Справа № 2-4802/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"08" травня 2012 р. Дніпровський районний
суд міста Києва в складі:

головуючого –судді Чех Н.А.

при секретарі –Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Дніпровського РУГУ МВС України в місті
Києві, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
зобов"язання не перешкоджати в
користуванні житлом, про визнання
права користування житловим
приміщенням, зобов"язання
зареєструвати в жилому приміщенні,
зустрічний позов ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та інтересах свого
неповнолітнього сина ОСОБА_5, до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення з
квартири, зобов"язання не чинити
перешкод у користуванні і проживанні в
квартирі,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
вказаною позовною заявою, посилаючись
на те, що вона на підставі ордеру № 120737
від 28.02.1964 року, виданого Московським
виконкомом міста Києва отримала на
сім'ю з чотирьох осіб двохкімнату
квартиру АДРЕСА_1. За даною адресою були
зареєстровані вона, її чоловік ОСОБА_5К,
дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_6 У 1986 році в
зв'язку з тим, що вона отримала квартиру
АДРЕСА_2, за рішенням Дніпровської
районної Ради депутатів міста Києва
від 14.07.1986 року, особистий рахунок на
квартиру АДРЕСА_3 був переведений на
ОСОБА_3 Вона (ОСОБА_1В.) була знята з
реєстрації за спірною адресою, але за
адресою: АДРЕСА_4 ніколи не була
зареєстрована та не вселялась у
вищевказане житлове приміщення.
Починаючи з 1986 року в зв'язку із
сімейними обставинами в квартирі
АДРЕСА_5 проживала її дочка - ОСОБА_3 зі
своєю сім'єю. Через деякий час вона
(ОСОБА_1В.) подарувала квартиру АДРЕСА_5
ОСОБА_3, на даний час іншого житла не
має. Вона (ОСОБА_1В.) разом з чоловіком
ОСОБА_7 та сином ОСОБА_6 залишилась
проживати у спірній квартирі АДРЕСА_3.
Син ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_2, тому у
1994 році на підставі свідоцтва про шлюб
ОСОБА_2 була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1,
але фактично разом з чоловіком ОСОБА_6
та неповнолітнім сином ОСОБА_8
проживала за іншою адресою: АДРЕСА_6. В
квартиру АДРЕСА_3 повернулась
проживати за місцем реєстрації її
(ОСОБА_1В.) дочка ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
мешкають разом з нею до цього часу. У 2007
році помер її (ОСОБА_1В.) чоловік ОСОБА_7
На даний час в спірній квартирі
зареєстровані ОСОБА_3, її дочка ОСОБА_4,
невістка (відповідачка по справі) -
ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_5
Квартира АДРЕСА_3 не приватизована.
Будь-яких угод, щодо встановлення
порядку користування житловим
приміщенням між ними не укладалось.
Вона (ОСОБА_1В.) з 1964 року була
зареєстрована у спірній квартирі,
починаючи з 1986 року мешкає у
вищевказаному житловому приміщенні
без реєстрації; веде господарство
разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у зв'язку з
тим, що вона людина похилого віку,
потребує допомоги та догляду. Її право
на користування житловим приміщенням
визнають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 За місцем
свого проживання вона (ОСОБА_1В.)
користується поліклінікою, отримує
пенсію, перебуває на обліку в
управлінні праці та соціального
забезпечення Дніпровського району
міста Києва, отримала за
Розпорядженням цієї установи статус
сім'ї померлого учасника війни
визнаного за життя інвалідом. Крім того
в зв'язку з тим, що між нею та
відповідачкою по справі ОСОБА_2
погіршились стосунки, так як її дочка
ОСОБА_3 зверталась з позовом про
визнання останньої особою, що втратила
право користування житловим
приміщенням у спірній квартирі, ОСОБА_2
відмовила надати згоду на її
реєстрацію в цій спірній квартирі. Вона
(ОСОБА_1В.) зверталася до Дніпровського
РУ ГУ МВС України в місті Києві, саме
відділ громадянства, реєстрації та
еміграції фізичних осіб з проханням
зареєструвати її за вищевказаною
адресою, але їй в цьому було відмовлено.
Відсутність реєстрації у спірній
квартирі заважає здійснювати своє
право на отримання пільг, перерахунку
пенсії, оформлення документів, тощо. В
судовому засіданні представники
ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги
останньої в повному обсязі, просили їх
задовольнити та врахувати їх пояснення
та письмові промови в судових дебатах.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною
позовною заявою, посилаючись на те, що
спірна квартира складається з 2-х
суміжних кімнат розміром 29,3 кв.м. На
даний час у квартирі зареєстровані 4
особи: вона - ОСОБА_2, її неповнолітній
син - ОСОБА_5, сестра її чоловіка -
ОСОБА_3, та дочка останньої - ОСОБА_4 Крім
того, у спірній квартирі без реєстрації
і її дозволу мешкає мати її чоловіка -
ОСОБА_1 Між її родиною (вона та син) і
родиною відповідачів вже довгий час
існує конфліктна ситуація, яка
усугубилась після того, як відповідачі
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулись до
Дніпровського суду з позовом до не і її
неповнолітнього сина про визнання їх
такими, що втратили право користування
спірним жилим приміщенням. Свідком по
цій справі з боку позивачів була ОСОБА_1
Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 27.10.2010 року в їх позові було
відмовлено. Оскільки це рішення
Апеляційного суду не було оскаржено до
Верховного суду України, вона мала
надію, що позивачі змирились з рішенням
суду і між ними наступить мирне
співіснування. Жити разом у одній
оселі, тим паче у суміжних кімнатах, їм
дуже важко, тому вони з відповідачами
домовились, що будуть жити по місяцю, то
її родина, то родина відповідачів, і до
літа 2011 року такий порядок проживання
існував. Але після літних відпусток
відповідачі відмовились від
домовленості і останні місяці у
квартирі постійні скандали, які дуже
часто супроводжують виклик міліції.
Проживання у квартирі
незареєстрованої особи - відповідачки
ОСОБА_1 тільки усугубляє ситуацію,
оскільки саме вона часто є ініціатором
конфліктів. Вона (ОСОБА_2І.) завжди
відносилась до відповідачки ОСОБА_1, як
до тимчасового мешканця спірної
квартири, оскільки вона мала на праві
особистої власності 2- х кімнатну
квартиру АДРЕСА_7, де була
зареєстрована. Тому знала, що рано чи
пізно вона перейде туди жити. Тільки із
позову ОСОБА_1 до неї дізналась, що
остання штучно погіршила свої житлові
умови, подарувавши свою квартиру по
вулиці Каштановій дочці ОСОБА_3, і
ставить питання про визнання права
користування житловим приміщенням у
спірній квартирі. Вона (ОСОБА_2І.) довгий
час не ставила питання про виселення
відповідачки ОСОБА_1 із спірної
квартири, оскільки мала надію, що вона
перейде сама жити у свою квартиру по
вулиці Каштановій. Крім того,
відповідачка ОСОБА_1 - мати її чоловіка,
і вона хотіла зберегти з нею нормальні
стосунки. Навіть після того, як її з
сином хотіли виписати з квартири за
рішенням суду, вона хотіла мирно
вирішити спірні питання: пропонувала
приватизувати квартиру, розміняти,
перепланувати (зробивши кімнати
ізольованими, а не суміжними, як зараз).
Але усі її пропозиції, як письмові, так
і усні ні, до чого не привели. Усі
відповідачі перешкоджають їй і її
синові користуватися спірною
квартирою, провокують скандали і
навіть бійки, скаржаться до міліції на
неіснуючі погрози і таке інше.
Відповідачка ОСОБА_1 має бути виселена
із спірної квартири, оскільки ніколи не
вселялась і не проживала в цій квартирі
як член її родини, вона ніколи не давала
згоди на її постійне проживання у
спірній квартирі і завжди відносилась
до неї як до тимчасового мешканця. Крім
того, своїм проживанням, а останні 2
роки і своєю поведінкою, відповідачка
створює їй і її неповнолітньому сину
перешкоди у користуванні і проживанні
у спірній квартирі. В судовому
засіданні представник ОСОБА_2 уточнила
зустрічну позовну вимогу та просила
виселити ОСОБА_1 із спірної квартири та
переселити її в квартиру АДРЕСА_8.
Представники ОСОБА_2 просили врахувати
викладені в зустрічному позові
обставини, їх пояснення та письмовий
виступ у дебатах.

Третя особа ОСОБА_3, як є і
представником позивача по основному
позову ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_4,
в судовому засіданні підтримала
позовні вимоги ОСОБА_1, просила їх
задовольнити в повному обсязі та
просила врахувати її письмову промову
в дебатах. Зустрічний позов не визнала,
просила відмовити в його задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, свідків: ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши матеріали
справи, матеріал Дніпровського РУГУ
МВС України в місті Києві №2-319, суд
приходить до висновку, що основний та
зустрічний позови підлягають
задоволенню частково.

В суді встановлено, що на підставі
ордеру № 120737 від 28.02.1964 року, виданого
Московським виконкомом міста Києва на
ім"я ОСОБА_1, останній була надана
двокімнатна квартира АДРЕСА_1 на сім"ю з
чотирьох осіб: ОСОБА_1, її чоловік
ОСОБА_5К, дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_6 У 1986
році ОСОБА_1 отримала квартиру АДРЕСА_9,
і 17.10.1986 року була зареєстрована за
даною адресою. 03.07.2008 року ОСОБА_1
знялася з реєстраційного обліку з
квартири АДРЕСА_9 і з того часу по цей
час ніде не зареєстрована. Відповідно
до договору дарування від 11.04.2008 року
ОСОБА_1 подарувала належну їй квартиру
АДРЕСА_10 дочці –ОСОБА_3

ОСОБА_2 є дружина ОСОБА_13 (сина ОСОБА_1В.),
яка зареєстрована в спірній квартирі з
31.03.1994 року. Син ОСОБА_2 та ОСОБА_13
–ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований в
спірній квартирі з 10.07.1997 року. Крім цих
осіб в спірній квартирі зареєстровані
ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_4

Встановлено та підтверджено
матеріалами справи і показами всіх
учасників процесу той факт, що всі ці
роки ОСОБА_1 постійно проживає в
спірній квартирі АДРЕСА_1, за цією
адресою отримує пенсію, медичну
допомогу. Жодних доказів того, що
ОСОБА_1 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3, чи за
іншою адресою, суду не було надано, що в
свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_1 з
часу отримання спірної квартири
АДРЕСА_1 (з 1964 року) по цей час постійно
проживає саме в ній. На підтвердження
цього факту судом приймається до уваги
і рішення Апеляційного суду міста
Києва від 27.10.2010 року, в якому зазначено,
що ОСОБА_2 вказувала про причини свого
непроживання в спірній квартирі те, що
в квартирі проживає ОСОБА_1, з якою
склалися неприязні стосунки.

Таким чином, ОСОБА_1 проживає постійно в
спірній квартирі з 1964 року по цей час (з
2008 року без реєстрації), отримує
медичну допомогу, пенсію за спірною
адресою, іншого житла вона не має.
ОСОБА_1 є членом сім"ї наймача спірної
квартири –своєї дочки ОСОБА_3, вони
ведуть спільне господарство.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно статті 47 Конституції України
кожен має право на житло. Відповідно до
ст. 9 ЖК України ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування ним інакше як з підстав і
в порядку, передбачених законом.

Судом не приймається до уваги
посилання сторони ОСОБА_2 стосовно
того, що договір дарування квартири №66,
по вулиці Каштанова,12-Б, в місті Києві
не зареєстрований в БТІ, що свідчить
про те, що ОСОБА_1 залишається власником
вказаної квартири, оскільки договір
дарування є чинний, право власності на
квартиру у ОСОБА_3 виникло з моменту
прийняття дарунку (ст.722 ЦК України),
символом реальної передачі дарунка
сторони обрали передачу документів на
вказану квартиру від дарувальника
(ОСОБА_1В.) обдарованій (ОСОБА_3В.), яке
відбулося в присутності нотаріуса, про
що вказано в п.10 договору дарування.
Безпідставним є і посилання сторони
ОСОБА_2 на те, що вселення ОСОБА_1 до
спірної квартири неможливе, враховуючи
метраж квартири та метри, що будуть
припадати на одну зареєстровану особу,
який буде меншим, ніж встановлено
законом, оскільки в даному випадку мова
йде не про надання житла, де мають
враховуватися норми житлової площі, а
про те, чи має особа –ОСОБА_1 право на
користування спірною квартирою, яку
сама ж її отримала і з часу отримання
(1964 року) постійно в ній проживає.

Таким чином, в суді доведено, що ОСОБА_1
постійно з часу вселення (з 1964 року)
проживає в спірній квартирі, є
пенсіонеркою (ІНФОРМАЦІЯ_4), є членом
сім"ї наймача - дочки ОСОБА_3, з якою веде
спільне господарство, за спірною
адресою отримує медичну допомогу,
пенсію, іншого житла не має. Всі ці
обставини дають підстави для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо
визнання за нею права користування
спірним житлом. Стосовно позовних
вимог ОСОБА_1 про зобов"язання ОСОБА_2 не
перешкоджати в користуванні спірною
квартирою, суд вважає, що дана вимога є
безпідставна, оскільки в суді було
встановлено, що ОСОБА_14 в спірній
квартирі не проживає, у зв"язку з чим і
не може перешкоджати ОСОБА_1
користуватися даною квартирою. Не
підлягає задоволенню і позовна вимога
ОСОБА_1 про зобов"язання ВГІРФО
Дніпровського РУГУ МВС України в місті
Києві зареєструвати її в спірній
квартирі, оскільки дана вимога
безпідставна, а при наявності підстав
має розглядатися в порядку
адміністративного судочинства.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_2 суд
приходить до наступного. Позовна
вимога про виселення із спірної
квартири ОСОБА_1 і переселення її до
квартири АДРЕСА_11 - не підлягає
задоволенню, оскільки за ОСОБА_1
визнається право користування спірною
квартирою з підстав, зазначених вище.
Позовна вимога про зобов"язання ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 та її
сину ОСОБА_5 перешкод у користуванні і
проживанні в спірній квартирі знайшла
своє підтвердження в суді та підлягає
задоволенню. В суді було встановлено та
підтверджено сторонами, показами
свідків, що ОСОБА_2 та її син в спірній
квартирі не проживають. Наявність
протягом кількох років неприязних
стосунків між сторонами не
заперечується самими сторонами та
підтверджується рішенням Апеляційного
суду міста Києва від 27.10.2010 року, яким
було відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2 та її
неповнолітнього сина такими, що
втратили право користування спірною
квартирою. З постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від
18.02.2011 року, що міститься у матеріалі
№2-319 Дніпровського РУГУ МВС України в
місті Києві, встановлено, що між
сторонами виникають спірні питання з
приводу спільного проживання в спірній
квартирі. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повідомляли
про те, що станом на лютий-квітень 2011
року йдуть судові процеси з приводу
спірної квартири. Вказані сторони
писали один одному листи, в яких
висловлювали свої пропозиції щодо
вирішення житлового питання. Всі ці
обставини свідчать про те, що є поважні
причини непроживання ОСОБА_2 з
неповнолітнім сином в спірній
квартирі, наявні перешкоди зі сторони
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в проживанні
ОСОБА_2 та її сина в спірній квартирі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов”язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.9, 64, 65 ЖК України, ст.ст.
60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право користування
житловим приміщенням –квартирою № 90, в
будинку № 16 по вулиці Кибальчича в
місті Києві.

В інших частинах позовних вимог ОСОБА_1
–відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, яка
діє в своїх інтересах та інтересах
свого неповнолітнього сина ОСОБА_5,
задовольнити частково.

Зобов"язати ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не
чинити ОСОБА_2 і ОСОБА_5 перешкод у
користуванні і проживанні в
ІНФОРМАЦІЯ_5.

В інших частинах зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах
та інтересах свого неповнолітнього
сина ОСОБА_5, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Дніпровський районний суд міста Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя: