Справа № 2-1677/12
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2012 року Соломянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Калініченко О.Б.

при секретарі -Войцеховській М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 13.01.2012 року звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 3 595 410,00 грн., видані ним відповідачу згідно з розпискою від 06.12.2005 року, які той мав повернути до 31.12.2011 року, а також судові витрати.

05.04.2012 року сторони в судовому засіданні надали суду заяву про визнання по справі мирової угоди та закриття провадження в справі, оскільки вони дійшли згоди щодо умов врегулювання спору.

Згідно з умовами укладеної сторонами мирової угоди відповідач на підставі ст. 600 ЦК України шляхом передання відступного передає у власність позивача належний йому на праві власності обєкт нерухомого майна двокімнатну квартиру № 93 на 9-му поверсі у будинку № 16 по вул. Кудряшова в м. Києві загальною площею 97,2 кв. м, яка є особистою приватною власністю відповідача, а позивач у свою чергу відмовляється від своїх позовних вимог до відповідача за договором позики на суму 3 595 410,00 грн.

Відповідно до ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватись лише прав та обовязків сторін та предмета позову.

Крім того, за нормами ст.175 ЦПК України умови мирової угоди не можуть суперечити закону чи порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб. За наявності таких обставин суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди.

Отже, мирова угода, що укладається сторонами, має відповідати нормам закону, може бути укладена у справі позовного провадження і заснована на взаємних поступках сторін, може стосуватися лише прав та обовязків сторін, обмежена спірними правовідносинами та предметом предявленого до суду позову, не повинна порушувати прав інших осіб.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини не стосувалися вищевказаного жилого приміщення, а відтак умови укладеної мирової угоди знаходяться поза межами предмету спору, яким є позичена відповідачем у позивача грошова сума і взаємні поступки можуть стосуватись лише саме неї (розміру та/або порядку повернення).

Разом з тим, сторони в мировій угоді дійшли згоди про те, що право власності позивача на зазначене майно виникає, а право власності відповідача припиняється з моменту визнання даної угоди судом, тобто ухвала суду про визнання мирової угоди є правовстановлюючим документом.

Однак неприпустимим є фактичне звернення стягнення на нерухоме майно в разі невиконання боржником зобовязань за договором позики з одночасним припиненням на нього права власності боржника і визнанням права власності за кредитором, оскільки це суперечить встановленому чинним законодавством порядку переходу права власності на обєкт нерухомого майна, аніж той, що сторони передбачили умовами мирової угоди.

При цьому сторони посилались на норми ст. 600 ЦК України, яка передбачає наявність договірних правовідносин між сторонами, які оформлюється відповідно до загальних положень про зобовязання не визнанням мирової угоди в судовому провадженні, а укладанням окремої угоди і щодо укладення якої сторони не позбавлені можливості з належним дотриманням всіх правил щодо неї, зокрема щодо порядку набуття права власності на обєкт нерухомого майна та прав інших осіб.

Між тим, сторони не надали також будь-якого підтвердження і тому, що така мирова угода не порушує права інших осіб як з боку позивача, так і з боку відповідача.

Керуючись ст. 175 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У визнанні по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу мирової угоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: