Справа № 22-274/11 Головуючий у 1 інстанції: Маринченко М.М. Доповідач: Нежура В.А.
УХВАЛА Іменем України 21 березня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі : головуючого судді: Нежури В.А. суддів: Лапчевської О.Ф., Корчевного Г.В. при секретарі: Трончуку М.Ю., розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до судді Деснянського районного суду м. Києва Дубініна Віталія Івановича про визнання інформації, зазначеної в заяві судді Деснянського районного суду м. Києва Дубініна Віталія Івановича від 20 вересня 2011 року до Дарницького районного суду м. Києва недостовірною, ВСТАНОВИЛА Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до судді Деснянського районного суду м. Києва Дубініна В.І. про визнання інформації, зазначеної в заяві судді Деснянського районного суду м. Києва Дубініна В.І. від 20 вересня 2011 року до Дарницького Районного суду м. Києва недостовірною відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про визнання інформації, зазначеної у заяві Дубініна В.І. до Дарницького Районного суду м. Києва недостовірною, посилаючись на порушенням судом норм матеріально та процесуального права. Зокрема апелянт вказує на те, що інформація викладена в заяві судді не є «оціночним судженням», та не є «думкою відповідача» як це зазначив суд у своєму рішенні, а містить недостовірний виклад обставин, зазначених письмово. Судом неправильно застосована ст. 30 Закону України «Про інформацію», відповідач не надав доказів того, що викладена а заячі інформація є правдивою Крім того, позивач був позбавлений судом права на правову допомогу, а також відповідачем не були надані суду пояснення з приводу предмету спору. В суді апеляційної інстанції позивач і його представник підтримала подану апеляційну скаргу. Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цих межах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач Дубінін В.І., який займає посаду судді Деснянського районного суду м.Києва, своєю ухвалою від 22 лютого 2011 року залишив без руху скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державних виконавців Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м.Києві та надав ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, так як подана скарга не відповідає вимогам ст. 385 ЦПК України. Оскільки недоліки скарги не були усунуті у встановлений суддею строк, вона була повернута ОСОБА_1, згідно ухвали від 16 березня 2011 року.

Ухвала від 16 березня 2011 року була оскаржена ОСОБА_1 до Апеляційного суду м. Києва, який своєю ухвалою від 26 травня 2011 року ухвалу судді Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2011 року скасував, а питання про прийняття скарги направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. В квітні 2011 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до судді Деснянського районного суду м. Києва Дубініна В.І. про визнання інформації, викладеної в його ухвалах від 22 лютого 2011 року та від 16 березня 2011 року, недостовірною. У заяві від 20 вересня 2011 року, адресованій в Дарницького районного суду м. Києва, який, в провадженні якого знаходилася справа, суддя Дубінін В.1. зазначив, що пред*явлений до нього позов він не визнає, а: «Ухвала суду, яка оскаржується ОСОБА_1, відповідає ст. 383 ЦГІК України. Скарга ОСОБА_1 на неправомірні дії відділу державної виконавчої служби не відповідала вимогам вказаного закону. Позовні вимоги ОСОБА_1 до мене надумані.». Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 277 ЦК України, на яку посилається позивач заявляючи позовні вимоги про спростування недостовірної інформації, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до ч. 1,2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення ним оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій. а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Відповідно до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти доводів і міркувань інших осіб. Відповідно до ст. 128 ЦПК України після одержання копій ухвали про відкриття провадження у справі і позовної заяви відповідач має право подати суду письмове заперечення проти позову. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач по справі, яка розглядалася у Дарницькому райсуді м. Києва, суддя Деснянського районного суду м. Києва Дубінін В.І., мав право подати свої заперечення на позов, а позивач - ОСОБА_1 - мав право висловити щодо них свою думку в судовому засіданні при розгляді справи по суті. Викладена відповідачем інформація в заяві від 20 вересня 2011 року є оціночним судженням, думкою відповідача щодо заявленого до нього позову стосовно постановленої ним ухвали, і не стосується безпосередньо особи позивача і не порушує його особисті немайнові права.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, який зроблений на підставі повно з*ясованих у справі обставин, наданим доказам дана належна, права оцінка. Доводи апеляційної скарги висновків суд не спростовують, так як судом було правильно встановлено відсутність порушення відповідачем особистих немайнових прав позивача, крім того, у своїй заяві відповідач виклав власну думку щодо процесуальних документів, які хоча і були скасовані апеляційним судом, але інформація, викладена в них була предметом судового розгляду, на що відповідач мав право згідно ст. 27 ЦПК України. Інші доводи апеляційної скарги до уваги колегією суддів не приймаються як такі, що не мають правового значення для вирішення справи по суті заявлених вимог. Враховуючи наведене підстави для скасування чи зміні оскаржуваного рішення колегія судів не вбачає. Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, - УXАЛИЛА Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2011 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги. Головуючий: судді: