Справа № 1522/549/2012

УХВАЛА
27 грудня 2012 року місто Одеса
Приморський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Терьохіна С.Є.,

при секретарі - Моргун М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі питання щодо забезпечення позову в справі за позовною заявою громадянки ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача гром. ОСОБА_2 , Південне оперативне командування Міністерства оборони України, Перший Приморський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути на свою користь із відповідача матеріальні збитки, спричинені ушкодженню її автомобіля в розмірі вартості відновлюваного ремонту. Стягнути з відповідача витрати пов`язані з її (позивачкою) лікуванням, а також стягнути моральну шкоду в сумі 50 000 гривень.

28 вересня 2007 року, рішенням Приморського районного суду м. Одеси яке набрало законної сили, позов гром. ОСОБА_1 було частково задоволено та стягнуто із військової частини НОМЕР_1 на користь позивачки суму матеріальної шкоди в розмірі 33936 грн., а також моральні збитки в розмірі 20000 грн., судові витрати в сумі 1339 грн., 36 коп.

04 грудня 2007 року, Першим Приморським відділом Державної виконавчої служби (далі ДВС) Одеського міського управління юстиції, на виконання зазначеного рішення суду було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, за № В-10/904.

24 березня 2010 року, на підставі подання начальника Першого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції Приморським райсудом м. Одеси було постановлено ухвалу про заміну сторони у виконавчому провадженні на підставі якої суд в якості боржника замість військової частини НОМЕР_1 визначив Управління Південного оперативного командування Міністерства оборони України.

16 грудня 2011 року, ухвалою Апеляційного суду Одеської області було скасовано вище зазначену ухвалу суду першої інстанції, щодо заміни сторони виконавчого провадження, а справа повернута для подальшого розгляду.

З урахуванням вище викладених обставин, суд вважає за необхідне вжити всіх можливих заходів за для виконання вище зазначеного судового рішення, серед яких зокрема є накладення арешту на грошові кошти та майно боржника (відповідача по справі), виходячи із нижче наступних підстав.

Так, підставою позову, став випадок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка мала місце 20.09.2006 року, внаслідок якої автомобілю позивачки було завдано суттєвих ушкоджень, а сама позивачка зазнала фізичних травм та моральних потрясінь.

Причиною вказаного ДТП, сталося порушення норм Правил дорожнього руху з боку військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який керував службовим автомобілем військової частини УАЗ-3151, д/н знак НОМЕР_2 .

Незважаючи на доведену провину у скоєні вказаного ДТП, не зважаючи на наявне судове рішення, позивачка ОСОБА_1 , через спротив відповідача й досі, тобто протягом більш ніж шести років не може одержати компенсацію завданих її матеріальних та моральних збитків.

У відповідності до ч.5, ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно до ч.1, ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ч.1, ст. 15 Цивільного кодексу (ЦК) України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно до пунктів 8 та 9, ч.2, ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Разом із тим, з боку відповідачів та третіх осіб по справі, а саме військової частини НОМЕР_1 та Південного оперативного командування Міністерства оборони України, систематично перекладається обов`язок щодо відшкодування позивачки завданих збитків, представники даних сторін, не надають суду достовірної інформації, який саме військовий орган повинен виступати в якості належного боржника за судовим рішенням, тощо.

Сукупність наведених вище обставин в порівняні із приведеними нормами матеріального права дає підстави суду вважати, що тривале (багаторічне) затягування відповідачем процесу виконання судового рішення, вже призвело та продовжує призводити до суттєвого та навіть брутального порушення законних прав позивачки на відшкодування завданій їй шкоди.

З метою забезпечення можливості виконати рішення суду, чим відновити правову справедливість у відношенні до гром. ОСОБА_1 , суд, керуючись нормою ч.3, ст. 151 Цивільно-процесуального кодексу (ЦПК) України, вважає за необхідне забезпечити виконання зазначеного вище судового рішення, шляхом накладення арешту на майно та кошти відповідача.

Керуючись ст. ст. 14, 151, 152 та 210 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
В цивільній справі за позовом гром. ОСОБА_1 , вжити заходи забезпечення виконання судового рішення у даній справі, від 28.09.2007 року, та накласти арешт на все нерухоме та рухоме майно військової частини НОМЕР_1 де б воно не знаходилось та з чого б не складалось.

Дана ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку у відповідності до ст. ст. 294-296 ЦПК України.

Суддя Терьохін С.Є.

27.12.2012