ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2012 року
Центральний районний суд м. Миколаєва у
судді Гуденко О.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ПАТ
«Приватбанк»до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
визнання угоди недійсною, -
У лютому 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу автомобіля, який
знаходиться у заставі банку, без
дозволу заставодержателя.
В судове засідання представник
позивача надала заяву про розгляд
справи у її відсутність, позов
підтримала та просила його
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання
не зявилася, повідомлялася судом
неодноразово належним чином, причини
неявки суду не повідомила.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не зявився, повідомлявся судом
неодноразово належним чином через
начальника Миколаївського СІЗО, де
перебуває, просив не розглядати справу
у його відсутність, оскільки має
бажання виконати обов’язки перед
банком після винесення вироку суду в
кримінальній справі за обвинуваченням
його у скоєнні злочину, передбаченого
ст.. 189 ч. 2 КК України.
Ухвалою суду справа розглянута у
відсутність відповідачів, оскільки в
справі достатньо даних про права та
взаємовідносини сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
Як вбачається із матеріалів справи, 23
листопада 2006 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір №114МФ/2006, відповідно
до якого останньому позивач надав
кредит в сумі 24 000 доларів США, терміном
до 20 листопада 2009 року.
Також, 23 листопада 2006 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був
укладений договір застави
автотранспорту –автомобілю
Фольксваген ЛТ35, рн ВЕ3633АА, номер
кузовашасі № WV1ZZZ2DZ2H012503, відповідно до
якого у разі невиконання останнім
зобов’язань, позивач має право
одержати задоволення за рахунок
переданого в заставу автотранспорту
переважно перед іншими кредиторами. В
той же день до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна внесено
приватне обтяження на вказаний
автомобіль в зв’язку з заставою
рухомого майна, термін дії до 01.12.2011
Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 25.01.2010 року
стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_1, ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором на користь ПАТ КБ
“Приватбанк” в сумі 56 546 грн. 53 коп. та
розподілено судові витрати.

Як в подальшому було з’ясовано банком,
15 серпня 2007 року згідно Договору № 9552 ,
укладеному на Товарній біржі «Авто
продажа», ОСОБА_1М, продав, а ОСОБА_2
купила автомобіль марки Фольксваген
ЛТ35, автобус –Д, 2002 року випуску,
державний номер не виданий, номер
шасі(кузова)№ WV1ZZZ2DZ2H012503.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно положень ч. 2 ст.. 586 ЦК України ,
ст.. 17 ЗУ «Про заставу», заставодавець
зберігає право розпорядження
заставленим майном, якщо інше не
передбачено законом чи договором.
Заставодавець може відчужувати
заставлене майно тільки за згодою
заставодержателя. Пунктом 17.7 Договору
застави передбачає можливість
відчуження заставодавцем заставного
майна тільки за письмової згоди
заставодержателя (банку).

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобовязана довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень.

З огляду на наведене, суд вважає
встановленим, що відчужуючи
автомобіль, який знаходиться в заставі
у банку та перебуває під обтяженням,
ОСОБА_1 діяв без згоди
заставодержателя, отриманої в
установленому законом порядку, але
невідповідності змісту оспорюваного
правочину вимогам ст.. 203 ЦК України суд
не вбачає.

Так, ст.. 27 ЗУ «Про заставу»встановлено,
що застава зберігає силу, якщо за
однією з підстав, зазначених в законі,
майно або майнові права, що складають
предмет застави, переходять у
власність іншої особи. Ст. 592 ЦК України
встановлено, що в разі передання
заставодавцем предмета застави іншій
особі без згоди заставодержателя , якщо
одержання такої згоди було необхідним ,
заставодержатель має право вимагати
дострокового виконання зобов’язання ,
забезпеченого заставою.

Відповідно до положень пунктів 10 та 26
Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 «
Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», реституція як
спосіб захисту цивільного права
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину. Відповідно до
частини п'ятої статті 12 ЦК
добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Особами, які беруть участь у справі
про визнання правочину недійсним, є
насамперед сторони правочину.

За такого суд приходить до висновку, що
позивач обрав неналежний спосіб
захисту порушеного права, оскільки
діючим законодавством України
передбачені інші наслідки відчуження
заставного майна без згоди
заставодержателя, що є підставою для
відмови у задоволенні позову, що не
перешкоджає йому звернутися до суду за
захистом свого порушеного права у
встановлений законом спосіб.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України
судові витрати сплачені при подачі
позову.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України
, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ПАТ
«Приватбанк»до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
визнання угоди недійсною –відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя

Гуденко О.А.