Справа № Провадження №22-ц-1600/12 22-ц/1090/2012/12 Головуючий у І інстанції Дутчак І.М.
Категорія36Доповідач у 2 інстанціїСеменцов
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 квітня 2012 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Воробйової Н.С.,

суддів: Семенцова Ю.В., Рудніченко О.М.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Броварської міської ради Київської області про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини та визнання права власності на частку житлового будинку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2011 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вони є рідними сестрою і братом, а відповідачі - є їхніми племінниками, дітьми померлої рідної сестри ОСОБА_6

З 15 липня 1927 року їхні батьки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого побудували по АДРЕСА_1.

01 березня 1971 року право власності на даний житловий будинок Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації було зареєстроване за ОСОБА_7 згідно з договором на право забудови від 22 липня 1955 року, посвідченим 27 серпня 1955 року 9-тою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 9524, що підтверджується: довідкою-характеристикою Бориспільського міжміського бюро технічної інвентаризації від 03 липня 1989 року № 618, довідкою-характеристикою Броварського міжміського бюро технічної інвентаризації від 20 червня 2001 року № 948, листом Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броварське бюро технічної інвентаризації»від 19 квітня 2010 року № 1592.

ІНФОРМАЦІЯ_10 їхній батько ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на зазначений вище житловий будинок. Станом на момент відкриття спадщини будинок складався з наступних приміщень: веранди 1-1 площею 4,7 м2, веранди 1-1 площею 7,2 м2, ванни 1-2 площею 1,8 м2, кухні 1-3 площею 8,2 м2, житлових кімнат 1-4 і 1-5 площею 9,1 кв.м та 15,2 кв.м , коридорів 2-1 і 2-2 площею 5,9 кв.м та 5,8 кв.м , житлових кімнат 2-3 і 2-4 площею 9,3 м2 та 13,0 м

Всього загальна площа будинку становила 80,2 м, житлова площа - 46,6 м, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок від 03 квітня 1989 року.

Усі наступні прибудови, що відображені у технічному паспорті на житловий будинок від 25 травня 2001 року, самовільно зроблені відповідачами, до них вони (позивачі) не мають ніякого відношення і на них не претендують.

На час відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 у спадковому житловому будинку проживали та були зареєстрованими: їхня мати - дружина померлого ОСОБА_8 та діти померлого: ОСОБА_9, 1934 року народження, ОСОБА_6, 1937 року народження, ОСОБА_2, 1943 року народження, та ОСОБА_3, 1945 року народження, що підтверджується копією будинкової книги.

Виходячи з наведеного, враховуючи вимоги п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року), вони мають бути визнані судом такими, що прийняли спадщину після смерті батька, заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто із них не подавав.

ІНФОРМАЦІЯ_11 померла їхня мати ОСОБА_8

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері були четверо її дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В установлений законом шестимісячний строк вони подали до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері, проте свідоцтв про право на спадщину за законом не отримували.

ІНФОРМАЦІЯ_12 померла їхня сестра ОСОБА_6, яка на день смерті мала право на 1/4 частку спірного спадкового житлового будинку. Спадкоємцями цієї частки стали двоє її дітей - відповідачі у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожен з яких отримав право на 1/8 частку спадкового житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_13 померла їхня сестра ОСОБА_9 Оскільки спадкоємців першої черги після її смерті не було, належну їй 1/4 частку у будинку, згідно з ст. 1262 ЦК України, в рівних частках успадкували вони, позивачі як сестра і брат померлої.

Таким чином, у спірному спадковому житловому будинку АДРЕСА_1 сторони у справі мають право: позивачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожний по 3/8 частки, а відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожен по 1/8 частки.

29 жовтня 2010 року з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивач ОСОБА_2 звернулася із відповідною заявою до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області.

Постановою від 30 жовтня 2010 року державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 їй відмовлено, оскільки нею не надані нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, рекомендовано звернутися до суду.

Крім встановлення факту прийняття ними спадщини і визнання права власності на спадкове майно у них виникла необхідність у встановленні ще й факту родинних відносин, так як у їхніх, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, паспортах їхнє по батькові записане як «ОСОБА_2»та «ОСОБА_3», а у всіх правовстановлюючих документах на спадковий житловий будинок ім'я їхнього батька українською мовою записано як «ОСОБА_7».

Вважають, що ця розбіжність сталася у зв'язку із невірним перекладом із російської мови на українську імені «ОСОБА_7»на «ОСОБА_7».

Просили: встановити факт, що вони, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є дочкою та сином ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10; встановити факт прийняття ними, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, спадщини після смерті батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10; визнати за кожним із них, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, право власності по 3/8 частки спадкового житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивачі у ході розгляду справи, посилаючись на те, що відповідно до спадкової справи № 231/1979 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_11 їхньої матері ОСОБА_8, їхня сестра ОСОБА_9 згідно із вимогами ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадщину після смерті матері не прийняла, просили визнати за кожним із них право власності по 1/3 частки спадкового житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки спадщину у вигляді житлового будинку після смерті ОСОБА_8 прийняли троє її дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_6

За наведених обставин їм, позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у даному спірному спадковому житловому будинку належить по 1/3 частки кожному, а відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожному по 1/6 частки.

Просили задовольнити їхні позовні вимоги, встановити факти родинних відносин і прийняття спадщини та визнати за кожним із них, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, право власності по 1/3 частки спадкового житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2011 року позов задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, є дочкою та сином ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10. Встановлено факт прийняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивачі подали апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосуванням судом норм матеріального права, просять скасувати рішення суду в частині відмови у визнанні за ними права власності на частку в спадковому майні і ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/3 частини спадкового житлового будинку АДРЕСА_1.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед інших питань вирішує: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Але судом першої інстанції, вважає колегія суддів, дані вимоги закону у повному обсязі не виконано.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 15 липня 1927 року ОСОБА_7 і ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого побудували по вул. Андрєєва у м. Бровари Київської області житловий будинок за № 49. 01 березня 1971 року право власності на даний житловий будинок Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації було зареєстроване за ОСОБА_7 згідно договору на право забудови від 22 липня 1955 року, посвідченого 27 серпня 1955 року 9-тою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 9524. ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_7 помер, спадкова справа після його смерті не відкривалася (а.с.25, 55). На момент смерті ОСОБА_7 у зазначеному вище житловому будинку проживали та були зареєстровані: його дружина ОСОБА_8 і діти померлого -три дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9 та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6. По батькові усіх чотирьох дітей у домовій книзі російською мовою зазначалося як ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції встановив факт, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є відповідно дочкою і сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_7.

Згідно із ч. 1 ст. 429 ЦК УРСР (1922 року), чинного на момент смерті ОСОБА_7, вважалося, що якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному округу про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв її.

Відповідно до ч. 1 ст. 418 ЦК УРСР (1922 року) спадкоємцями за законом є діти (в тому числі усиновлені), дружина та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

У ч. 1 ст. 420 ЦК УРСР (1922 року) передбачалося, що при одержуванні спадщини за законом спадкове майно ділиться на рівні частки між особами, закликаними до одержання спадщини в порядку черговості, зазначеної в першій та третій частині ст. 418.

Враховуючи вимоги ст. ст. 418, 420, 429 ЦК УРСР (1922 року), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, суд першої інстанції встановив також і факт прийняття після смерті ОСОБА_7 п'ятьма зазначеними вище спадкоємцями, у тому числі позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у рівних частках належного померлому ОСОБА_7 спадкового майна.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про встановлення факту, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дочкою та сином ОСОБА_7 та встановлення факту прийняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_7 не оскаржується сторонами по справі.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 права власності по 1/3 частки спадкового житлового будинку АДРЕСА_1, суд першої інстанції зазначив, що правовідносини щодо визнання за позивачами права власності на спадковий будинок виникли у 1979 році після смерті їхньої матері ОСОБА_8 і продовжують існувати на даний час, тому при вирішенні позовних вимог про визнання за кожним із позивачів права власності по 1/3 частки спірного спадкового житлового будинку застосуванню підлягають положення чинного ЦК України (2003 року). Крім того, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про порушення їхніх прав на частку у спірному спадковому житловому будинку довідалися або могли довідатися ще у 1979-1980 роках, а до суду із даним позовом звернулися лише 28 січня 2011 року, більше, ніж через тридцять років, тобто з пропуском позовної давності, яку представник просила застосувати.

Але колегія суддів не може погодитися зданим висновком суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_11 померла мати позивачів ОСОБА_8 01 червня 1979 року Броварською державною нотаріальною конторою до майна померлої ОСОБА_8 була відкрита спадкова справа за № 231/1979. Протягом шести місяців від дня відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини звернулися: позивачі ОСОБА_2 - дочка померлої шляхом подачі заяви 01 червня 1979 року, ОСОБА_3 - син померлої шляхом подачі заяви 03 вересня 1979 року. ОСОБА_6 - дочка померлої прийняла спадщину фактично, оскільки на момент відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавицею за однією адресою. 20 жовтня 1979 року, після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини ОСОБА_9 - дочка померлої подала заяву про прийняття спадщин (а.с.56-82).

Отже, право позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спадкування майна померлої ОСОБА_8 порушене не було і оскільки постановою від 30 жовтня 2010 року державного нотаріуса позивачу ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_8, тому відлік строку позовної давності обраховується саме з цієї дати. Тобто, при зверненні до суду позивачами не було пропущено трирічний строк позовної давності.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строки на її прийняття не закінчилися до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Оскільки після смерті матері ОСОБА_8 ОСОБА_9 подала заяву в нотаріальну контору після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, про продовження строку для прийняття спадщини не зверталася, тому суд вважає такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу УРСР (1926 року), чинного на момент виникнення спірних правовідносин після смерті ОСОБА_10, майно нажите подружжям спільною працею в період шлюбу, вважається належним обом членам подружжя на засадах спільної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, з 15 липня 1927 року ОСОБА_7 і ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого побудували по АДРЕСА_1, тому відповідно до ст. 125 СК УРСР даний будинок належав їм як спільна власність з рівними частками.

Таким чином, після смерті: батька -ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10, частка кожного з позивачів на спірний будинок в порядку спадкування за законом складає по 1/10; після смерті матері -ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11, частка кожного з позивачів на спірний будинок в порядку спадкування за законом складає по 6/30; після смерті сестри -ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_13, частка кожного з позивачів на спірний будинок в порядку спадкування за законом складає по 1/20. Отже, частка кожного з позивачів на спірний будинок в порядку спадкування за законом складає по 21/60 (1/10 + 6/30 + 1/20).

Оскільки 21/60 частки більше ніж 1/3 частки, про які заявили та просять задовольнити позивачі, а суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог, тому позовні вимоги щодо визнання за позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності по 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, що тягне за собою скасування рішення суду першої інстанції в частині в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частку житлового будинку та ухвалення в цій частині нового рішення, яким слід визнати за позивачами право власності по 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2011 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частку житлового будинку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий

Судді