Справа № 2-170/11
РІШЕННЯ

05 січня 2012 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі :
головуючого судді Боговського Д.Є.
за участю секретаря Белової Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності в порядку поділу майна подружжя і виділу цієї частки в натурі та визнання порядку користування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності в порядку поділу майна подружжя і виділу цієї частки в натурі та визнання порядку користування. Просила визнати за нею право власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на 2/3 частину трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , Ѕ частину будинку АДРЕСА_2 , Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_2 , Ѕ частину легкового автомобілю ВАЗ 2106, 1976 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_1 , Ѕ частину гаражу, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , гаражний кооператив «Авіатор», залишити у загальному користуванні між нею та відповідачем нежилі приміщення у квартирі АДРЕСА_4 , а саме туалет, ванну кімнату, кухню, балкон, лоджію, витребувати від відповідача для дослідження у судовому засіданні правовстановлюючий документ та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4 , витребувати від відповідача для дослідження у судовому засіданні правовстановлюючі документи та відповідні технічні документи на легковий автомобіль ВАЗ 2106, 1976 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_1 та гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , гаражний кооператив «Авіатор».
08 червня 2010 року позивач уточнила свої позовні вимоги у порядку ст. 31 ЦПК України, в яких просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_2 , Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_2 . Від іншої частини позовних вимог позивач відмовилась.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила , що у листопаді 1984 року добровільно вступила на військову службу та почала її проходити у військовій частині у м. Чернігів, Чернігівської області, через що є військовослужбовцем. З відповідачем знайома з 1985 року , разом проходили військову службу в одній військовій частині Чернігівського військового гарнізону, з 1985 року почали зустрічатися. У 1987 році відповідач вибув до місця служби до Демократичної Республіки Афганістан, де приймав участь у бойових діях. Чекаючи повернення відповідача з Афганістану, вона продовжувала військову службу. Через вивід радянських військ з Афганістану, відповідач у березні 1989 року, отримав нове призначення і для продовження проходження військової служби був направлений до Харківського військового гарнізону. Через те, що сторони мали намір одружитися та створити сум`ю, за згодою командування військової частини, в липня 1989 року, позивач була переведена до тієї ж військової частини, яка дислокувалася у м. Харкові. З липня 1989 року сторони продовжили проходження служби у одній військовій частині в Харківському гарнізоні та жили однією сім`єю і вели спільне господарство.
06 жовтня 1990 року між позивачем та відповідачем Комінтернівським відділом записів актів громадянського стану було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1006. Від спільного шлюбу дітей не мають.
Позивач зазначила, що за період спільного проживання з відповідачем у м. Харкові, у 2001 році ними було придбано житловий будинок з надвірними будівлями і земельною ділянкою , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу було посвідчено нотаріально 12 вересня 2001 року. У позовній заяві позивач вказує на те, що враховуючи, що відповідач є інвалідом війни від поранення отриманого ним у період бойових дій на території Афганістану, то з метою отримання знижки по витратах при оформленні документів на цей будинок, будинок було оформлено на відповідача. Згодом земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_2 площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства , було приватизовано. На зазначені земельні ділянки рішенням Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області було видано державні акти на право власності на земельні ділянки 14.11.2005 року на земельну ділянку площею 0,10 га, 31.01.2006 року на земельну ділянку площею 0,05 га. Спільної згоди щодо виділення частки і користування вищезазначеним майном, між позивачем та відповідачем не досягнуто, але позивач вважає, що правомірно претендує на визнання права власності на частку у спільній сумісній власності в порядку поділу майна подружжя і виділу цієї частки в натурі.
У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити.
Відповідач та його представник уточнену позовну заяву не визнали повністю, вважали, що доводи позивача ОСОБА_1 не відповідають фактичним обставинам та не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
06.10.1990 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 . Комінтернівським відділом записів актів громадянського стану м. Харкова було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1006. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають.
З червня 2008 року сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, мають окремий бюджет, не ведуть спільне господарство.
12.09.2001 року відповідачем ОСОБА_2 було придбано будинок АДРЕСА_2 , про що укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу домоволодіння, реєстровий номер 1063.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначив, що спірний будинок він придбав для своєї матері за кошти, які отримав від продажу будинку АДРЕСА_5 , та які належали йому особисто. Зазначений будинок він отримав у спадок, свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в Глухівському МБТІ 04.01.1987 року, реєстровий номер 730.
Також відповідач зазначив, що 14.09.1992 року мати відповідача ОСОБА_4 була виписана з місця свого постійного мешкання АДРЕСА_5 та прописана разом з відповідачем у військовій частині № НОМЕР_2 м. Харкова, згодом у двокімнатній квартирі відповідача у м. Харкові. 27.04.1993 року Харківською КЕЧ району Київського військового округу відповідач, як військовослужбовець, отримав двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , ордер № 1031 на сім`ю із трьох осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 дружина, ОСОБА_4 мати. Фактично завдяки матері відповідача, сторони отримали двокімнатну квартиру.
04.01.1987 року відповідач та його двоюрідна сестра ОСОБА_6 вступили у право спадкування на будинок АДРЕСА_5 , де і мешкала мати відповідача.
На початку 2001 року мати відповідача виявила бажання мешкати у власному будинку. Відповідач, виконуючи бажання матері, порадившись з ОСОБА_6 , вирішили продати спадкове майно - будинок АДРЕСА_5 .
Так як мати позивача ОСОБА_1 мешкала у м. Новгород- Сіверському Чернігівської області, задля зручності відвідування відповідач прийняв рішення придбати будинок для своєї матері також у місті Новгород- Сіверському Чернігівської області.
На початку серпня 2001 року відповідач знайшов будинок, який за всіма характеристиками підійшов для його матері. Одночасно із цим відповідач знайшов покупця на спадковий будинок.
11.09.2001 року між відповідачем та покупцем спадкового будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_7 відбувся усний попередній договір про намір придбання останньою зазначеного будинку. У той же день ОСОБА_7 сплатила відповідачу 4000 грн. у якості завдатку за будинок.
ОСОБА_7 у порядку виконання судового доручення була допитана у якості свідка Глухівським міським судом Сумської області та підтвердила факт того, що 11.09.2001 року передала відповідачу ОСОБА_2 кошти у сумі 4000 грн. у якості завдатку за спадковий будинок АДРЕСА_5 (а.с. 211-216).
12.09.2001 року за кошти, які були отримані від ОСОБА_7 у якості завдатку за спадковий будинок, відповідач придбав будинок АДРЕСА_2 для своєї матері, де вона згодом і була прописана.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що відповідач прийняв від покупця спадкового будинку ОСОБА_7 у якості завдатку кошти у сумі 4000 грн., та за ці кошти придбав будинок АДРЕСА_2 для своєї матері.
16.06.2006 року між позивачем ОСОБА_5 та акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено кредитний договір № 014/1815/82/68777 про надання позивачу у користування коштів у сумі 30 000 грн. У забезпечення позивачем зобов`язань за кредитним договором, було укладено іпотечний договір № 014/1815/82/68777/1, предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_4 , поручителем за кредитним договором став відповідач ОСОБА_2 . Сторони у судовому засіданні підтвердили факт того, що кошти у сумі 30 000 грн. надавалися на проведення ремонтний робіт у будинку АДРЕСА_2 та підготовки відповідної документації. Відповідно довідки, наданої акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» в особі начальника двадцять п`ятого міського відділення Харківської обласної дирекції Скорик О.П., усі платежі за вказаним кредитним договором здійснював відповідач ОСОБА_2 , крім того, після розірвання шлюбу, сплатив усю остаточну суму за кредитним договором № 014/1815/82/68777 від 16.06.2006 року, що вказує на те, що ремонтні роботи у спірному будинку проводились також за особисті кошти відповідача. Оформлення землевпорядних робіт та відповідної документації також проводилось за особисті кошти відповідача.
Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Судом встановлено, що кошти, за які було придбано будинок АДРЕСА_2 , належали особисту відповідачу ОСОБА_2 .
Таким чином, будинок АДРЕСА_2 належать до особистої приватної власності ОСОБА_2 .
Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем ОСОБА_1 не надано жодних доказів, які могли спростовували факт належності відповідачу коштів, за які було придбано спірне майно.
Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені безпідставно, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржено до судової палати апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги у 10-ти денний строк починаючи з наступного дня після проголошення рішення.

Суддя: Д. Є. Боговський