, тобто до 11 серпня 2011 року, про що власноруч написала розписку. Однак, по закінченню вказаного терміну, після 11.08.2011 року, відповідач суму боргу не повернула. За останній час вона неодноразово зверталася до відповідача із проханням повернути їй гроші, але всі ці звернення ніякого позитивного результату не дали, відповідач на її прохання не реагує. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Таким чином, три проценти річних від простроченої суми становлять 1 143,75 грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали свої позовні вимоги та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, в своїх поясненнях спиралися на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі. пояснивши, що розписку вона писала власноручно, однак грошей вона від позивача не отримувала.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне:

11 травня 2011 року позивач дала в борг відповідачу суму коштів в розмірі 30500,00 грн., про що відповідач власноручно написала розписку (а.с. 4). Відповідач зобовязалася повернути позивачу гроші через три місяці, тобто до 11 серпня 2011 року. Однак, по закінченню вказаного терміну, після 11.08.2011 року, відповідач суму боргу не повернула. За останній час позивач неодноразово зверталася до відповідача із проханням повернути їй гроші, але всі ці звернення ніякого позитивного результату не дали, відповідач суму боргу не повернула.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, форма договору позики не порушена.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками. у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, так як в судовому засіданні доведено та не заперечувалося відповідачем, що вона власноручно 11 травня 2011 року писала розписку про отримання від позивача коштів в розмірі 30 500 грн. та зобовязувалася повернути взяті кошти на протязі трьох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три процента річних від простроченої суми становлять 1 143,75 грн. з розрахунку: період прострочення боргу становить 15 місяців; 3% : 12 місяців х 15 місяців = 3,75%; 30 500 грн. х 3,75 % = 1 143,75 грн.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та доведені в судовому засіданні.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: суму судового збору в розмірі 316,44 грн., сплачену позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідент. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_2) суму боргу за договором позики в розмірі 30 500 (тридцять тисяч пятсот) грн. 00 коп., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1 143 (одна тисяча сто сорок три) грн. 75 коп., судові витрати по справі, а саме: суму судового збору в розмірі 316 (триста шістнадцять) грн. 44 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_4