Справа № 2-4504/2011
Провадження №2/2604/2589/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2012 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.,

при секретарі –          Корнієнко
О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання недійсним
договорів дарування ? частини
земельної ділянки та ? частини
житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд
визнати договір дарування ? частини
земельної ділянки та ? частини
житлового будинку, розташованих за
адресою: м. Київ, пров. Слюсарний, 9
недійсним.

Свої вимоги мотивує тим, що 27 листопада
2007 року вона уклала договір дарування,
який був посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
відповідно до якого подарувала своїй
племінниці ОСОБА_2, частку свого майна,
а саме ? частину будинку та ? частку
земельної ділянки, розташованої за
адресою: м. Київ, пров. Слюсарний 9.
Вважає, що даний правочин було укладено
внаслідок тяжких обставин та на вкрай
невигідних умовах, оскільки вона була
єдиними власником спірного будинку, є
особою похилого віку, одинокою, хворою
людиною , єдиним джерелом доходів була
її пенсія та кошти отримані від здачі в
оренду частини житлового будинку.
Укладаючи даний договір відповідачка
запевнила її, що буде доглядати за нею,
допомагати матеріально, зробить
ремонт у частині будинку і вона зможе
здавати цю частину будинку отримуючи
більшу платню ніж було раніше. Після ж
укладання договорів, відповідачка
почала робити переобладнання та ремонт
подарованої частини будинку, а після
його закінчення почала сама здавати
його в найм третім особам, ігноруючи
попередні їх домовленості.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі, просила суд позов задовольнити
з підстав викладених у позові.
Додатково пояснила, що до укладання
спірних договорів відповідач тривалий
час її вмовляла укласти договори,
обіцяючи довічне утримання, а в
результаті - нічого не отримала.
Відповідач зробила переобладнання в
частині подарованого будинку, в якій
живуть сторонні особи, влаштовують
пікніки та території та голосно
слухають музику.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, просив суд
його задовольнити з підстав викладених
у позовній заяві. Додатково пояснив, що
позивач не страждає недоумством, та
отримуючи мізерну пенсію та дохід від
здачі будинку в оренду, не могла просто
так подарувати частину будинку та
земельної ділянки без відповідних
домовленостей, які б приносили їй
додатковий дохід.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, з підстав
викладених у письмових запереченнях на
позов, просила суд в позові відмовити.
Додатково пояснила, що позивача у
справі знає дуже давно, та вони мали
чудові родинні стосунки. Вона часто
приїздила до неї в гості, привозила
продукти харчування, а позивач
приїздила в гості до неї. Ще 10 років
назад позивач мала намір подарувати їй
частину будинку, однак у неї не було
часу приділити цьому уваги оскільки у
неї дуже хворіла сестра. Ніякої
домовленості про утримання позивача
вони не мали. Після укладання
оспорюваного договору вона зі згоди
позивача здійснила ремонт в частині
будинку, облагородила територію
навколо будинку, допомагала позивачу в
привезенні продуктів харчування. Після
дня народження позивача, святкування
70-річчя, відносини між ними змінилися.
Подруги позивача та її громадський
чоловік постійно налаштовують
позивача проти неї, у зв`язку з чим і
виникли позови.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, відповідача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази в їх сукупності,
суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України,
зміст правочинну не може суперечити
Цивільному Кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятись у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено
підстави визнання правочину недійсним
відповідно до якого слідує, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в моменту вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою
–третьою, п`ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї

обставини і на вкрай невигідних умовах,
може бути визнаний судом недійсним
незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено
особою під впливом

тяжкої для неї обставини і на вкрай
невигідних умовах, чим друга сторона
правочину скористалася. Тяжкими
обставинами можуть бути тяжка хвороба
особи, членів її сім'ї чи родичів,
смерть годувальника, загроза втратити
житло чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.

Особа, яка оскаржує правочин, має
довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов`язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Як вбачається з матеріалів справи,
після укладання оспорюваного договору
відповідач ОСОБА_2 в повному обсязі
розпоряджалась та користувалась
часткою майна, що була їй подарована
позивачем, тобто розпоряджалась майном
як його власник, проти чого позивач
ОСОБА_1 не заперечувала, що свідчить про
те, що відповідач прийняла майно.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному повному, об’єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

В судовому засіданні позивачем не
доведено той факт що оспорюваний
правочин позивач ОСОБА_1 вчинила
внаслідок тяжких обставин та на вкрай
невигідних умовах, оскільки на момент
укладання договору дарування позивач
була дієздатною, усвідомлювала
значення своїх дій, а також те, що
частина нерухомого майна переходить у
власність відповідача, яка має право
розпоряджатися своїм майном на власний
розсуд. Доказів наявності будь-яких
домовленостей між позивачем та
відповідачем суду не надала.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання недійсним
договорів дарування ? частини
земельної ділянки та ? частини
житлового будинку не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні, є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 203, 215, 233, 717 ЦК України, ст.ст. 10, 11,
60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-228, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договорів дарування ?
частини земельної ділянки та ? частини
житлового будинку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: