Справа № 2-5698/11
(2/401/1419/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

12.03.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

судді Руденко В.В.,

при секретарі Чорнойван О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 09 серпня 2003 року вона з відповідачем уклала шлюб, який був зареєстрований в Прилісненській сільській раді Маневицького району Волинської області, актовий запис №11. Від шлюбу вони мають дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час шлюбу за сумісні сімейні кошти 10 березня 2005, року згідно договору купівлі - продажу, за 3500 дол. США вони придбали домоволодіння №248 по вул. Кіровоградській в м. Дніпропетровську, право власності на яке зареєстрували за відповідачем в цілому. В період часу з 2005 по 2008 роки за сумісні сімейні кошти вони повністю відремонтували та переобладнали житловий будинок, де жили з дітьми до червня 2011 року. На теперішній час вартість вищевказаного домоволодіння складає 80000 грн.

02 березня 2011 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ шлюб між сторонами розірвано. На теперішній час вони припинили шлюбні стосунки, але угоди про поділ домоволодіння та спільного майна не досягли. Вважає, що вказане домоволодіння та земельна ділянка є їх спільною власністю так як будинок та споруди придбано та поліпшено за їх сумісні кошти в період часу коли вона з відповідачем знаходилась в шлюбі. Тому просить визнати за нею право власності на ? частини домоволодіння № 248, розташованого по вул. Кіровоградській у м. Дніпропетровську.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 серпня 2003 року сторони уклали шлюб, зареєстрований в Прилісненською сільською радою Маневицького району Волинської області, актовий запис №11. Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. 02 березня 2011 року шлюб між сторонами розірвано. 10 березня 2005 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 5-17 сторонами було придбано домоволодіння по вул. Кіровоградській, 248 в м. Дніпропетровську, яке зареєстроване за ОСОБА_2.

Згідно ст.60, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі його поділу визнаються рівними. В ч.3 ст. 70 СК України зазначено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину спірного домоволодіння, оскільки позивачем аліменти в судовому порядку з відповідача не стягувались, належних та допустимих доказів недостатнього забезпечення спільних неповнолітніх дітей, їх фізичного, духовного розвитку та лікування відповідачем відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано.

При цьому суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо визнання спірного домоволодіння спільною сумісною власністю, оскільки відповідно до ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто без постановлення з цього приводу окремого судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 300 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 10, 212-218,224 ЦПК України, 60, 69-70 СК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Поділити майно подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку № 248 по вулиці Кіровоградській в місті Дніпропетровську.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 300,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя