№2/0528/1925/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2012 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Груіцької Л.О., при секретарі Товмасян І.А., позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника - ОСОБА_4 , представника третьої особи - УЖКГ Краматорської міської ради Шейко І.О., представника Краматорської міської ради, він же представник виконкому Краматорської міської ради - Смоловика І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , про зняття Рибкіна з реєстрації, про визнання недійсним договору найму жилого приміщення:на 1 кімнату у кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та РЖУ №4, про та по зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування кімнатою площею 10,7кв.м. у кв. АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та про зобов`язання належних органів зняти ОСОБА_6 з реєстрації.

16 травня 2012 року та 16 липня 2012 року позивач позов уточнив, та обґрунтував позов тим, що відповідно до ордеру №878, виданого відповідно до рішення виконкому Краматорської міської ради №478 від 15.12.1993 року він є наймачем жилого приміщення однієї кімнати у двокімнатній квартирі, неприватизованої, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У його кімнату без його згоди було вселено та зареєстровано відповідача по справі ОСОБА_3 . На його запит, щодо засад вселення у його кімнату ОСОБА_6 , УЖКГ Краматорської міської ради відповіло, що ордер на вселення ОСОБА_6 відсутній, з яких підстав його зареєстровано їм невідомо.

10 липня 2012 року йому стало відомо, що вселився ОСОБА_6 відповідно до договору найму між відповідачем та РЖУ №4. Посилаючись на ст.ст.58, 61 ЖК України просив визнати недійсним вказаний договір найму. У зв`язку з тим, що про договір найму йому стало відомо тільки 10 липня 2012 року, просив поновити йому строк звернення до суду з вказаним позовом та захисти його порушені права.

Крім того позивач вказав на той факт, що ОСОБА_6 не допускає його у кімнату, а саме змінив двері, замки, та при зустрічі з ним у категоричній формі відмовився його пускати у квартиру. У зв`язку з цим просив суд зобов`язати ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , зняти ОСОБА_6 з реєстрації у спірній квартирі та визнати недійсним договір найму жилого приміщення:на 1 кімнату у кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та РЖУ №4.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та попросили суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник позов ОСОБА_5 не визнали. В обґрунтування заперечень проти позову вказали на те, що дійсно ОСОБА_6 на черзі про надання житла не стояв, ордер на вселення не отримував, але ж він з Ремонтно-житловим Управлінням №4 уклав договір найму на кімнату, площею 10,7кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 . На підставі цього договору його було зареєстровано у вказану кімнату, де він проживає до теперішнього часу. Він зробив ремонт у кімнаті, змінив двері, уклав договори з комунальними підприємствами, своєчасно сплачує за отримані послуги й не бажає, щоб ОСОБА_5 проживав разом з ним у вказаній кімнаті. Вважає, що ОСОБА_5 втратив право на користування спірною кімнатою. Просили у позові ОСОБА_5 відмовити.

Представник співвідповідача Виконкому Краматорської міської ради - він же представник Краматорської міської ради, суду пояснив, що договір найму укладається з особами, яким відповідно до Житлового законодавства України було видано ордер на вселення. Ордер на вселення ОСОБА_6 у спірну квартиру відсутній. Просив суд прийняти рішення на розсуд суду.

Представник третьої особи - УЖКГ Краматорської міської ради суду пояснив, що ордер на вселення ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_1 не видавався, рішення виконкому міської ради щодо надання ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 не приймалось. Просила суд при йняти рішення на розсуд суду.

12.06.2012 року відповідач - позивач ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про визнання його таким, що втратив право користування кімнатою, площею 10,7кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 з тих підстав, що з моменту вселення у спірну кімнату він намагався знайти ОСОБА_5 , але це йому не вдалося. Він відремонтував кімнату, змінив двері, уклав договори з комунальними підприємствами, встановив лічильники. Відповідно до рішень суду з нього стягнуто борги по комунальним послугам за термін з 2005 по 2008 рік. Починаючи з 2002 року ОСОБА_5 у квартиру не приходив й тільки у листопаді 2011 року з`явився, але він його у квартиру не пустив, а запропонував йому знятися з обліку. Вважає, що ОСОБА_5 втратив право користування спірною кімнатою. Просив суд визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування кімнатою площею 10,7кв.м. у кв. АДРЕСА_1 .

Позивач - ОСОБА_7 та його представник проти позову заперечували, вказуючи на те, що ОСОБА_5 не користувався спірною кімнатою з поважних причин, а саме з причини того, що ОСОБА_6 змінив вхідні двері та замки й у категоричній формі не пускав його до спірного житла, пропонував йому самостійно знятися з реєстрації. У зв`язку з тим, що квартира комунальна, він думав, що ОСОБА_6 зареєстрований у другій кімнаті, але коли отримав відповідь на його запит, з яких підстав ОСОБА_6 вселився у квартиру, він зрозумів, що ОСОБА_6 не має ніякого права на користування його кімнатою. Просив суд у позові ОСОБА_6 відмовити.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст.47 Конституції України, ч.3 ст.9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.15 ЖК України виконавчі комітети міських рад народних депутатів у межах та порядку, встановленого законодавством здійснюють…. Управління житловим фондом……..керують житловим господарством…….здійснюють управління житловим фондом…. Здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради…

Відповідно до ст.24 ЖК України для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово-експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку.

Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території.

Жилий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Якщо для експлуатації будинків відомчого або громадського житлового фонду не може бути створено житлово-експлуатаційну організацію, експлуатація будинків здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією.

Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського жилого фонду виконавчий комітет видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видане лише на вільне жиле приміщення.

Як вбачається з положень ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення який укладається в письмовій формі на підставі ордера між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією /у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією/ і наймачем - громадянином, на якого видано ордер. Вони вправі зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України.

Згідно ст.203 ЦК України: 1. Зміст угоди не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним принципам суспільства; 2.Особа, що здійснює операцію, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3.Волевиявлення учасника угоди повинне бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4.Угода повинна відбуватися у формі, встановленої законом. 5.Угода повинна бути спрямована на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Краматорської міської ради від 15 грудня 1993 року №478 позивачу ОСОБА_5 видано ордер №878 на вселення у кімнату , площею 10.7кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 . /а.с.10/.

Як вбачається з карточки реєстрації, ОСОБА_5 зареєстрований у спірному приміщенні з 29.08.1994 року /а.с.11/.

Відповідно до відповіді начальника Управління житлового та комунального господарства Краматорської міської ради від 28.09.2011 року /а.с.13/ ордер на вселення ОСОБА_6 до кімнати, площею 10,7кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 не видавався, про що не заперечував у суді ОСОБА_6 .

Відповідно до відповіді начальника управління житлового та комунального господарства С.В. Гончаренко від 15.03.2012 року ордер на вселення ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1 не видався, рішення виконкому міської ради щодо надання ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 не приймалося /а.с.15/.

Як вбачається з довідки про склад сім`ї наймача /а.с.14/, у спірній кімнаті зареєстровані ОСОБА_5 з 1994 року та ОСОБА_6 з 2001 року.

У суді як ОСОБА_5 так і ОСОБА_6 вказували на те, що вони не є членами однієї сім`ї.

Як вбачається з Акту від 22 травня 2012 року за підписом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які проживають у квартирі АДРЕСА_3 та у кв. АДРЕСА_4 вказаного будинку, ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_5 з 1998 року не проживає /а.с.34/.

Відповідно до ксерокопії Договору без номеру та дати Рибкін та Ремонтно - житлове управління №4 уклали договір найму на 1 кімнату, площею 10,7кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 , підставою якого є ордер №7 від 01.08.2002 року.

Позивач просив суд визнати недійсним договір найму без номеру і дати, укладений між ОСОБА_6 та Ремонтно-житловим управлінням №4.

Суд вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню. До такого висновку суд прийшов з наступного.

Як убачається з наданого відповідачем ОСОБА_6 ксерокопії спірного договору найму, квартиру ОСОБА_6 передали у найм 1 серпня 2002 року на підставі ордеру №7 від 1 серпня 2002 року.

Відповідно до відповідей на запит позивача ОСОБА_5 вбачається, що ордер на вселення ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1 не видався, рішення виконкому міської ради щодо надання ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 не приймалося /а.с.15, 13/, про що не заперечував у суді ОСОБА_6 .

Враховуючи положення ст.61 ЖК України, де йдеться про те, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення який укладається в письмовій формі на підставі ордера між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією /у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією/ і наймачем - громадянином, на якого видано ордер, суд прийшов до висновку, що договір найму між Рибкіним та Ремонтно-житловим управлінням №4 відповідно до якого ОСОБА_6 надано у користування 1 кімната, площею 10,7кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 , підставою якого є ордер №7 від 01.08.2002 року, укладений у супереч ст.215 ЦК України, а саме з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною четвертою ст.203 ЦК України.

Судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом, але суд вважає, що ОСОБА_5 пропустив строк звернення з поважних причин, бо не знав про наявність такого договору, а ОСОБА_6 надав спірний договір тільки суду.

Враховуючи наведене, суд вважає, що порушене право ОСОБА_5 підлягає захисту й цей договір варто визнати недійсним.

Осьмуха просив суд зобов`язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні ним квартирою АДРЕСА_1 й впустити його у квартиру.

Позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд прийшов з наступного.

Враховуючи положення ст.47 Конституції України, та ч.3 ст.9 Житлового кодексу України, де йдеться про те, що кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, суд вважає, що ОСОБА_6 перешкоджає ОСОБА_5 використати своє право на користування житлом, яке йому надане відповідно до Ордеру №878, на підставі рішення виконкому Краматорської міської ради від 15 грудня 1993 року.

Суд не бере до уваги в обґрунтування заперечень проти позову ОСОБА_6 той факт, що він довгий час проживає у спірній квартирі та уклав зі всіма комунальними підприємствами договори на отримання послуг, а також той факт, що він сплачує за отримані комунальні послуги, /а.с.37-58/, бо ці ствердження не спростовують права ОСОБА_5 на користування житлом, яке надане йому відповідно до житлового законодавства України.

Але враховуючи, що судом встановлено, що ОСОБА_5 , відповідно наданих суду доказів, має право користування тільки однією кімнатою, площею 10,8кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 , його позов підлягає частковому задоволенню у частині зобов`язання ОСОБА_6 усунути йому перешкоди у користуванні кімнатою, площею 10,7кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 . У останній частині позову необхідно відмовити.

Позивач просив суд зобов`язати належні органи зняти ОСОБА_6 з реєстрації у спірній квартирі.

Позов у цій частині не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідач - позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання його таким, що втратив право користування кімнатою площею 10,7кв.м. у кв. АДРЕСА_1 .

Позов ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з положень ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення який укладається в письмовій формі на підставі ордера між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією /у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією/ і наймачем - громадянином, на якого видано ордер. Вони вправі зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Тобто ОСОБА_6 вибрано не той захист свого права.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, або заперечень. Враховуючи наведене, суд вважає, що докази на які посилався позивач ОСОБА_5 у позові найшли своє часткове підтвердження у судовому засіданні й підлягають частковому задоволенню. Докази на які посилався відповідач - позивач ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження у суді й не підлягають задоволенню.

Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати з оплати держмита у сумі 107грн. 30коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України ,ст.47 Конституції України, ст.ст.16, 203, 215, 257 ЦК України, ст.ст.9, 15, 24, 58, 71 ЖК України, ст.7 Закону України року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , про визнання недійсним договору найму жилого приміщення: однією кімнатою у кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та РЖУ №4, про зняття ОСОБА_6 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні кімнатою, площею 10,7кв.м. у кв. АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_3 надати можливість доступу у квартиру.

Визнати недійсним Договір найму 1 кімнати, площею 10,7кв.м. у квартири кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та начальником РЖУ №4.

У останній частині позову відмовити.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування кімнатою площею 10,7кв.м. у кв. АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат з оплати держмита у сумі 107грн. 30коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

Рішення ухвалене в дорадчій кімнаті та надруковано в одному примірнику.

Суддя: