_____________________________________________________________________________
Справа№1512/719/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2012 р. року,Головуючого судді Луняченка В.О.

при секретарі Лазнікові І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом заступника прокурора міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_3 та КП Домоуправління 18про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення

ВСТАНОВИВ:

19 січня 2012 року до Київського районного суду м. Одеси звернувся заступник прокурора м. Одеси, діючий в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_3, та відповідно до уточнення 28.09.2012 року, просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради №213275 від 30 березня 2009 року; визнати недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 30.03.2009 року, видане ОСОБА_1; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 31.05.2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; витребувати на користь Одеської міської ради від ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, без надання жилого приміщення.

Вимоги заступника прокурора м. Одеси у судовому засіданні представник прокуратури міста Одеси обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 без правових підстав, самоправно, зайняла квартиру АДРЕСА_2, потім безпідставно, з метою незаконного заволодіння майном територіальної громади, уклала договір найму житлового приміщення з керівником ДУ-18 ОСОБА_3В.( кримінальна справа відносно якого була розглянута Київським районним судом, та була закрита на підставі ЗУ Про амністію), який став підставою для видання розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради №213275 від 30 березня 2009,та отримала свідоцтво на право власності на спірну квартиру. 31.05.2009 року був укладений договір дарування вказаної квартири між ОСОБА_1 ( як дарувальником) та ОСОБА_4( як обдарованої). Позивач просить суд визнати договір найму нікчемним, в порядку ст. 215,228,236 ЦК України, скасувати розпорядження органа приватизації, як не відповідний законові і який порушує права власника, на підставі ст. 393 ЦК України, визнати недійсним договір дарування, витребувати від ОСОБА_2, як добросовісного набувача квартиру на користь власника Одеської міської ради, відповідно до вимог ст. 388 ЦК України, та виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі спірної квартири згідно ч.3 ст. 116 ЖК України як осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення.

Представник Одеської міської ради позивні вимоги заступника прокурора міста Одеси підтримав в повному обсязі.

Представник Департаменту міського господарства Одеської міської ради позов не визнав, пояснив, що ОСОБА_1 з якою був укладений договір найму мала законне право звернутися із відповідною заявою про приватизацію житла, та у звязку з тим, що вищевказаний договір найму був чинним, відомостей стосовне незаконності мешкання ОСОБА_1 у департаменту не було, не було підстав для відмови у задоволенні заяви про приватизацію.

ОСОБА_2А, яка діє також в інтересах своєї матері ОСОБА_1. у судовому засіданні позов не визнала, пояснив, що працювала в ДУ-18 з 1999 року двірником, отримала в якості службового житла квартиру АДРЕСА_1, отримавши у 2002 році ордер на вказану квартиру де була зареєстрована, та на неї як на наймача було відкрити особистий рахунок. Згодом у спірної квартирі була зареєстрована її мати ОСОБА_1, з якою було укладено договір найму. Реалізуючи своє право на безоплатну приватизацію житла ОСОБА_1 як наймач житла звернулась із заявою про приватизацію квартири та у 2009 році отримала свідоцтво про право власності. Як власник житла ОСОБА_1 подарувала свою квартиру своєї доньки.

Представник третій особи КП Домоуправління №18у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову заступника прокурора м. Одеси , пояснив , що ОСОБА_2 на законних підставах відповідно до ордеру, вселилась та була зареєстрована у спірної кімнаті. ОСОБА_1 матір ОСОБА_2 була зареєстрована в квартирі як член сімї наймача, уклала договір найму та як наймач звернулась до органу приватизації, отримавши свідоцтво про право власності на квартиру.

Третя особа - ОСОБА_3 до судового засідання не зявився, належним чином повідомлявся судом про час та місто розгляду справи.

Суд, проаналізувавши надані сторонами пояснення та подані до суду докази, вважає, що у позовові слід відмовити, з наступних підстав:

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_2 була прийнята в КП Домоуправління №18двірником відповідно до наказу №27 від 01.10.1999 року та її було надано для проживання квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1 та відкрито особовий рахунок. У 2002 році ОСОБА_2 отримала службовий ордер на вищезазначену квартиру та була зареєстрована як наймач до даному адресу. Згодом у вищевказаної квартирі була зареєстрована мати наймача ОСОБА_1, яка постійно мешкала у квартирі та уклала 17.02.2009 року з керуючим КП Домоуправління №18ОСОБА_3 договір найму житлового приміщення. На підставі укладеного договору найму, заяви ОСОБА_1, заяви керівника підприємства по обслуговуванню житла, довідки про склад сімї наймача та листа. Підписаних ОСОБА_3 30 березня 2009 року УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради прийнято розпорядження органу приватизації та видано свідоцтво про право власності на житло.

Правовідносини які є предметом розгляду врегульовані Житловим Кодексом України та Цивільним Кодексом України.

Так, згідно ст.65,65-1,118, 122,123 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у звязку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, якій є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення. До користування службовими жилими приміщеннями, застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст. 73-76,79-83,85,90,ч.6 ст. 101, ст. 103-106 ЖК України. Наймач вправі і установленому порядку всилити в займане ним жиле приміщення своїх батьків. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї право користування жилим приміщенням. Наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сімї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Підстави виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення, врегульовані ч.1,3 ст. 116 ЖК України, і передбачають підставами виселення систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, використовування його не за призначенням, або систематичне порушення правил співжиття, а також самоправне зайняття жилого приміщення.

Частини 2 та 3 ст. 215 ЦК України, проголошують, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин).

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної підстави заволоділа ним. Пункт 3 статті 388 ЦК України регламентує якщо майно було набуте безвідплатно в особі, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, передбачене ст. 393 ЦК України, відповідно до якої, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якій не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визначається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

У даному випадку суд вважає що у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були правові підстави для проживання у квартирі квартиру АДРЕСА_1 так ОСОБА_2 стала наймачем на підставі ордеру на службове жиле приміщення, а ОСОБА_1 було вселена у квартиру як мати наймача. Згідно рішення Одеської міської ради №207 від 19.03.2009 року Про створення житла для тимчасового проживанняна 2009 рік було затверджено Перелік житлових приміщень комунальної власності, включених до фонду житла для тимчасового проживання в м. Одесі, в якому спірна квартира відсутня. Не доведено у судовому засіданні з боку позивача і наявність правових підстав вважати укладений договір найма з ОСОБА_1 і керівником ДУ-18 нікчемним. Представником позивача не наведено яким саме законом вказаний правочин встановлене недійсним. Правових обґрунтовувань визнання вказаного договору недійсним суду не надано. Відтак немає підстав і для визнання недійсним та скасування розпорядження УЖКХ та ПЕК Одеської міської ради не надано жодного обґрунтовування чому саме вказане розпорядження не відповідає вимогам чинного законодавства України та в чому полягало порушення при його ухваленні. А ні у позові, а ні у судовому засіданні з боку позивача не обґрунтована позиція стосовно визнання недійсним договору дарування спірної квартири. Крім того суд вважає недоведеним і посилання заступника прокурору щодо виселення із квартирі відповідачів без надання іншого приміщення як осіб, які самоправно посіли у житловому приміщенні. Доказі, які оглянуті судом, надають підстави визнавати, що відповідачки зайняли спірну квартиру законно, та вселення ніяк не повязане з керівником ДУ-18 ОСОБА_3 якій був призначений на відповідну посаду 31.10.2007 року. Посилання представника позивача не те, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2011 року встановлені певні обставини, судом не приймаються, у звязку з тим що вказаною постановою суду було закрите провадження по кримінальної справі відносно ОСОБА_3 на підставі Закону України Про амністію. Відповідно до ст. 61 ЦПК України лише вирок у кримінальній справі, що набрав законну силу, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Все вищенаведене дає підставу для суду вважати позовні вимоги заступника прокурора міста Одеси в інтересах Одеської міської ради, необґрунтованими та недоведеними, а тому не підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити заступнику прокурора міста Одеси у позові в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, треті особа ОСОБА_3 та КП Домоуправління 18про визнання незаконним та скасування розпорядження Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради №213275 від 30 березня 2009 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 30.03.2009 року, видане ОСОБА_1; визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 31.05.2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; витребування на користь Одеської міської ради від ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1; виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, без надання жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя : Луняченко В. О.