Справа № 2-763/2012 Провадження № 22-ц/2590/2887/2012 Головуючий у I інстанції Цибенко І. В.
Категорія цивільна Доповідач - Шитченко Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2012 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:сторін ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 в інтересах недієздатної ОСОБА_7, ОСОБА_6 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 в інтересах недієздатної ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах недієздатної ОСОБА_7 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2012 року та постановити нове рішення, яким задовольнити повністю заявлені нею вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2012 року на направити справу на новий судовий розгляд.

Оспорюваним рішенням позов ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах недієздатної ОСОБА_7, до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та стягнення моральної шкоди задоволено частково і зобовязано ОСОБА_6 усунути перешкоди недієздатній ОСОБА_7 в користуванні квартирою № 6 по вул. Коцюбинського, 9, м. Чернігів шляхом видачі ключів від вхідних дверей даної квартири опікуну ОСОБА_5, вселено ОСОБА_7 до квартири АДРЕСА_1 та її опікуна ОСОБА_5 до цієї ж квартири на час виконання нею своїх обовязків опікуна та проживання недієздатної ОСОБА_7 у вказаній квартирі. В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 зводяться до того, що судом при постановленні рішення не було дано оцінку неправомірним діям ОСОБА_6 відносно апелянта і не враховано факт спричинення такими його діями моральних страждань їй та дочці, що призвело до погіршення стану здоровя останньої.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що суд, постановляючи рішення, не врахував, що вселення в однокімнатну квартиру ще двох осіб значно погіршує його житлові умови. Вказує, що суд зробив неправильний висновок, про те, що він чинить перешкоди у проживанні дочці, оскільки єдиною проблемою, що виникла між сторонами, являється необхідність її мешкання разом з опікуном ОСОБА_5, яка не забезпечує виконання своїх опікунських функцій та має місце мешкання, де і повинна проживати їх донька.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що недієздатній ОСОБА_5 на праві власності належить Ѕ частина спірної квартири, а матеріалами справи підтверджено наявність перешкод з боку відповідача з приводу використання нею та її опікуном цього житла, а отже право власника квартири та її опікуна має бути захищене в судовому порядку.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Встановлено, що апелянти являються батьками недієздатної ОСОБА_7, якій на праві власності належить Ѕ частина спірної квартири АДРЕСА_2. Інша частина квартири належить на праві власності відповідачу ОСОБА_6

ОСОБА_5 рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної в м. Чернігові ради за № 107 від 10 червня 2003 року призначено опікуном недієздатної ОСОБА_7 Іншим рішенням виконкому від 12 жовтня 2009 року № 231 ОСОБА_5, як опікуну, дозволено управляти нерухомим майном підопічної Ѕ частиною спірної квартири.

На протязі 2010-2012 років ОСОБА_5 неодноразово зверталась до правоохоронних органів з заявами, зміст яких свідчить про те, що відповідач чинить перешкоди їй та дочці у здійсненні права користування квартирою та розпорядження належного їй житла. За результатами звернень апелянта винесені постанови про відмови в порушення кримінальних справ, які мотивовані наявністю між сторонами цивільного спору.

Положеннями ст. 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності особи є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норми ст. 383 цього кодексу вказують на те, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб.

Таким чином, судом першої інстанції правильно з посиланням на вказані правові норми зроблено висновок про порушення прав власника недієздатної ОСОБА_7 з боку відповідача і необхідність судового захисту цих її прав шляхом зобовязання ОСОБА_6 передати ключі від помешкання опікуну недієздатної та вселення ОСОБА_7 разом з опікуном на час виконання останньою опікунських обовязків до квартири.

При цьому доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 не спростовують посилання суду про те, що законодавець не повязує можливість реалізації права власника спільної часткової власності з виділом частки в натурі або визначенням порядку користування цією часткою.

Є правильним зроблений судом першої інстанції в ході розгляду справи висновок про необхідність проживання опікуна разом з підопічним відповідно до на п.п. 4.3, 4.5 Правил опіки і піклування, що затверджені Наказом Державного комітету України у справах сімї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року за № 34/166/131/88, а тому не беруться до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про неможливість спільного проживання разом з ОСОБА_5, як такі, що не грунтуються на вимогах законодавства.

Суперечать положенням ст. 16 Цивільного кодексу України, якими визначені способи захисту порушених прав, вимоги, заявлені ОСОБА_5 в суді першої інстанції та викладені в апеляційній скарзі, щодо необхідності попередження ОСОБА_6 про відповідальність за псування майна її підопічної та невиконання рішення суду, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для їх задоволення.

Колегія суддів вважає також, що ОСОБА_5 всупереч ст. 60 ЦПК України не надано належних доказів на підтвердження доводів позову про спричинення відповідачем їй та дочці моральних страждань, що призвело до погіршення стану здоровя останньої, а отже судове рішення в частині відмови в задоволенні цієї частини заявлених апелянтом вимог відповідає обставинам справи.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 в інтересах недієздатної ОСОБА_7, ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: