Справа № 22-Ц-2690/3360/12
Головуючий у 1 інстанції: Сенін В.Ю.
Доповідач: Махлай Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2012 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Прокопчук Н.О., Росік Т.В.,

при секретарі: Дем'яненко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

у серпні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позову зазначав, що 09.07.2005 року надав у позику ОСОБА_3, за довіреністю від імені якого діяла ОСОБА_4 40 000 доларів США строком на 5 років для купівлі квартири з умовою, що на період строку повернення позики він матиме право користування спірною квартирою без плати за проживання. ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 та він проживав у цій квартирі з 2006 року по червень 2010 року, оплативши за період проживання комунальні послуги та послуги місцевого зв'язку на загальну суму 16 285, 62 грн. Оскільки витрати по утриманню квартири має нести власник квартири просив стягнути сплачені ним кошти з власника квартири ОСОБА_3 Посилаючись на те, що без будь-яких попереджень 11.11.2010 року замки на вхідних дверях було змінено, доступ до квартири та його речей, які знаходяться у квартирі закрито просив стягнути солідарно з відповідачів у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 699 грн., оскільки він переніс нервове потрясіння, порушився звичний для нього режим життя.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2011 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. А саме, судом не застосовано ст. 322 ЦК України, згідно з якою тягар по утриманню майна лежить на власнику майна. Власник квартири не надавав йому коштів для утримання квартири, а тому кошти, витрачені ним на утримання квартири власник має повернути. Крім того, згідно зі ст. 1167 ЦК України він має право на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній інстанції представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. При цьому представник апелянта відмовився від апеляційної скарги в частині рішення суду щодо відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди. Така відмова була прийнята та апеляційне провадження в цій частині закрите.

Інші сторони у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду повідомлені належним чином, у звязку з чим колегія вважає за можливе розглянути справу за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з розпискою від 09.07.2005 року ОСОБА_4, яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_3, позичила у ОСОБА_1 40 000 доларів США на придбання квартири, які зобов'язалася повернути через 5 років з умовою надання права користування квартирою позикодавцю на період позики без оплати за проживання.

Згідно з договором купівлі-продажу від 09.07.2005 року ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1.

Позивач, як зазначено у позовній заяві, до січня 2010 року проживав у зазначеній квартирі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що споживачем комунальних послуг був сам позивач та будь-яких домовленостей про те, що за спожиті ним послуги оплату проводить власник квартини не існувало.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Доводи апелянта про застосування до спірних правовідносин ст. 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом колегія суддів безпідставними, оскільки спір стосується не витрат, понесених позивачем на утримання майна, а витрат, понесених як плату за надані комунальні послуги та послуги телеінформаційної мережі. Позивач сам зазначає, що за час проживання у спірній квартирі єдиним споживачем таких послуг був він. Відповідачі у квартирі не проживали та такими послугами не користувалися.

Згідно з ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк.

Згідно з ч. З ст. 815 цього ж Кодексу наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Сторони договір найму житла не укладали, зазначивши про право на проживання позивача у спірній квартирі безоплатно у борговій розписці. Разом з тим, у розписці зазначено лише про право безоплатного користування квартирою, а не комунальними та іншими послугами, які в дану квартиру надаються.

Посилання представника апелянта на те, що позивач не весь період, за який сплачено комунальні послуги, проживав у квартирі, що належить ОСОБА_3, оскільки має власне житло у м. Борисполі колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки такі твердження суперечать обставинам, викладеним у позовній заяві.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді