Справа № 2 - 227 /12 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

5 грудня 2012 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ТОВ «Український промисловий банк», третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4, про визнання договорів недійсними. Позивачка вказувала на те, що з 2005 року проживала з відповідачем однією сімєю. З цього часу між ними склалися відносини, що притаманні подружжю. Від фактичних шлюбних відносин 6 жовтня 2008 року у них народилася донька ОСОБА_1. Під час спільного сумісного проживання, а саме 29 грудня 2006 року ними було придбано квартиру, що розташована за адресою: м.Миколаїв, вул.Першотравнева,111, кв.№68. 9 квітня 2008 між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір № 176-004/ФКФ-08 за умовами якого ТОВ «Український промисловий банк» надало ОСОБА_3 кредит у сумі 45000 дол. США на поточні потреби. Для забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором 9 квітня 2008 року між ОСОБА_3 і ТОВ «Український промисловий банк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Предметом іпотеки за вказаним договором є квартира АДРЕСА_1. 20 вересня 2008 року між ними було офіційно зареєстровано шлюб.

Посилаючись на те, що письмової згоди на укладення таких договорів вона як дружина відповідача не надавала, на підставі ст.65 СК України просила суд визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки, укладені між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» 9 квітня 2008 року.

Ухвалою суду від 20 червня 2012 року залучено правонаступника відповідача ТОВ «Український промисловий банк» - ПАТ «Дельта Банк».

В судове засідання позивачка і відповідач ОСОБА_3 не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомленні судом належним чином.

Враховуючи ті обставини, що позивачка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе розгляд даної справи за відсутності позивача.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» вказував на те, що позов ОСОБА_2 є безпідставним і не підлягає задоволенню.

Третя особа в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 9 квітня 2008 між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір № 176-004/ФКФ-08 за умовами якого ТОВ «Український промисловий банк» надало ОСОБА_3 кредит у сумі 45000 дол. США на поточні потреби. Для забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором 9 квітня 2008 року між ОСОБА_3 і ТОВ «Український промисловий банк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Предметом іпотеки за вказаним договором є квартира АДРЕСА_2.

20 вересня 2008 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3

За змістом ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.74 СК України якщо чоловік та жінка проживають однією сімєю, але не перебувають між собою у шлюбі або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно п.25 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим з подружжя суди мають виходити з такого.

Положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

При оспоренні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя.

За змістом статтей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст.578 ЦК України та ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 7 листопада 2011 року, яке набрало законної сили 18 січня 2012 року, ОСОБА_2 відмовлено в позові до ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Таким чином, на момент укладення оспорюваного правочину єдиним власником спірної квартири (предмета іпотеки) був ОСОБА_3

Доказів які б ці обставини спростовували суду не надано.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними є необґрунтованим і недоведеним, а відтак задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.А. Спінчевська