2-1797/11
Справа № 2-1797/11
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
06 грудня 2012 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В. при секретарі Цурканенко Г.С. з участю позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи: адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської місткої ради Шиян Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист права власності, покладення зобов`язань, -
В лютому 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , просила визнати неправомірними дії відповідача з руйнування огорожі № 5 у складі житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на їй на праві власності, покласти обов`язок відновити огорожу на межі суміжних землекористувачів (сторін у справі) відповідно зареєстрованої технічної документації на садибу до рівня в 1 м. Одночасно позивач вимагала визнання незаконними дій відповідача зі зведення на цій же межі стіни гаражу, висотою 5 м. з покладенням обов`язку відступити під час перебудови гаражу (після знесення стіни) від межі на відстань згідно вимог будівельних, санітарних та протипожежних норм і правил. В обґрунтування позову, ОСОБА_1 посилалась на факт здійснення ОСОБА_3 самочинного будівництва на суміжній межі. Як на правові підстави позову послалась на положення ст. 319-321, 373, 375-376, 386 ЦК України, ст. 41 Конституції України.
В судовому засіданні позивач позов підтримала, підтвердила викладені в позовній заяві обставини вчинення відповідачем будівельних робіт, послалась на долучені до справи фотографічні картки з місця виникнення спірних правовідносин. Позицію позивача підтримав її представник.
Представник третьої особи на стороні позивача адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради вважала позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки факт порушення прав позивача відповідачем підтверджено матеріалами адміністративного провадження за результатом якого ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення самочинного будівництва.
Відповідач проти позову заперечувала і, також посилаючись на долучені до матеріалів справи фотографічні картки, стверджувала, що на час розгляду справи рівень спірної огорожі відповідає технічній документації позивача, а встановлені неподалік від межі ворота то є збудована нею у встановленому законом порядку окрема споруда, що не є частиною будь-якого іншого будівництва (крім садиби в цілому), у тому числі і гаражу, слугує для доступу автотранспорту на подвір`я належного їй на праві власності житлового будинку, а відтак позов не визнає.
Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Як слідує з договору дарування житлового будинку № 4-1961 від 27 грудня 2004 року позивачу на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У склад даної садиби входить, зокрема, спірна огорожа № 5. Також, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 05 листопада 2008 року позивачу належить закріплена за даною садибою та за тією ж адресою земельна ділянка, площею 1000 кв.м. (а.с. 7-9, 17, 18).
Як слідує з представленої позивачем фотокопії витягу з технічного паспорту (погашеного) - до виділу відповідача з раніше єдиного домоволодіння АДРЕСА_1 в окрему адресу (зараз № 133-А) висота спірної споруди № 5 становила 1 м. (а.с. 14).
В свою чергу відповідач на спростування твердження позивача щодо технічних характеристик спірної споруди будь-яких відомостей чи обставин не навела, хоча подання доказів на підтвердження своїх заперечень, то є обов`язком сторони у процесі цивільного судочинства (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Не представила відповідач суду у визначеному цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів не тільки спорудження «воріт`у встановленому законом порядку, а взагалі належності їй будь-яких прав на сусідні будинок чи землянку ділянку, з приводу якого до неї висунуті вимоги. Зазначене суд розцінює як спосіб захисту відповідача від пред`явленого позову та її ухилення від належного виконання своїх процесуальних обов`язків.
Разом з тим, згідно довідки КП ММБТІ № 7453 від 09 жовтня 2012 року за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 30 листопада 2004 року (а.с. 72, 74).
Як слідує з матеріалів адміністративного провадження № 1617 (а.с. 75-82) ОСОБА_3 у другій половині 2010 року на межі домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , зі знесенням спірної огорожі № 5, розпочате будівництво гаражу, при цьому установлені ворота та частково стіни з обох боків висотою від 3 до 5 м. Постановою від 17 листопада 2010 року Альошину визнано винною за ст. 150 КУпАП у здійсненні самочинного будівництва, на неї покладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Викладені обставини суд вважає доведеними у даному судовому засіданні також виходячи з представлених суду сторонами та долучених до матеріалів справи фотографічних карток. Так, розпочате відповідачем і таке що наявне на час розгляду справи будівництво гаражу достатнього чітко зображено на фотокартці та копії фотокартки, що містяться на а.с. 47, 83. В свою чергу, фотографічні картки, надані відповідачем неповно відображають місце виникнення спірних правовідносин, оскільки зроблені з таких ракурсів, що унеможливлюють встановлення об`єктивних обставин справи.
За такого, суд доходить висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача заподіяно порушення права позивача як власника спірної огорожі і таке її право підлягає захисту по суду.
Вирішуючи питання про обрання способу захисту порушеного права позивача, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за достатнє для відновлення порушеного права покладення на відповідача обов`язку знесення спірного будівництва частково. Так, суд дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача обов`язку відновити огорожу № 5, що розмежовує земельні ділянки № НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 та проходить з боку вул. Верхньої по межі (довжиною п`ять метрів), відповідно технічної документації на садибу - до рівня одного метру від землі, а для цього немає потреби у знесенні всього будівництва повністю. За такого, одночасно з метою припинення подальшого самочинного будівництва відповідачем будівлі гаражу, суд вважає, що на відповідача є розумним покласти обов`язок знести частину стіни гаражу до рівня в 1 м., що відповідає технічним характеристика належного позивачу майна - огорожі № 5.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.
В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 645 грн. 50 коп. судових витрат.
Керуючись ст. 386, 391 ЦК України, ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_3 частково знести - до рівня одного метру від землі огорожу, що розмежовує земельні ділянки № НОМЕР_1 та № 133-А та проходить з боку вул. Верхньої по межі довжиною п`ять метрів.
В решті вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 645 (шістсот сорок п`ять) грн. 50 коп. судових витрат.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя О.В. Батченко