Справа № 1510/6043/12
Провадження № 6/1510/751/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2012 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді: Бальжик О.І.

при секретарі: Арєшкіній І.І.

за участю державного виконавця: Шкурінського С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про тимчасову заборону боржнику ОСОБА_1 у виїзді за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 звернулась до суду з поданням, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, про тимчасову заборону боржнику ОСОБА_1 у виїзді за межі України, посилаючись на те, що остання ухиляється від виконання рішення суду про стягнення на користь ВАТ «ЕК Одесаобленерго»боргу в сумі 1789 гривень 43 копійки та виконавчого збору 1789 гривень 94 копійки.

У судовому засіданні державний виконавець подання підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Вислухавши доводи державного виконавця, дослідивши матеріали подання та вивчивши матеріали виконавчого провадження (ЄДРВП №33334042), суд дійшов наступного висновку.

Згідно з п.4 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, право вільно пересуватися може у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Законодавством України встановлено випадки, у яких застосовуються такі обмеження, визначено порядок та умови їх застосування, зокрема, ст.6 ЗУ „Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України, п.18 ч.3 ст.11 ЗУ „Про виконавче провадження, ч.1 ст.3771 ЦПК України.

Так, відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»від 21.04.1999 року за №606-ХІV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Частина 1 ст.3771 ЦПК України передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України»від 21.01.1994 року за №3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обовязково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобовязань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобовязань.

Застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Вивченням матеріалів справи, судом встановлено, що будь-які докази, які підтверджують надіслання ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій містяться вимоги про добровільне виконання зобовязань, докази одержання нею усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, як це передбачено вимогами ч.5 ст.25, ч.1 ст.31 ЗУ Про виконавче провадження, а також докази того, що вона ухиляється від виконання зобовязань, відсутні.

Таким чином, державним виконавцем не було доведено, що ОСОБА_1 відомо про її обовязок сплатити борг на користь ВАТ «ЕК Одесаобленерго». Саме по собі посилання на заборгованість за виконуваним судовим рішенням за відсутності відповідних доказів не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання зобовязання та її намір вибути за межі України з цією метою.

Окрім того, державним виконавцем не надано доказів того, що ним відповідно до ч.1 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження»було вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання судового рішення або всі вони виявилися безрезультатними.

Наявність витягу з автоматизованої інформаційно-пошукової системи «Автомобіль»від 23.07.2012 року, повідомлень Управління ПФУ у м. Ізмаїл від 24.07.2012 року, відділу Держкомзему у м. Ізмаїл Одеської області від 14.08.2012 року, КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації»за вих.№44 віж 16.08.2012 року, Державної податкової служби Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Одеської області за вих. № від 30.07.2012 року та акту державного виконавця від 16.08.2012 року про відсутність рухомого чи нерухомого майна у ОСОБА_1 на праві власності та джерел доходів, не можуть свідчити про те, що державним виконавцем виконано всі необхідні заходи для примусового виконання вимог, які прямо передбачені виконавчим документом та ЗУ Про виконавче провадження.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні відомості з Управління економіки Ізмаїльської міської ради.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України передчасне, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст.3771 ЦПК України, ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України»та ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

Керуючись ст.3771 ЦПК України, ст.ст.11, 31, 52, 68 ЗУ «Про виконавче провадження»від 21.04.1999 року за №606-ХІV, ст.ст.1, 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України»від 21.01.1994 року за №3857-ХІІ, -

У Х В А Л И В:

У задоволені подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про тимчасову заборону боржнику ОСОБА_1 у виїзді за межі України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом пяти днів з дня її проголошення, особи, які не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_3