Справа № 223/1033/2012
Провадження №2/223/993/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.07.2012 р. Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняк І. О.

за участю секретаря Тихої О.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Малого приватного виробничо-комерційного підприємства "ІНЖБУД" про визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що в 23 січня 2011 року між ним та МПВКП «Інжбуд»в простій письмовій формі було укладено договір купівлі - продажу, відповідно до якого відповідач продав, а він купив будівлю майстерні «А»з навісом «а», площею 77,2 кв.м., будівлю майстерні «Б»з навісом «б», площею 132,4 кв. м., а також огорожу № 1, огорожу № 2, хвіртку № 3 та огорожу № 4, які розташовані по вул. Фрунзе, 19 в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

В якості розрахунку за вказане майно він передав, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 50 000 грн., що підтверджується квитанцією по прибутковому касовому ордеру № 1 від 23 січня 2011 року.

Одразу ж після цього йому було передано вказане нерухоме майно, про що свідчить акт приймання передачі від 23.01.2011 року. Крім того, відповідач передав копії своїх правовстановлюючих документів та копію договору купівлі продажу, укладеного в простій письмовій формі.

Відповідач в особі керівника ОСОБА_2 також зобовязався оформити договір купівлі продажу нерухомого майна у встановленому законодавством порядку, однак від нотаріального посвідчення договору ухилився. На неодноразові прохання належним чином оформити договір купівлі продажу нерухомого майна представники Відповідач а під різними приводами відмовляють, мотивуючи це або відсутністю у них коштів, або браком часу уповноважених представників Відповідача чи неможливістю зявитись до нотаріуса у звязку з їх хворобою, зайнятістю тощо. Внаслідок цього він не має можливості зареєструвати куплене нерухоме майно за собою та розпоряджатись ним.

Так як вони з відповідачем домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі продажу нерухомого майна, що підтверджується зокрема договором від 23.01.2011 року, укладеним в простій письмовій формі та відбулося повне його виконання, що доводиться квитанцією по прибутковому касовому ордеру, відповідно до якої відповідач прийняв в якості розрахунку за куплене майно грошові кошти в сумі 50 000 гривень та актом приймання передачі майна, згідно з яким дане майно було передано йому, але відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу, виникла потреба просити суд визнати зазначений договір дійсним.

Відповідно до технічного паспорта КП «ВООБТІ»на даний час вартість будівлі майстерні «А»з навісом «а», площею 77,2 кв.м., становить: майстерні «А»- 12 360,00 грн., навісу «а»- 210,00 грн.

Вартість будівлі майстерні «Б»з навісом «б», площею 132,4 кв. м., становить: майстерні «Б»- 26 728,00 грн., навісу «б»- 350, 00 грн.

Вартість огорожі № 1 становить 8 100,00 грн., огорожі № 2 150,00 грн., хвіртку № 3 50,00 грн., огорожі № 4 200,00 грн.

Загальна вартість вказаного майна становить 48 148, 00 грн.

На підставі викладеного вважає, що правомірно набув право власності на спірне майно внаслідок обставин, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків.

Просить визнати за ним право власності на будівлю майстерні «А»з навісом «а», площею 77,2 кв.м., будівлю майстерні «Б»з навісом «б», площею 132,4 кв. м., а також огорожу № 1, огорожу № 2, хвіртку № 3 та огорожу № 4, загальною вартістю 48 148, 00 грн., які розташовані по вул. Фрунзе, 19 в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги змінив, просить визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю майстерні «А»з навісом «а», площею 77,2 кв.м., будівлю майстерні «Б»з навісом «б», площею 132,4 кв. м., а також огорожу № 1, огорожу № 2, хвіртку № 3 та огорожу № 4, загальною вартістю 48 148, 00 грн., які розташовані по вул. Фрунзе, 19 в м.Гнівань; вказує, що відповідач продав, а позивач купив будівлю майстерні «А»з навісом «а», площею 77,2 кв.м., будівлю майстерні «Б»з навісом «б», площею 132,4 кв. м., а також огорожу № 1, огорожу № 2, хвіртку № 3 та огорожу № 4, які розташовані по вул. Фрунзе, 19 в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області. В якості розрахунку за вказане майно позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 50 000 грн., також позивачу передано вказане нерухоме майно, копії правовстановлюючих документів та копію договору купівлі - продажу, укладеного в простій письмовій формі. Маючи намір належним чином оформити свої права щодо придбаного майна, позивач замовив в КП «ВООБТІ» технічний паспорт на виробничу будівлю, який був виготовлений 30.03.2012 р. Однак відповідно до п. 5.1 статуту МПВКП «Інжбуд» в редакції 2006 року, майно підприємства складається із основних фондів та обігових засобів, а також інших цінностей, вартість яких відображається в самостійному балансі Підприємства. Майно знаходиться в його повному розпорядженні і вилученню не підлягає, а тому вказане нерухоме майно знаходилось на балансі підприємства та згідно матеріалів інвентаризаційної справи рахується за МПВКП «Інжбуд». Відповідно до п.6.5 Статуту МПВКП «Інжбуд»право розпорядження майном підприємства та укладення договорів щодо нього надано директору, яка і здійснила відчуження майна на користь ОСОБА_1 за 50 000, 00 гривень, тобто за вартістю не нижче балансової. Однак перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. З цього приводу позивач неодноразово звертався до відповідача, однак йому було наголошено, що майно знаходилось у володінні МПВКП «Інжбуд», було відображено у його балансі, згідно матеріалів інвентаризаційної справи також рахується за підприємством, з цього приводу ніхто жодних претензій не пред'являв, крім того, йому з боку підприємства передано усі необхідні документи. Оскільки він набув спірне майно оплатно і на момент його придбання не знав і не міг знати про те, що воно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, вважає що він є добросовісним набувачем вказаного майна. Згідно положень ч. 1 ст. 388 ЦК України підстав для витребування майна не існує, дане нерухоме майно не може бути витребуване у нього. ОСОБА_1 правомірно набув право власності на спірне майно внаслідок обставин, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків.

Представник відповідача МПВКП "ІНЖБУД" в судове засідання не з'явився, відповідач подав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їх представника, про що подано заяву, позов визнає.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором , який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Судом встановлено, що 23 січня 2011 року між ОСОБА_1 та МПВКП «Інжбуд»в простій письмовій формі було укладено договір купівлі - продажу, відповідно до якого відповідач продав, а позивач купив будівлю майстерні «А»з навісом «а», площею 77,2 кв.м., будівлю майстерні «Б»з навісом «б», площею 132,4 кв. м., а також огорожу № 1, огорожу № 2, хвіртку № 3 та огорожу № 4, які розташовані по вул. Фрунзе, 19, в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

В якості розрахунку за вказане майно позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 50 000 грн., що підтверджується квитанцією по прибутковому касовому ордеру № 1 від 23 січня 2011 року, а ОСОБА_1 було передано вказане нерухоме майно, про що свідчить акт приймання передачі від 23.01.2011 року. Крім того, відповідач передав копії своїх правовстановлюючих документів та копію договору купівлі продажу, укладеного в простій письмовій формі.

Відповідач в особі керівника ОСОБА_2 зобовязався оформити договір купівлі продажу нерухомого майна у встановленому законодавством порядку, однак від нотаріального посвідчення договору ухиляється.

Відбулося повне виконання договору купівлі продажу, що доводиться квитанцією по прибутковому касовому ордеру, відповідно до якої відповідач прийняв в якості розрахунку за куплене майно грошові кошти в сумі 50 000 гривень та актом приймання передачі майна, згідно з яким дане майно було передано йому.

Вказане нерухоме майно знаходилось на балансі підприємства, згідно матеріалів інвентаризаційної справи також рахується за МПВКП «Інжбуд», його було відображено у балансі підприємства.

ОСОБА_1 набув спірне майно оплатно і на момент його придбання не знав і не міг знати про те, що воно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати,

Суд вважає, що підстав для витребування майна у позивача немає, а тому позивач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем вказаного майна, оскільки правомірно набув право власності на спірне майно внаслідок обставин, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 220, 328, 334, 388 ЦК України,-

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю майстерні «А» з навісом «а», площею 77,2 кв.м., будівлю майстерні «Б» з навісом «б», площею 132,4 кв. м., а також огорожу № 1, огорожу № 2, хвіртку № 3 та огорожу № 4, загальною вартістю 48 148, 00 грн., які розташовані по вул. Фрунзе, 19 в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти діб з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4