справа № 2-59/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2012 року смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Пантилус О.П.,

при секретарі Орманджи Д.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приазовського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 06.07.2009 року він позичив ОСОБА_2 гроші в розмірі 7500 гривень, що підтверджується письмовою розпискою останньої. Відповідач зобов'язалася повертати суму позики частинами по 1000 грн. щомісячно, тобто строк повернення позики настав у лютому 2010 року. Але, в цей термін гроші позивачу не повернуті. 05.12.2011 року він письмово звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про повернення боргу, яку вона отримала, згідно поштового повідомлення, 10.12.2011 року. До цього часу борг не повернутий, тому позивач на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України просить стягнути із відповідача на його користь 7500 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали заявлені вимоги за обставинами, викладеними в позові та заперечили складання розписки під впливом насильства. Щодо обставин укладення угоди позивач пояснив, що ОСОБА_2 працювала продавцем у приватного підприємця ОСОБА_4, який орендував приміщення, що належить на праві власності його дружині. ОСОБА_2 звернулася до нього, так як він часто знаходився в цьому приміщенні, з проханням позичити 7500 грн., та тому він позичив гроші на умовах, викладених в розписці, яку добровільно надала ОСОБА_2 До цього часу гроші вона не повертала.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнає позовні вимоги, пояснюючи, що дану розписку вона написала та підписала під впливом погроз та психологічного насильства. Фактично вона грошей у позивача не отримувала, а працювала у нього без належного оформлення продавцем, так як насправді магазин належить йому. З якої причини він вимагав кошти пояснити позивач не може. За цей час вона повернула ОСОБА_1 1000 гривень, але віддала їх іншому продавцеві магазину, де вона раніше працювала, та будь-яких документів про це не витребувала, тобто письмових доказів про повернення грошей немає. При написанні розписки будь які інші особи, крім неї та позивача, не були присутні, в правоохоронні органи з приводу погроз та насильства вона не зверталася, розписку не оскаржувала. Дійсно вона отримала приблизно 17.12.2011 року від ОСОБА_1 лист з вимогою про повернення коштів. Окрім того, в неї відсутні такі доходи, щоб повернути зазначену суму.

Заслухавши сторін, свідка та дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) гроші, або інші речі, а інша сторона зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у термін, встановлений договором, а якщо це не встановлено договором - протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В судовому засіданні встановлено, що, згідно розписки від 06.07.2009 року, між сторонами укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 7500,00 грн. та зобов'язалася повертати гроші щомісячно по 1000,00 грн. (а.с.15).

Відповідно до заяви від 05.12.2011 року, наданої позивачем та повідомлення про вручення цієї заяви ОСОБА_2, позивач вимагає повернути 7500,00 грн. до 31.12.2011 року (а.с.6). Факт отримання зазначеної вимоги не заперечується відповідачем.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що йому відомо зі слів інших мешканців смт. Приазовського, що магазин, де працювала продавцем його знайома ОСОБА_2, належить ОСОБА_1 і в цьому магазині була виявлена недостача. Про обставини написання розписки відповідачем йому не відомо.

Тобто, показання даного свідка ніяким чином не підтверджують заперечень відповідача та зазначених нею обставин.

Окрім того, суд не приймає свідчення ОСОБА_5 як допустимий доказ, так як, відповідно до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами (в даному випадку письмовими доказами), не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (показаннями свідка в даному випадку).

Відповідач договір позики, відповідно до ст. 1051 ЦК України не оспорювала, доказів, що зазначена розписка є безгрошовою і надана нею під впливом погроз чи насильства, не надала

З урахуванням викладених обставин, приймаючи до уваги, що грошове зобовязання відповідачем не виконано і сума позики не повернута, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог і стягненню з відповідача на користь позивача суми позики 7500, 00 грн.

Відповідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 214, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 7500 (сім тисяч п'ятсот) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати - сплачений судовий збір в розмірі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Суддя О.П. Пантилус