Дата документу 13.04.2012
Справа N 815/5188/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" квітня 2012 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
у складі:

головуючого - судді Кучеренко Н.В.

при секретарі - Левандовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах
якої за довіреністю діє ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого
комітету Мелітопольської міської ради
про визнання приватизації недійсною та
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, в
якому просить визнати недійсною
приватизацію квартири АДРЕСА_1,
здійснену 30 жовтня 2006 року та визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на житло серії ЯЯЯ №425301 на
квартиру АДРЕСА_1, виданого 30.10.2006 року
виконавчим комітету Мелітопольської
міської ради Запорізької області.

Позовна заява обґрунтована тим, що
30.10.2006 року виконавчим комітетом
Мелітопольської міської ради видано
свідоцтво про право власності на житло.
Вказаним свідоцтвом посвідчено, що
квартира, яка знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
часткової власності в рівних долях їй,
а також відповідачам - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 Однак приватизація вказаної
квартири була проведена з порушенням
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та вимог
Житлового кодексу України, оскільки на
момент приватизації, тобто на 30.10.2006
року, вона в квартирі АДРЕСА_1 не
проживала, а була лише зареєстрована.
Крім того, вважає, що строк позовної
давності для звернення до суду з
вказаними вимогами нею пропущено не
було, оскільки відповідно до ст. 261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалась або могла довідатись про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. На час приватизації
спірної квартири, тобто на 30.10.2006 року,
вона не знала, що особи, які лише
зареєстровані в квартирі, але постійно
не проживають не мають право на
приватизацію. Про вказану обставину
вона дізналась лише в серпні 2011 року,
коли місце її проживання було
зареєстровано в квартирі АДРЕСА_2.

Від представника позивача ОСОБА_2
надійшла заява, в якій він просить
розглядати позовну заяву за його
відсутності, доводи та вимоги позовної
заяви підтримує в повному обсязі.

Від представника відповідача
виконавчого комітету Мелітопольської
міської ради надійшло письмове
заперечення, згідно якого приватизація
квартири АДРЕСА_1 здійснювалась
виконавчим комітетом Мелітопольської
міської ради відповідно до Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» без порушень норми
чинного на той час законодавства. Також
просить розглядати вказану справу за
відсутності представника виконавчого
комітету Мелітопольської міської ради.

Від відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
надійшли заяви, в яких вони просять
розглядати справу за їх відсутності, не
заперечують проти задоволення
позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали цивільної
справи, оцінивши зібрані у справі
докази, вважає, що позов підлягає
повному задоволенню за наступними
підставами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

30.10.2006 року виконавчим комітетом
Мелітопольської міської ради видано
свідоцтво про право власності на житло
/а.с.7/.

Вказаним свідоцтвом посвідчено, що
квартира, яка знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
часткової власності в рівних долях
позивачці - ОСОБА_1, а також
відповідачам - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Як зазначено в самому свідоцтві
вказана квартира приватизована згідно
з Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду».

Відповідно до ч.5 ст. 5 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19 червня 1992 року
кожний громадянин України має право
приватизувати займане ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з
частковою доплатою один раз.

Згідно ч.2 ст. 8 вказаного Закону,
передача займаних квартир (будинків,
кімнат у гуртожитках) здійснюється в
спільну сумісну або часткову власність
за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку, кімнаті у
гуртожитку), в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку, кімнати у гуртожитку).

Таким чином, за змістом ст. ст. 5, 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» право на приватизацію
квартир (будинків) державного фонду
одержують громадяни України, які
проживають у цих квартирах. До членів
родини наймача належать тільки
громадяни, що постійно проживають у
квартирі разом з наймачем або за якими
зберігається право на житло. Передача
займаних квартир здійснюється в
спільну сумісну чи спільну часткову
власність за письмовою згодою усіх
повнолітніх членів родини, що постійно
проживають у цій квартирі, у тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло,
обов'язковим зазначенням
уповноваженого власника квартири.

Судом встановлено, що на момент
приватизації, тобто на 30.10.2006 року,
позивач ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 не
проживала, а була лише зареєстрована.

Так, згідно довідки Голови правління
ОСББ «Дружний будинок» від 27.03.2012 р.
станом на 30.10.2006 року (на момент
приватизації квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1
за вказаною адресою не проживала /а.с.9/.

Крім того, рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду від 28.04.2011 року, яке
набрало законної сили 10.05.2011 року
встановлено факт постійного
проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2 з
1992 року та по теперішній час.
Встановлено факт користування ОСОБА_1
квартирою АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_1
право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справи, у яких
беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1
постійно не проживала, а була лише
зареєстрована, оскільки з 1992 року вона
постійно мешкала в квартирі АДРЕСА_2, що
і встановлено рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 28 квітня 2011
року.

На підставі викладеного, судом
встановлено, що приватизація квартири
АДРЕСА_1 була проведена з порушенням
вимог ст. ст. 5, 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та вимог Житлового кодексу
України.

Суд приймає до уваги доводи позивачки
про не пропущення нею строку позовної
давності для звернення до суду з
вказаним позовом в частині того, що на
час приватизації спірної квартири,
тобто на 30.10.2006 року, вона не знала, що
особи, які лише зареєстровані в
квартирі, але постійно не проживають не
мають право на приватизацію, тому для
приватизації квартири, вона, як
повнолітня особа на час приватизації,
також надавала свою письмову згоду. Про
вказану обставину вона дізналась лише
в серпні 2011 року, коли зареєструвала
своє місце проживання в квартирі
АДРЕСА_2.

Факт реєстрації місця проживання
ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2 саме 02.08.2011
року підтверджується копією її
паспорту.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

На підставі викладеного, суд вважає, що
строк звернення до суду з позовними
вказаними вимогами позивачкою
пропущено не було.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦПК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Під час розгляду справи жодна із сторін
не заявляла про застосування до
вказаного спору строку позовної
давності.

Таким чином, оскільки під час розгляду
справи було встановлено, що
приватизація квартири АДРЕСА_1 була
проведена з порушенням вимог Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» та вимог Житлового
кодексу України, суд вважає, що є всі
підстави для визнання недійсною
приватизацію квартири АДРЕСА_1,
здійснену 30 жовтня 2006 року та визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на житло серії ЯЯЯ №425301 на
квартиру АДРЕСА_1, виданого 30.10.2006 року
виконавчим комітету Мелітопольської
міської ради Запорізької області.

Керуючись ст. ст. 9, 64, 65-1 ЖК України, ст.
261 ЦК України, Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», ст. ст. 10, 11, 15, 57, 59, 60, 84, 107, 208, 212-215
ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якої за
довіреністю діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради про
визнання приватизації недійсною та
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло - задовольнити
повністю.

Визнати недійсною приватизацію
квартири АДРЕСА_1, здійснену 30 жовтня 2006
року.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житло серії ЯЯЯ №425301 на
квартиру АДРЕСА_1, виданого 30.10.2006 року
виконавчим комітету Мелітопольської
міської ради Запорізької області.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Н.В.Кучеренко