Справа № 2518/1173/2012 Провадження № 22-ц/2590/3069/2012 Головуючий у I інстанції - Сташків В.Б.
Категорія - цивільна Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2012 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВисоцької Н.В.,
суддів:Смаглюк Р.І., Шитченко Н.В.
при секретарі:Зіньковець О.О.,
за участю:відповідача ОСОБА_5,представника служби у справах дітей Ріпкинської районної державної адміністрації Савенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ріпкинського районного суду від 30 липня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення Ріпкинського районного суду від 30.07.2012 року, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав відмовлено, попереджено ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, апелянт просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини по справі, які мають значення для справи.

Апелянт посилається, що ОСОБА_5 довгий час проживає в іншій області, участь у вихованні дитини не приймає, ухиляється від виконання батьківських обов»язків, життям та здоров»ям доньки не цікавиться, аліменти систематично не сплачує, чим саме грубо порушує законні права дитини на належне матеріальне забезпечення. Вказує, що рішення суду першої інстанції не відповідає інтересам дитини та дає відповідачу змогу кожен раз шантажувати позивача при оформленні виїзду дитини за кордон, чим обмежує права дитини.

Крім того, незаконність рішення полягає у тому, що в судовому засіданні прокурор, представник Ріпкинської селищної ради підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх, а також сам відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення, що говорить перш за все про його відношення до дитини та до своїх батьківських обов»язків, які він не бажає виконувати. У зв»язку з вищенаведеним апелянт вказує, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 СК України ухиляння від виконання батьківських обов»язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав громадян.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом, сторони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8).

Шлюб між сторонами розірвано 10 травня 2002 року (а.с.9).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на повному утриманні у позивача та проживає з нею, що підтверджується довідкою Немішаївської селищної рада Бородянського району Київської області від 20.02.2012 року № 238, та Актом обстеження житлово-побутових умов проживання позивача від 30.05.2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд посилався на те, що в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків.

Висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права з чим погоджується апеляційний суд.

Такий висновок суду грунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20, 38).

Згідно листа відділу державної виконавчої служби Ріпкинського районного управління юстиції - на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист № 2-605 від 25.06.2002 року Бородянського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 аліментів (а.с. 41).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Немішаївської селищної ради Бородянського району Київської області, висновку служби у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації Київської області та рішення виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради визнано за доцільне позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, як такого, що ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний, моральний і духовний розвиток ( а.с. 12, 13, 39).

Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України, у випадках: зокрема, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п.18 даної постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, яке може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Суд першої інстанції, виявивши неналежне виконання батьком дитини своїх батьківських обов'язків, обгрунтовано, з урахуванням всіх обставин справи та наданих доказів, відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 і попередив ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки і поклав на органи опіки та піклування Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

Апеляційний суд при цьому також враховує, що ст. 51 Конституції України визначено, що сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Даний принцип сімейного права закріплений і в ст. 5 СК України.

Суб"єктивне право дружини на материнство та суб"єктивне право чоловіка на батьківство є водночас їх правом та обов"язком щодо одне одного та дитини.

Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, що настає при винній поведінці батьків (одного з батьків) на підставах і у порядку, передбачених законом.

Згідно позовної заяви та апеляційної скарги позивач своє звернення до суду пов"язує з тим, що відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям.

Також посилалась на те, що при оформленні доньки для виїзду за кордон на оздоровлення відповідач кожен раз шантажує позивача чим обмежує права дитини нічим не підтверджується, жодних доказів цьому апелянт не надала.

Згідно ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Апеляційний суд вважає, що обоє батьків мають створити умови для такого спілкування дитини і за це відповідальні обидва.

Позивачем не надано доказів, що вона всіляко намагалась підтримувати контакти дитини з батьком, а останній від цього ухилявся. Пасивна поведінка обох батьків не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Апеляційний суд, вислухав думку відповідача, щодо позбавлення його батьківських прав, який заперечує проти позбавлення його батьківських прав, вважає, що має такі права щодо дитини, як і матір, аліменти на утримання дитини він частково сплачує, з дитиною на даний час не спілкується, так як мати дитини заперечує проти цього, вважає, що відсутні підстави для позбавлення його батьківства.

Стосовно наданого акту обстеження умов проживання дитини, рішення та висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, то суд виходить з того, що даний акт та висновок підтверджує факт проживання дитини з матір»ю та не є беззаперечним доказом доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду від 30 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: