АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 1917/1544/2012 Головуючий у 1-й
інстанції Томчук С.В. Провадження №
22-ц/789/3/14 Доповідач - Дикун С.І.Категорія
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 214 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Храпак Н. М., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1 та її
представника адвоката ОСОБА_2;
позивача-відповідача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4; відповідачки
ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Шумського районного суду
від 11 липня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання
недійсним правочину та поділ спільного
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся
із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про
визнання недійсним правочину та поділ
спільного майна подружжя. Позивач
вказував, що з 17.09.2005 року до 10.09.2012 року
(часу ухвалення рішення суду про
розірвання шлюбу) перебував у шлюбі з
ОСОБА_1. За час шлюбу ними придбано
легковий автомобіль марки «Toyota-Land Cruiser
Prado», 2004 року випуску та нежитлову
будівлю прийомного пункту склотари,
який розташований АДРЕСА_1.
Відповідачка самовільно, без його
згоди, відчужила спірний автомобіль на
користь свого батька - відповідача по
справі ОСОБА_6 Позивач просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
легкового автомобіля марки «Toyota-Land Cruiser
Prado», 2004 року випуску; провести поділ
нерухомого майна: виділити
відповідачці нежитлову будівлю -
приймальний пункт склотари, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1;
вирішити питання про сплату грошової
компенсації за частку у вартості
спільного нажитого майна; виділити
йому у власність спірний автомобіль та
вирішити питання про виплату ним
грошової компенсації за частку
автомобіля на депозитний рахунок суду.

У листопаді 2012 року ОСОБА_1
звернулась до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя. Позивачка просила розділити
спільне майно подружжя, виділивши їй у
власність будівельні матеріали на суму
100000 грн; виділити ОСОБА_3 у власність
спірні нежитлову будівлю - приймальний
пункт склотари та земельну ділянку,
загальною площею 0,0522 га, які
знаходяться в АДРЕСА_1; вирішити
питання про стягнення грошової
компенсації у випадку встановлення
відхилення від рівності часток
подружжя.

У заяві про зміну позовних вимог (а.с.46)
ОСОБА_1 просила виділити їй у власність
? частину нежитлової
будівлі-приймального пункту склотари
та ? частину земельної ділянки
комерційного призначення площею 0, 0522
га, що розташовані в АДРЕСА_1; виділити
ОСОБА_3 ? частину нежитлової
будівлі-приймального пункту склотари
та ? частину земельної ділянки
комерційного призначення площею 0, 0522
га, що розташовані в АДРЕСА_1 та
будівельні матеріали на загальну суму
приблизно 100000 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 ? частини будівельних
матеріалів.

Рішенням Шумського районного
суду від 11 липня 2013 року позов ОСОБА_3
до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання
недійсним правочину та поділ спільного
майна подружжя задоволено частково.

Виділено ОСОБА_3 легковий
автомобіль марки «Toyota-Land Cruiser Piado», 2004
року випуску, чорного кольору, номер
кузова НОМЕР_4, реєстраційний № НОМЕР_5,
зареєстрований на ОСОБА_6 на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_6
виданого Кременецьким МРЕВ УДАІ
України у Тернопільській області 1
серпня 2012 року.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 компенсацію за легковий
автомобіль марки «Toyota-Land Cruiser Prado». 2004
року випуску, чорного кольору, номер
кузова НОМЕР_4, реєстраційний № НОМЕР_5
в сумі 87 286,79 грн.

Виділено ОСОБА_3 1/2 частини
нежитлової будівлі приймального
пункту склотари, який розташований
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності
на 1/2 частину нежитлової будівлі
приймального пункту склотари, який
розташований АДРЕСА_1.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 судові витрати: вартість
проведеної товарозначої експертизи в
сумі 589.2 грн.

судовий збір в сумі 872,90 грн.;

В решті позовних вимог
відмовлено.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 1/2 частини
нежитлової будівлі приймального
пункту склотари, який розташований
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частини нежитлової будівлі
приймальний пункту склотари, який
розташований АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_1 1/2 частину
земельної ділянки, розташованої
АДРЕСА_1, загальною площею 0.0522га.

Виділено ОСОБА_3 1/2 частину
земельної ділянки, розташованої
АДРЕСА_1, загальною площею 0.0522 га.

Державний акт на право власності
на земельну ділянку, площею 0.0522 га., яка
розташована в АДРЕСА_1, серія ЯЛ № 252766,
виданий 5 квітня 2011 року Управлінням
Держкомзему в ІІІумському районі
ОСОБА_1 визнано недійсним.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_7 судові витрати: оплата судового
збору 107.30 грн.

В решті позовних вимог
відмовлено.

Арешт легкового автомобіля, марки
«Toyota-Land Cruiser Prado». 2004 року випуску,
чорного кольору, номер кузова НОМЕР_4,
реєстраційний № НОМЕР_5 зареєстрований
на ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_6 виданого Кременецьким MPЕB УДАІ
України у Тернопільській області 1
серпня 2012 року, накладений ухвалою
Шумського районного суду від 16
листопада 2012 року, знято.

Додатковим рішенням Шумського
районного суду від 16 серпня 2013 року
стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати в сумі
500 грн.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1
просить скасувати рішення Шумського
районного суду від 11 липня 2013 року, у
позові ОСОБА_3 відмовити та
задовольнити заявлені нею зустрічні
позовні вимоги, посилаючись на те, що
рішення суду не відповідає обставинам
справи, ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

В обгрунтування вимог зазначає, що суд
неправомірно включив до обсягу
спільного майна подружжя автомобіль
марки «Toyota-Land Cruiser Prado», 2004 року випуску,
оскільки зазначений автомобіль є її
особистою власністю, придбаний за
подаровані їй особисто батьками кошти
за договором дарування грошей від 10
березня 2010 року.

Ухвалою апеляційного суду від 22 травня
2014 року замінено сторону відповідача
ОСОБА_6 у зв'язку із смертю останнього
на правонаступника ОСОБА_5,

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1, її
представник адвокат ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_5 підтримали вимоги
апеляційної скарги, зіславшись на
доводи, викладені у ній.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4
апеляційну скаргу заперечили, рішення
суду вважають законним і
обгрунтованим.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення, а рішення суду - до
часткового скасування.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України в
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

У п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" передбачено,
що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України.

Вирішуючи спір про поділ майна
колишнього подружжя ОСОБА_3, суд
виходив з тих обставин, що ними за час
перебування у шлюбі з 17.09.2005 року до
20.09.2012 року (часу набрання законної сили
рішенням Шумського районного суду про
розірвання шлюбу від 10 вересня 2012 року)
було набуто наступне майно, котре є
спільною сумісною власністю
колишнього подружжя

- нежитлову будівлю - приймальний
пункт склотари (АДРЕСА_1) за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
серії ВKT №330384 від 22 грудня 2008 року,
укладеним між Шумським районним
споживчим товариством та ОСОБА_1

- земельну ділянку площею 0.0522 гa.,
розташовану в АДРЕСА_1 на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу земельної ділянки
серії ВМХ№271340 від 7 липня 2010 року,
укладеного між Шумським районним
споживчим товариством та ОСОБА_1

- автомобіль марки «Toyota-I.and Cruiser
Prado» 2004 року випуску, чорного кольору,
реєстраційний № НОМЕР_5,
зареєстрований за ОСОБА_1 12.01.2010 року
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_7.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду в зазначеній частині.
Доводи апелянта, що спірний
автомобіль придбаний за кошти,
отримані нею від батьків за договором
дарування грошей від 10 березня 2009 року,
колегія суддів вважає надуманими і
такими, що не знайшли доведення у суді.
Відповідно до ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно набуте нею, ним за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування. Однак
наявності такого майна, набутого нею на
підставі договору дарування, ОСОБА_1 не
доведено і судом не встановлено .

При поділі об'єктів нерухомого
майна суд підставно визначив частки
колишнього подружжя рівними та вірно
визнав право власності за кожним із них
по 1/2 частині спірного майна із
визнанням недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку,
виданого на ОСОБА_1 Суд також вірно
обгрунтовано відмовив у поділі
будівельних матеріалів, оскільки їх
наявності та приналежності до
спільного майна подружжя, ОСОБА_1 не
доведено та судом не встановлено.

Разом з тим, проводячи поділ
спірного автомобіля з виділенням
такого в натурі на користь ОСОБА_3 та із
присудженням грошової компенсації у
розмірі 1/2 вартості спірного
автомобіля на користь ОСОБА_1 суд
допустив порушення норм матеріального
права у зв'язку з чим рішення суду в цій
частині підлягає до скасування.

Вирішуючи питання про спосіб та
порядок поділу неподільних речей суд
не врахував положення п. 25 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21 грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», щодо обов'язкової згоди
одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених
ст. 365 ЦК, за умови звернення
подружжя (одного з них) до суду з
таким позовом та попереднього внесення
на депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі
не можуть бути реально поділені між
ними відповідно до їх часток, суд
визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідно до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_6, виданого Кременецьким МРЕВ
УДАІ України у Тернопільській області 1
серпня 2012 року спірний автомобіль
марки «Toyota-I.and Cruiser Prado» 2004 року випуску,
чорного кольору, реєстраційний №
НОМЕР_5, зареєстрований за ОСОБА_6
(правонаступник ОСОБА_5)

Виділяючи спірний автомобіль
ОСОБА_3 суд не врахував вищезазначеної
обставини. При цьому суд відмовив
ОСОБА_3 у визнанні недійсним договору
купівлі-продажу спірного автомобіля,
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 і
рішення у зазначеній частині ОСОБА_3 не
оскаржив, а також не заявив вимог про
застосування наслідків недійсності
оспорюваного правочину.

Відповідно до пункту 30
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" , коли при
розгляді вимоги про поділ спільного
сумісного майна подружжя буде
встановлено, що один із них здійснив
його відчуження чи використав його на
свій розсуд проти волі іншого з
подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на
її потреби або приховав його, таке
майно або його вартість враховується
при поділі.

З матеріалів справи вбачається,
що спірне майно - автомобіль було
відчужене проти волі ОСОБА_3,
використано не в інтересах сім'ї,
оскільки на момент відчуження
автомобіля - серпень 2012 року сторони -
колишнє подружжя ОСОБА_3 проживали
окремо, про що не заперечила ОСОБА_1 та
підтвердила зазначені обставини в
апеляційній скарзі (а.с.106); автомобіль є
власністю ОСОБА_5 - правонаступника
ОСОБА_6 і угода на підставі якої
останній набув автомобіль не визнана
недійсною; вимог про витребування
автомобіля також не було заявлено. А,
отже, вартість спірного автомобіля
повинна бути врахована при поділі
майна подружжя.

Висновком №3/13-22 судової
автотоварознавчої експертизи від
05.02.2013 року визначена вартість спірного
автомобіля марки «Toyota-Land Cruiser Prado» 2004
року випуску, чорного кольору,
реєстраційний № НОМЕР_5 - 174 573.57 грн.

Колегія суддів прийшла до
переконання, що позовні вимоги про
поділ автомобіля слід задовольнити
частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2
частини відчуженого автомобіля у
розмірі 87286,79 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 324; 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Шумського районного суду від 11
липня 2013 року скасувати в частині
вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_5 про поділ майна
подружжя щодо виділення ОСОБА_3
легкового автомобіля марки «Toyota-Land Cruiser
Prado» і ухвалити в цій частині нове
рішення, яким позовні вимоги про поділ
автомобіля задовольнити частково,
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію вартості 1/2
частини відчуженого автомобіля у
розмірі 87286 грн 79 коп.

В решті рішення Шумського районного
суду від 11 липня 2013 року залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області С.І. Дикун