РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2012 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Тимощук С.С.

з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 рівненської державної нотаріальної контори, КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризаціїпро визнання нотаріальних дій протиправними, зобовязання внести зміни до свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 рівненської державної нотаріальної контори, КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризаціїпро визнання нотаріальних дій протиправними, зобовязання внести зміни до свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності. Позивач в позовній заяві вказує, що відповідно до свідоцтва про право власності на домобудівлю, виданого 10 грудня 1997 року виконкомом Рівненської міської ради було зареєстровано право власності на житловий будинок із господарськими будівлями за адресою м. Рівне, вул. Павлюченка, 14 за ОСОБА_6, який помер 19 січня 1992 року.

Після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями якого були син - ОСОБА_7 та онуки (так як його син ОСОБА_8 помер раніше) - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яка померла 30 грудня 1997 року, після її смерті спадкоємницею є її мати - ОСОБА_11.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 19.02.1998 року ОСОБА_7 належить 1/2 частина будинковолодіння.

На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 19.02.1998 року за ОСОБА_9 та ОСОБА_11 було зареєстровано право власності на спадкове майно по 1/4 частині за кожною.

В подальшому між даними співвласниками був укладений договір конкретного користування від 25.03.1998 року, за яким в користування ОСОБА_7 перейшла частина будинку, яка складається з позначених на поетажному плані від 11.09.1997 року: 2-1- коридору /2,7 кв. м./, 2-2-передньої /11.4 кв. м./, 2-3-жилої кімнати /13 кв. м/, 2-4 - жилої кімнати /12,5 кв. м/, 2-6 - кухні/5.2 кв. м/ та надвірні будівлі: Г-1, Ж-1, З-1 - сараї, в, г -вбиральні, 1/2 частина сараю В-1, 1/2 частина огорожі №1.

В користування ОСОБА_11 та ОСОБА_9 перейшли наступні частини будинку: 1-2- передня /7,3 кв. м./, 1-2-жила кімната /12.4 кв. м./, 1-4-передня /7.6 кв. м./, 1-5-жила кімната /13.9 кв. м./, 1-6-санвузол /3.2 кв. м./, 1-7-кухня /4.9 кв. м./ та надвірні будівлі: 1/2 частина сарая В-1, 1/2 частина огорожі № 1.

ОСОБА_7 помер 21 квітня 2002 року, і після його смерті його сину ОСОБА_12 було видано ОСОБА_5 Рівненською державною нотаріальною конторою 24 грудня 2002 року свідоцтво про право на спадщину за законом.

Для оформлення спадкового майна ОСОБА_12 в листопаді 2002 року Рівненським міським БТІ було видано довідку-характеристику № 7912, де наводилась коротка технічна характеристика будівель та споруд за адресою м. Рівне, вул. Павлюченка, 14, в даному переліку наявна господарська будівля Ж-1 під назвою літньої кухні. Однак, в примітці до довідки-характеристики зазначено: Самовільно переобладнано сарай Ж-1 в літню кухню.

У свідоцтві ж про право на спадщину за законом від 24 грудня 2002 року нотаріусом дану будівлю Ж-1 безпідставно не було вписано в перелік спадкового майна, а всі інші будівлі були успадковані.

Вважає, що спірна господарська будівля, яка не вказана в свідоцтві про право на спадщину виданого ОСОБА_5 рівненською державною нотаріальною конторою 24 грудня 2002 року ОСОБА_9Є, не може свідчити про неприйняття ОСОБА_12 спадщини в частині господарської будівлі Ж-1 як сарая.

Вважає, що ОСОБА_12, який постійно проживав разом з померлим ОСОБА_7 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, шляхом розпорядження речей, які там знаходилися та підтримання будівлі в належному стані, тому будівля Ж-1 була складовою спадкового майна після смерті ОСОБА_13, а в подальшому і після смерті ОСОБА_14, а тому дії нотаріуса ОСОБА_5 рівненської державної нотаріальної контори є неправомірними та такими, що порушили майнові права ОСОБА_12.

Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просять суд поновити строк для подання позовної заяви, визнати дії державного нотаріуса ОСОБА_5 рівненської державної нотаріальної контори ОСОБА_15 у спадковій справі № 746 щодо не включення до спадкового майна господарської будівлі Ж-1 (сараю), яка знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Павлюченка, 14 протиправними.

ОСОБА_16 рівненську державну нотаріальну контору внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2002 року за р. №2-2408 та включити до спадкового майна господарську будівлю Ж-1 як сарай.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на господарську будівлю Ж-1 як на літню кухню в частині 1/2 частини будинковолодіння № 14 по вул. Павлюченка у м. Рівне, яке належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 29.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстровано за № 2345.

Представник відповідача ОСОБА_5 рівненської державної нотаріальної контори в судовому засіданні позовні вимоги позивача заперечила повністю та вказала, що державний нотаріус діяв правомірно, у відповідності до Закону України Про нотаріатта інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У випадку наявності відмітки про самочинне будівництво нотаріус немає права оформляти право власності на таке майно, оскільки право власності на самочинно реконструйоване майно не наступає. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризаціїпозовні вимоги позивача визнав частково в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на будівлю Ж-1 та вказав, що ознайомившись з матеріалами справи та доказами представленими представниками позивача в судовому засіданні вважає, що у випадку представлення технічних умов на газифікацію сараю Ж-1 працівники КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризації, які проводили перевірку при видачі довідки-характеристики № 1567 від 17.03.1998 року, не мали б права ставити примітку про самовільне переобладнання сараю Ж-1 під літню кухню, оскільки жодних будівельних робіт по реконструкції сараю не проводилось, розміри сараю не змінились, власником приміщення сараю було його газифіковано відповідно до технічних умов погоджених з газопостачальною організацією. В іншій частині позовні вимоги заперечив та вважає їх недоведеними.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача ОСОБА_5 рівненської державної нотаріальної контори, представника відповідача КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризації, оцінивши докази та всі обставини справи у їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на домобудівлю, виданого 10 грудня 1997 року виконкомом Рівненської міської ради житловий будинок із господарськими будівлями за адресою - м. Рівне, вул. Павлюченка, 14 був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6, який помер 19 січня 1992 року.

Після його смерті відкрилась спадщина. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою рівненською державною нотаріальною конторою від 19.02.1998 року ОСОБА_7 належало 1/2 частина будинковолодіння.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою рівненською державною нотаріальною конторою 19.02.1998 року № 4-476 за ОСОБА_9 було зареєстровано право власності на спадкове майно, а саме 1/4 частину даного будинковолодіння.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою рівненською державною нотаріальною конторою 19.02.1998 року № 4-478 за ОСОБА_11 було зареєстровано право власності на спадкове майно, а саме 1/4 частину даного будинковолодіння.

В подальшому між даними співвласниками був укладений договір конкретного користування від 25.03.1998 року за яким в користування ОСОБА_7 перейшла частина будинку, яка складається з позначених на поетажному плані від 11.09.1997 року : 2-1 - коридору /2,7 кв. м./, 2-2 - передньої /11.4 кв. м./, 2-3 - жилої кімнати /13 кв. м/, 2-4 - жилої кімнати /12,5 кв. м/, 2-6 кухні /5.2 кв. м/ та надвірні будівлі: Г-1, Ж-1, З-1 - сараї, в, г - вбиральні, 1/2 частина сараю В-1, 1/2 частина огорожі № 1.

В користування ОСОБА_11 та ОСОБА_9 перейшли наступні частини будинку : 1-2 - передня / 7,3 кв. м/, 1-2 - жила кімната /12.4 кв. м/, 1-4 - передня /7.6 кв. м/, 1-5-жила кімната /13.9 кв. м/, 1-6 - санвузол /3.2 кв. м./, 1-7 - кухня /4.9 кв. м/ та надвірні будівлі: 1/2 частина сараю В-1, 1/2 частина огорожі № 1.

ОСОБА_7 помер 21 квітня 2002 року, і після його смерті його сину, ОСОБА_7 ОСОБА_5 рівненською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 грудня 2002 року № 2-2408 на ? частину житлового будинку із господарськими будівлями за адресою - м. Рівне, вул. Павлюченка, 14.

29.08.2006 року між ОСОБА_12 та позивачем по справі ОСОБА_4 було укладено договір дарування ? частини житлового будинку із господарськими будівлями за адресою - м. Рівне, вул. Павлюченка, 14.

Судом встановлено, що при оформленні спадкового майна ОСОБА_12 в листопаді 2002 року Рівненським міським БТІ було видано довідку-характеристику № 7912 в якій наводиться коротка технічна характеристика будівель та споруд за адресою м. Рівне, вул. Павлюченка, 14, в даному переліку наявна господарська будівля Ж-1 під назвою літня кухня. Однак, в примітці до довідки-характеристики зазначено: Самовільно переобладнано сарай Ж-1 в літню кухню.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що представники позивача не довели свої позовні вимоги в частині визнання дії державного нотаріуса ОСОБА_5 рівненської державної нотаріальної контори щодо не включення до спадкового майна господарської будівлі Ж-1 (сараю), яка знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Павлюченка, 14 протиправними та зобовязання внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2002 року за р. № 2-2408 та включити до спадкового майна господарську будівлю Ж-1 як сарай.

Діяльність державного нотаріуса при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом регулюється главою 7 Закону України Про нотаріатта Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами Українизатвердженої наказом Міністерства юстиції України N 18/5 від 14.06.1994 року.

Ст. 67 Закону України Про нотаріатпередбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно ст. 68 Закону України Про нотаріатнотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно п. 114 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи.

Згідно п. 117 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ОСОБА_17 свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить жилий будинок та інше нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), державний нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів.

Враховуючи те, що при оформленні спадкового майна ОСОБА_12 в листопаді 2002 року Рівненським міським БТІ було видано довідку-характеристику № 7912 в якій в примітці до довідки-характеристики зазначено: Самовільно переобладнано сарай Ж-1 в літню кухню. Суд вважає, що нотаріус при наявності такої примітки не мав права включати до спадкового майна сарай Ж-1 переобладнаний в літню кухню, тому дії державного нотаріуса ОСОБА_5 рівненської державної нотаріальної контори ОСОБА_15 у спадковій справі № 746 щодо не включення до спадкового майна господарської будівлі Ж-1 (сараю), яка знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Павлюченка, 14 є законними.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на господарську будівлю Ж-1, як на літню кухню, в складі 1/2 частини будинковолодіння № 14 по вул. Павлюченка у м. Рівне, яке належить йому на підставі договору дарування від 29.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстрованого за № 2345, суд вважає їх обґрунтованими виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, спірна господарська будівля Ж-1, була переобладнана в літню кухню шляхом її газифікації. З досліджених в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи будинковолодіння № 14 по вул. Павлюченка у м. Рівне, вбачається, що після переобладнання площа будівлі Ж-1 не змінилася, під час переобладнання даної будівлі жодних будівельних робіт не проводилося.

Судом також встановлено, що газифікація господарської будівлі Ж-1 була проведена на підставі технічних умов виданих Рівненським виробничим обєднанням газового господарства РівнегазОСОБА_7 на газифікацію літньої кухні.

З пояснень представника КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризації, судом встановлено, що при наявності встановлених в судовому засіданні обставин працівники БТІ, які приймали участь у видачі ОСОБА_12 довідки-характеристики від 25 листопада 2002 року № 7912 не мали права робити примітку самовільно переобладнано сарай Ж-1 в літню кухню.

Визнання представником відповідача КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризаціїпозову в цій частині суд вважає таким, що не суперечить діючому законодавству.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За таких обставин суд вважає, що неправомірні дії працівників КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризаціїпри внесенні в довідку-характеристику від 25 листопада 2002 року № 7912 примітки самовільно переобладнано сарай Ж-1 в літню кухню, призвели до порушення в послідуючому, прав ОСОБА_4, оскільки він мав би отримати в дар від ОСОБА_12, який був, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2004 року № 2-2408 виданого ОСОБА_5 рівненською державною нотаріальною конторою, спадкоємцем майна ОСОБА_7, якому належала спірна господарська будівля Ж-1, що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Павлюченка, 14.

Статтею 16 ЦК Українивстановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що у випадку не внесення у довідку-характеристику від 25 листопада 2002 року № 7912 примітки самовільно переобладнано сарай Ж-1 в літню кухню, саме ОСОБА_4 набув би право власності на спірну будівлю Ж-1.

За таких обставин суд, з метою захисту законних прав ОСОБА_4 вважає за можливе визнати за ним право власності на господарську будівлю Ж-1, як на літню кухню, в складі 1/2 частини будинковолодіння № 14 по вул. Павлюченка у м. Рівне, яке належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 29.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстрованого за № 2345.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 про те, що будівля Ж-1 державним нотаріусом ОСОБА_5 рівненської державної нотаріальної контори не була включена до свідоцтва про право на спадщину від 24.12.2002 року, а в подальшому до предмету договору дарування від 29.08.2006 року дізнався лише у вересні 2011 року із листа КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризаціївід 12.09.2011 року, суд вважає за можливе поновити строк позовної давності для подання позовної заяви до суду.

Крім того, жоден з учасників судового процесу, в судовому засіданні не наполягав на застосуванні строків позовної давності.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 16, 328, Цивільного кодексу України, ст. ст. 67, 68 Закону України Про нотаріат, ст. ст. 1, 6, 11 ЗУ Про виконавче провадження, ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Поновити ОСОБА_4 строк позовної давності для подання позовної заяви до суду.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 рівненської державної нотаріальної контори, Комунального підприємства Рівненське міське бюро технічної інвентаризаціїпро визнання нотаріальних дій протиправними, зобовязання внести зміни до свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на господарську будівлю Ж-1, як на літню кухню, в складі 1/2 частини будинковолодіння № 14 по вул. Павлюченка у м. Рівне, яке належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 29.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстрованого за № 2345.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 10 грудня 2012 року.

Суддя С.В.Рогозін