АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/2090/5793/2012 Головуючий 1-ї інст. - Майстренко О.М.
Справа №2-366/11 Суддя доповідач - Солодков А.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Солодкова А.А.,

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі - Левшиній І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "ШИВОРІТ - НАВИВОРІТ» про визнання трудового договору укладеним, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив під час розгляду справи, в якому просив визнати укладеним з 20 жовтня 2010 року трудовий договір між ним та ТОВ «ШИВОРІТ - НАВИВОРІТ»; зобовязати відповідача зробити в трудовій книжці відповідний запис про прийняття на роботу на посаду юрисконсульта з цього ж числа та про звільнення з посади юрисконсульта за згодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 25 листопада 2010 року; стягнути невиплачену заробітну плату за період з 20 жовтня 2010 року по 25 листопада 2010 року в розмірі 1264 грн. 45 коп.; стягнути затримку розрахунку при звільненні за весь час та стягнути моральну шкоду в розмірі 4280 грн. та судові витрати повязані з розглядом справи в розмірі 214 грн. та витрати на сплату комісії банку у розмірі 3 грн.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 20 жовтня 2010 року він подав заяву на ім'я директора ТОВ «ШИВОРІТ - НАВИВОРІТ» про прийняття на роботу на посаду юрисконсульта та приступив до виконання своїх обовязків. Йому було розяснено права та обов'язки, ознайомлено з правилами трудового внутрішнього розпорядку, надано робоче місце та перепустка. З 20 жовтня по 25 листопада 2010 року виконував свої трудові обовязки. Проте, запис в трудову книжку про його прийняття на роботу не було зроблено, наказ про прийняття на роботу не видавався.

У судовому засіданні суду першої інстанції відповідач не заперечував, що ОСОБА_3 виконував обовязки юрисконсульта та працював з 20.10.2010 року по 15.11.2010 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2012 року позов задоволено частково. Визнано укладеним з 20 жовтня 2010 року трудовий договір між ОСОБА_3 та ТОВ «Шиворіт-Навиворіт». Зобовязано ТОВ «Шиворіт-Навиворіт» зробити в трудовій книжці ОСОБА_3 відповідний запис про прийняття на роботу на посаду юрисконсульта з 20 жовтня 2010 року та про звільнення з посади юрисконсульта за згодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 25 листопада 2010 року. Стягнуто з ТОВ «Шиворіт-Навиворіт» невиплачену заробітну плату за період з 20 жовтня 2010 року по 25 листопада 2010 року в розмірі 1264 грн. 45. коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2012 року стягнуто з ТОВ «Шиворіт - Навиворіт» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 214 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати у частині відмови в задоволені його позову, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся учасників процесу,дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягненні моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для задоволення позову в цій частині, передбачених законом, не мається.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, вимогам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що заробітна плата ОСОБА_3 не була нарахована відповідачем. Розмір та правові підстави для її сплати визначено рішенням суду по даній справі. Наявність таких фактів свідчить про відсутність затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_3

Таким чином, підстав для застосування до даних правовідносин між ОСОБА_3 та відповідачем ст. 117 КЗпП України не вбачається.

Згідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року із змінами та доповненнями, обовязок по відшкодуванню моральної шкоди настає у разі доведеності наявності такої вини, протиправної поведінки заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вини.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції не встановлена вина відповідача у порушенні строків розрахунку з позивачем при звільненні та не вбачається цього із матеріалів справи.

ОСОБА_3 не надано ані суду першої інстанції, ані апеляційної інстанції доказів на підтвердження вини відповідача про порушення строків розрахунку при його звільненні.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими та такими, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303,304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді:

/