Справа № 0809/4384/2012
Провадження №: 2/0809/1361/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2012

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Сінєльніка Р.В.,

при секретарі: Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ТОВ Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, ПАТ УнікредитБанк, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 31 жовтня 1998 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 З метою поліпшення житлових умов під час шлюбу нею була продана квартира кв.13 по вул..Тенісній у м.Запоріжжі, яка була її особистою власністю на підставі договору дарування, та придбана на виручені кошти квартира АДРЕСА_1, право власності на яку було оформлене на відповідача. Вважаючи, що ця квартира є особистою власністю позивачки, просить визнати за нею право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 позов підтримали та пояснили, що спірна квартира придбана в період шлюбу, але за особисті кошти позивачки. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що квартира придбана за кредитні кошти, передана в іпотеку, тому не підлягає поділу. Крім того, квартира була придбана за його особисті кошти, частина з яких в нього була на руках, а частину від позичав у інших людей.

Представник третьої особи ОСОБА_4 судовому засіданні 20.11.12р. проти позову заперечувала та пояснила, що квартира придбана за кредитні кошти, передана в іпотеку, тому не підлягає поділу, посилаючись на Закон України „Про іпотеку, який не надає можливість відчуження предмету іпотеку, яким є спірна квартира.

Представник ОП ЗМБТІ в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень на позов не надав, просив в заяві розглядати справу без нього (а.с.22).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що у 2008 році він придбав квартиру АДРЕСА_2 у ОСОБА_1, але всі гроші в сумі приблизно 50000 доларів США він передав ОСОБА_2

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що у 2008 році вона продала квартиру АДРЕСА_1. При цьому ОСОБА_1 з чоловіком повинні були продати перед цим свою квартиру і передати гроші їй. Перед угодою їздили в банк, бо покупець квартири ОСОБА_1 повинен був отримати кредит.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу та свідків, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено, що 31 жовтня 1998 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано у Заводському відділі РАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 275, від шлюбу мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09.11.2011р. шлюб розірвано (а.с.7).

В період шлюбу, 24.07.2008р. був укладений договір № MRTG-75 про іпотечний кредит між ТОВ УніКредит Банкта ОСОБА_2, згідно п.п.1.1, 1.3. якого банк надав позичальнику 30000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_3 (а.с.36-42). В той же день між цими ж сторонами було укладено іпотечний договір № MRTG-75/S, згідно п.п.1.1., 2.1. для забезпечення вищезазначених кредитних зобовязань ОСОБА_2 спірна квартира передана в іпотеку (а.с.45-48). В той же день між між ТОВ УніКредит Банкта ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено договір поруки № MRTG-75/Р, згідно п.п.1.1., 1.2 ОСОБА_1 виступила поручителем по вищезазначеним кредитним зобовязанням ОСОБА_2 за погашення кредитних коштів, які він отримав на придбання спірної квартири (а.с.68-69).

В період шлюбу, 24.07.2012р. був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, за яким право власності на спірну квартиру перейшло до ОСОБА_2 (а.с.71-72).

Згідно листа ОП ЗМБТІ № 20379 від 14.11.12р. право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 24.07.2012р. (а.с.131).

24.07.2008р. ОСОБА_1 оформила нотаріально посвідчену письмову заяву, в якій зазначено, що вона дає згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на купівлю на їхні спільні кошти у спільну власність такого майна: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.70).

Отже, при оформленні зазначених документів будь-яких застережень того, що спірна квартира придбається за особисті кошти одного з подружжя, сторони не робили. Зазначені письмові докази підтверджують факт придбання сторонами за спільні кошти спірної квартири у період шлюбу та спростовують показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що спірна квартира придбалась за особисті кошти позивачки. Окрім того, суд відкидає доводи відповідача про те, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти. Відповідач посилається на договір дарування від 01.07.08р., за яким він отримав в дар від громадянки ОСОБА_9 в дар 25500 грн.. (а.с.35), та на договір займу від 21.07.08р., за яким він отримав у борг від громадянки ОСОБА_10 120000 грн. (а.с.43). Але в судовому засіданні відповідач пояснив, що громадянка ОСОБА_9 працює прибиральницею в обласному управлінні соціального забезпечення громадян, а громадянка ОСОБА_10 взагалі не працює та живе на одну пенсію, тому пояснити джерело походження таких грошей відповідач не зміг, клопотання про їх допит в якості свідків не заявляв. Зазначені доводи відповідача суперечать дослідженим письмовим доказам по справі та встановленим судом обставинам, які мали місце при придбанні спірної квартири за спільні сумісні кошти подружжя. При цьому факт продажу позивачкою квартири АДРЕСА_2 за договором купівлі продажу від 24.07.08р. між позивачкою та ОСОБА_5 (а.с.10) не доказує факт придбання спірної квартири за особисті кошти позивачки та не може слугувати підставою для задоволення її позову, оскільки доказів того, що грошові кошти від продажу цієї квартири покупюрно були передані від ОСОБА_1 в руки ОСОБА_8 позивачка суду не надала. Окрім того, за договором купівлі-продажу від 24.07.08р. покупцем спірної квартири по вул.Човновій є ОСОБА_2, зазначена угода в судовому порядку недійсною не визнавалась. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, у суду відсутні правові підстави для позбавлення ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру та задоволення позову позивачки за тими мотивами, які вона визначила в позові.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно п.п.22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжяподіл спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судом встановлено, що сторони в період шлюбу за спільні кошти придбали у власність квартиру АДРЕСА_5.

Суд вважає необґрунтованим заперечення відповідача та представника третьої особи про те, що квартира не підлягає поділу між подружжям тільки з тих підстав, що знаходиться в іпотеці в забезпечення виконання відповідачем основного зобовязання за кредитним договором, оскільки положення іпотечного договору про те, що іпотекодавець (відповідачка у справі) не має права розпоряджатися квартирою без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку неможливо поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним.

Крім того, в п. 24 постанови Пленум Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжявід 21 грудня 2007 року № 11 зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При цьому згідно ст.23 Закону України Про іпотекуу разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло права власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Зазначена норма закону спростовує доводи відповідача та третьої особи стосовно того, що будуть порушені права іпотекодержателя у випадку поділу іпотечного майна.

При цьому суд враховує, що відповідач не позбавлений права в подальшому предявити до позивачки позов про розподіл кредитних зобовязань, які необхідно в подальшому сплачувати з метою повного погашення заборгованості по виплаті кредиту, отриманого для придбання спірної квартири.

Оскільки квартира АДРЕСА_6 набута сторонами в період шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, тому з урахуванням вимог статей 60,70 СК України спірна квартира є спільною власністю подружжя, частки сторін при її поділі між сторонами мають бути рівними, тому позовні вимоги позивачки про визнання за нею права власності на спірну квартиру підлягають частковому задоволенню, а саме на 1/2 частину спірної квартири.

На момент розгляду справи в суді жодна із сторін не вчинила дій стосовно попереднього внесення грошової компенсації на депозитний рахунок суду та не ставила питання про присудження іншій стороні відповідної грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя, тому суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки сторін у праві власності на спірне майно на засадах їх рівності.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги задовольняються частково, відповідно до ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по сплати судового збору частково, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 гривен в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст.ст. 60-62, 65, 70 СК України та керуючись ст.ст.10, 11, 88, 130, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_7, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_7.

Залишити за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_7.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 гривен в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст рішення виготовлено 10 грудня 2012 року.

Суддя Р.В. Сінєльнік