Справа № 2-2745/11
Провадження № 2/2012/423/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С.М.,

при секретарі Шабас О.В., Ткаченко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування,

встановив :

ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа : приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування.

05 жовтня 2011 року позивачка уточнила позов та просила його задовольнити, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить 5/12 частини домоволодіння по пров. Плзунова, 15 в м. Харкові. В порядку спадкування за законом відповідач мав на праві власності 1/12 частини домоволодіння по пров. Плзунова, 15 в м. Харкові. На початку жовтня 2006 року відповідачем було запропоновано позивачеві укласти договір довічного утримання , відповідно до якого ОСОБА_2 зобовязувався повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечувати її доглядом, харчуванням, утриманням її житлового будинку і присадибної ділянки, за це позивачка зобовязувалась переоформити на відповідача належну їй 5/12 частину домоволодіння за адресою : м. Харків, пров. Ползунова 15.

27.10.2006 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 належні їй 5/12 частин домоволодіння , як зазначає позивачка вона вважала, що підписує договір довічного утримання , про укладення якого раніше домовлялась з відповідачем, крім того , вона не дуже володіє українською мовою і не розуміла змісту правочину, який вчиняє, цим самим була введена відповідачем в оману , у звязку з чим звернулась до суду із позовом про визнання недійсним договору дарування.

Належним чином повідомлена позивачка у судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість, недоведеність підстав визнання правочину недійсним.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, просила суд розглядати справу за її відсутності та надала суду письмові заперечення на позов, посилаючись на те, що договір дарування 5/12 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель належних ОСОБА_1 по провулку Ползунова , 15 в м. Харкові, було укладено позивачкою 27.10.2006 року , усвідомлюючи значення своїх дій , за вільним волевиявленням сторін, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті , без будь-якого примусу, погроз, тощо, яка особисто підписала договір дарування , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 Обдаровуваний ОСОБА_2 дарувальнику ОСОБА_1 обовязків майнового або немайнового характеру не надавав.

Суд , вислухавши пояснення представника відповідача , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/12 та 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по провулку Ползунова , 15 в м. Харкові на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№ 3-64 від 04.03.2000 року, посвідченого пятою ХДНК, свідоцтва про право на спадщину р.№ 3-63 від 04.03.2000 року, посвідченого пятою ХДНК, ( а.с.7, 9).

03.08.2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір міни, відповідно до якого відповідач обміняв належну йому на підставі додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 5-ю ХДНК 10.03.2000 року за реєстр. № 3-67 , зареєстрованого у ХМБТІ 15.03.2000 року 1/12 частину жилого будинку № 15 по пров. Ползунова 15 в м. Харкові на належну позивачеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ХТБ «Слобода»11.03.1994 року за реєстр. № 106, зареєстрованого у ХМБТІ 27.04.1994 рокуАДРЕСА_1 за адресою : вул. Соціалістична 72 в м. Харкові ( а.с.10).

27.10.2006 року позивач та відповідач уклали договір дарування , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, з якого вбачається , що ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар 5/12 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель , що знаходяться по провулку Ползунова , 15 в м. Харкові, що належали позивачеві на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину , виданих 04.03.2000 року за реєстрами №№ 3-63, 3-64 Пятою Харківською державною нотаріальною конторою , договору міни, посвідченого 03.08.2000 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , зареєстрованих в КП «ХМБТІ»15.03.2000 року, 10.03.2000 року, 10.08.2000 року. Договір було підписано сторонами в присутності нотаріуса у звязку зі станом здоровя дарувальника у неї вдома. При укладенні договору було встановлено особи сторін, їх дієздатність і належність дарувальнику відчужуваної власності. Сторони були попередньо ознайомлені з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин ( зокрема з вимогами щодо недійсності правочину. ( а.с. 36).

Згідно ч. 1 ст. 718 , ч.2 ст. 719 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери , а також нерухомі речі . Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Аналізуючи з правової точки зору вищезазначений спірний по справі правочин , суд приходить до висновку про його відповідність чинному законодавству України з урахуванням всіх вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном . Власник майна володіє , користується та розпоряджається ним на власний розсуд.

З договору дарування від 27.10.2006 року вбачається , що ОСОБА_1 , маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності , 27 жовтня 2006 року розпорядилася належним їй на праві власності нерухомим майна шляхом дарування, тобто безоплатної його передачі відповідачу ОСОБА_2. При цьому позивачка з власної волі і свідомо діяла в межах наданих їй як власнику майна прав, що підтверджується змістом договору дарування та письмовими поясненнями приватного нотаріуса ОСОБА_3 ( а.с.35-36). Вказаний договір був укладений в письмовій формі і посвідчений в нотаріальному порядку , як того вимагають відповідні норми законодавства.

Твердження позивачки про те , що під час укладення договору дарування вона була введена відповідачем в оману і не розуміла, який саме договір укладає, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, ні позивачем , ні її представником не було надано жодних належних доказів щодо обґрунтування підстав визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 230 ЦК України передбачено , якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними » від 06.11.2009 року № 9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Позивачем ОСОБА_1 та її представником не доведено, що обставини, на які посилається позивач у якості обґрунтування позову, а саме вчинення правочину під впливом обману, мали місце.

Аналізуючи вищенаведене , суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та не підлягають задоволенню .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11,60, 212, 213-215, 294 ЦПК України, ст. 230, ч.1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ,ч. 1 ст. 718 , ч.2 ст. 719 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними »від 06.11.2009 року № 9, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування відмовити .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи , які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Гаврилюк С.М.