Справа № 1319/2-280/11 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/1390/1971/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Бакуса В.Я.,

секретаря Мариняк О.І.,

з участю ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_5, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, про скасування свідоцтва про придбання майна та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17 листопада 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_5, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, про скасування свідоцтва про придбання майна та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове про задоволення її позову, зазначаючи, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, не враховано те, що паспортні дані ОСОБА_3 не відповідають дійсності.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відмовляючи у вищезазначеному позові, районний суд послався на наступні встановлені в суді обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.03.2002 року № 2-2215/02 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 47 411,84 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили, що підтверджується копією ухвали Галицького районного суду м. Львова від 25.02.2008 року № 2215//02 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення від 18.03.2002 року у звязку з нововиявленими обставинами та копією ухвали Апеляційного суду Львівської області від 07.05.2008 року № 22ц-1236/08 про повернення апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення суду від 18.03.2002 року. На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 видано виконавчий лист.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, районний суд прийшов до вірного висновку про безпідставність тверджень позивачки стосовно того, що нею не отримувались грошові кошти в якості позики від відповідачки ОСОБА_3

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції від 27.05.2002 року відкрито виконавче провадження по виконавчому листу, виданому 08.05.2002 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 47 411,84 грн.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 5 ст. 50 Закону України Про виконавче провадження, у редакції чинній на час провадження виконавчих дій з реалізації квартири, стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на грошові кошти боржника. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

В судовому засіданні встановлено, що в ході виконавчого провадження, коштів та іншого майна, належного ОСОБА_4, за рахунок якого можливо було б погасити заборгованість перед стягувачем, державним виконавцем виявлено не було.

Також, в ході виконавчого провадження було встановлено, що ОСОБА_4 є співвласником квартири АДРЕСА_1 та їй на праві спільної сумісної власності належить 1/4 частина вказаної квартири.

Право власності ОСОБА_4 на належну їй частину квартири посвідчувалось свідоцтвом про право власності на квартиру від 20.02.1997 року, виданим на підставі розпорядження Галицької районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської ради від 20.02.1997 року № 177.

Враховуючи викладене, районний суд прийшов до вірного висновку про безпідставність тверджень позивачки відносно того, що нею та членами її родини не приватизовувалась спірна квартира.

Частиною 8 ст. 50 Закону України Про виконавче провадження визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

На підставі вказаної норми відділ ДВС Галицького районного управління юстиції звернувся до місцевого Галицького районного суду м. Львова з поданням про виділення частки, належної боржниці ОСОБА_4, у квартирі АДРЕСА_1.

Ухвалою місцевого Галицького районного суду м. Львова від 22.08.2003 року подання задоволено та визначено, що ОСОБА_4 належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1.

В рахунок погашення боргу державним виконавцем відділу ДВС Галицького РУЮ в м. Львові було звернуто стягнення на вказане нерухоме майно, а саме 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Приписами ст. 61 Закону України Про виконавче провадженнявизначено, що реалізація арештованого майна, здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.

Якщо передане торговельним організаціям майно не буде продано протягом двох місяців, воно підлягає переоцінці.

Якщо стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, то він зобов'язаний у 15-денний строк з дня повідомлення державного виконавця про виявлення бажання залишити за собою непродане майно, внести на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби різницю між вартістю непроданого майна та сумою коштів, які підлягають стягненню на його користь, якщо вартість непроданого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

Майно передається стягувачу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державним виконавцем складається акт. Постанова і акт є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

З акту державного виконавця Галицького відділу ДВС Львівського МУЮ, затвердженого начальником Галицького ВДВС Львівського МУЮ, від 03.10.2005 року вбачається, що в ході виконання було передано на реалізацію майно боржника, а саме 1/4 частина квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № Г-13952 від 10.02.1997 року, яка визначена за рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22.08.2003 року, на яку державним виконавцем було накладено арешт. Оскільки в добровільному порядку боржником борг не був сплачений, 1/4 частина квартири була передана на реалізацію ТОВ Мультимедіа Софт згідно договору № 5140042 від 20.05.2005 року. Згідно висновку Львівської торгово-промислової палати від 20.05.2005 року початкова вартість 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 складає 41 200,00 грн. У звязку з відсутністю покупців торги вважаються такими, що не відбулись, про що свідчить повідомлення № 74 від 19.09.2005 року ТОВ Мультимедіа Софт. 29.07.2005 року державним виконавцем було зроблено переоцінку на 10% від первісної вартості майна, що становить 40 788,00 грн. Згідно листа ТОВ Мультимедіа Софт № 74 від 19.09.2005 року другі прилюдні торги не відбулися у звязку з відсутністю покупців. Від представника стягувача ОСОБА_2 поступила заява про те, що вони просять передати в рахунок погашення заборгованості нереалізовану 1/4 частину квартири по вул. Хоткевича, 24/42 у м. Львові. На підставі ст. 61 Закону України Про виконавче провадження 1/4 частина квартири по вул. Гната Хоткевича, 24 у м. Львові передається у власність ОСОБА_3 за початковою ціною 41200,00 грн.

Згідно з постановою державного виконавця Галицького відділу ДВС Львівського МУЮ від 03.10.2005 року в ході виконання проводилася реалізація арештованого майна ОСОБА_4, а саме 1/4 частина квартири АДРЕСА_1.

Даною постановою передано непродане майно стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу за згодою стягувача за початковою ціною 41 200,00 грн.

З наведеного вбачається, що непродане на прилюдних торгах майно ОСОБА_4, в рахунок погашення боргу було передане ОСОБА_3 в порядку, визначеному ст. 61 Закону України Про виконавче провадження.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.12.2005 року накладений згідно ухвали судді Галицького місцевого суду м. Львова від 21.07.2000 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу - арешт з квартири АДРЕСА_1, де проживає ОСОБА_4, - знято. Вказана ухвала набрала законної сили.

Таким чином, районний суд прийшов до висновку про безпідставність тверджень позивача стосовно незаконного зняття арешту з квартири.

Відповідно до ст. 72 Закону України Про нотаріат та п.п. 245, 247 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів видається нотаріусом на підставі складеного державним виконавцем акта про проведені публічні торги, затвердженого начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Якщо публічні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулись, нотаріус видає відповідне свідоцтво про придбання такого майна стягувачеві на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що публічні торги (аукціон) не відбулись.

На підставі документів, визначених ст. 61 Закону України Про виконавче провадження, а саме акта державного виконавця від 03.10.2005 року, затвердженого начальником Галицького ВДВС Львівського МУЮ, та постанови державного виконавця від 03.10.2005 року в порядку, встановленому п.п. 244-249 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було видане свідоцтво про придбання майна зареєстроване в реєстрі за № 1022, яким посвідчено, що ОСОБА_3 належить право власності на майно, яке складається з 1/4 частини квартири, яка знаходиться по вул. Гната Хоткевича, 24 у м. Львові, яка раніше належала ОСОБА_4 та передана нею у рахунок погашення боргу на суму 41 200,00 грн.

Судом встановлено, що вчинена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 нотаріальна дія, яка полягала у видачі свідоцтва про придбання майна, відповідає чинному на той час законодавству.

05.06.2006 року ОКП ЛОР Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки зареєстроване право власності ОСОБА_3 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, про що видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9510516.

Згідно з договором дарування 1/4 ідеальної частини квартири від 19.03.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованим в реєстрі за № 361, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_7 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Неспівпадіння паспортних даних відповідача ОСОБА_3 у дорученні, виданому на імя представника ОСОБА_2, оскаржуваному свідоцтву про придбання майна та паспорті відповідача щодо місця її реєстрації не впливають на законність та чинність оскаржуваних актів.

Відтак, районний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного свідоцтва про придбання майна та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Положеннями ст. ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивачкою оскаржується свідоцтво про придбання майна від 22.12.2005 року та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.01.2006 року, при цьому даний позов подано до суду 08.11.2010 року, тобто, з пропуском трирічного строку позовної давності.

Частинами 3-5 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на застосуванні позовної давності. Заяв про поновлення строку для звернення до суду з вказаним позовом від позивача не надходило. Поважних причин пропуску строку позовної давності судом не встановлено.

Відтак, районний суд підставно вважав за необхідне застосувати до даних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності та правильно відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.

При встановленні зазначених вище обставин судом не було порушено норми процесуального та матеріального права.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, позивачкою не представлено.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно, всебічно та об'єктивно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_8