Номер провадження № 22-ц/1590/8601/12
Головуючий у першій інстанції Нікітіна
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

при секретарі судового засідання Кушнір М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Приморського району м. Одеси на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2012 року по цивільній справі за позовом заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Обласного комунального підприємства по обслуговуванню іноземних товариств до ОСОБА_1 про витребування майна, -

встановила:

Заступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Обласного комунального підприємства по обслуговуванню іноземних представництв звернувся в суд з позовом, в якому просив витребувати нежитлове приміщення, що знаходиться в будинку № 23-б по проспекту Шевченко в м. Одесі, площею 85 кв.м. з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Одеської міської ради. У обґрунтування своїх вимог заступник прокурора посилався на те, що прокуратурою Приморського району м. Одеси проведено перевірку законності відчуження нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Одеса, проспект Шевченко, 23-б та встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2007 року за громадянином ОСОБА_3 визнано право власності на нежиле приміщення, що розташоване в будинку № 23-б по проспекту Шевченко в м. Одесі, площею 85,0 кв.м. ОСОБА_3 06.07.2007 року продав спірне приміщення ОСОБА_4, а той, в свою чергу, 09.11.2007 року продав це приміщення відповідачеві - ОСОБА_1 Однак, 21.03.2011 року рішення суду від 27.06.2007 року було скасовано за нововиявленими обставинами. Крім того, так як в ході проведення УСБУ в Одеській області перевірки було встановлено, що фактично в оренду зазначене нежитлове приміщення ОСОБА_3 не передавалось, роботи по його ремонту ОСОБА_3 не проводилися. За наслідками цієї перевірки порушено ряд кримінальних справ. Таким чином, прокурор вважає, що на підставі зазначеного заочного судового рішення з власності Одеської територіальної громади незаконно вибуло нежиле приміщення, що розташоване в м. Одеса, проспект Шевченко, 23-б, загальною площею 85 кв.м., яке на підставі ст. 388 ЦК України та зважаючи на скасування вказаного заочного рішення, має бути витребувано з незаконного володіння останнього власника - ОСОБА_2.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2012 року у задоволені позову заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Обласного комунального підприємства по обслуговуванню іноземних товариств до ОСОБА_1 про витребування нежитлового приміщення, що розміщено в будинку №23-б по проспекту Шевченка в м. Одесі, площею 85,0 кв.м. було відмовлено.

19.07.2012 року заступник прокурора Приморського району м. Одеси подав апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2012 року. В обґрунтування посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 06.09.07 та договір купівлі-продажу від 09.11.07 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є нікчемними згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України. Відповідно апелянт вважає, що на підставі ст. 216 ЦК України з врахуванням розсунень Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними він має право вимагати застосування наслідків недійсності відносно ОСОБА_1 та повернення жилого приміщення.

Представник апелянта в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення приєднане до матеріалів справи. На час розгляду справи в апеляційному суді не надав доказів того, що він не зявився до суду з поважних причин. У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розгляду скарги.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні подані письмові заперечення підтримав. Вважав, що апеляційна скарга необґрунтована та підлягає відхиленню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, доводи скарги, пояснення представника відповідача, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає чуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших

осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Аналіз поданого позову, який не змінювався та не уточнювався, призводить судову колегію до висновку що його підставами було незаконне на думку прокурора, заволодіння спірним майном, в тому числі відповідачем ОСОБА_1, а тому предметом заявлених позовних вимог була вимога в інтересах неволодіючого, на думку прокурора, власника до володіючого невласника відповідача ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, тобто ним було заявлено віндікаційний позов (а.с. 1 оборот), про що також свідчить назва позову „про витребування майна. В якості правових підстав для задоволення позову вказані ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 316, 321, 387, 388 ЦК України. З врахуванням заявлених вимог відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України суд першої інстанції відмовив в задоволенні віндікаційного позову. Разом з тим, доводи апеляційної скарги стосуються колізійного з віндикацією способу захисту прав визнання правочину недійсним (встановлення нікчемності) та застосування наслідків нікчемності правочину. Правовою підставою для задоволення позову після скасування рішення суду першої інстанції для апеляційного суду апелянтом вже вказана ст.ст. 215, 216 ЦК України. Разом з тим, такі позовні вимоги в суді першої інстанції не заявлялись, не були предметом судового розгляду, а згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Тому процесуальні підстави для оцінки вказаних доводів апелянта у судової колегії не має, оскільки такі позовні вимоги в суді першої інстанції не заявлялись.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач по справі ОСОБА_1 є добросовісним набувачем майна у якого не може бути витребуване спірне майно, оскільки обставини які дозволяють витребувати майно у добросовісного набувача в такому випадку та передбачені п.п. 1-3 ч.1 ст. 388 ЦК України суду позивачем не доведені. Проте надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам суд першої інстанції не звернув увагу на наступні факти та обставини справи.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2007 року за громадянином ОСОБА_3 визнано право власності на нежиле приміщення, що розташоване в будинку № 23-б по просп. Шевченко в м. Одесі, площею 85,0 кв.м. Це рішення було зареєстроване в КП ОМБТІ та РОН, про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.08.2007 року № 15758069 (а.с.7).

ОСОБА_3 продав спірне приміщення ОСОБА_4 (а.с.17), а той, в свою чергу, 09.11.2007 року продав це приміщення відповідачеві ОСОБА_1А.(а.с.15-16). Право власності останньої на це приміщення зареєстроване в КП ОМБТІ та РОН 10.12.2007 року, номер запису 2588 в книзі 72 неж-24.(а.с.44).

Апелянт в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що 21.03.2011 року заочне рішення суду від 27.06.2007 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Обласного комунального підприємства по обслуговуванню іноземних представництв, було скасовано за нововиявленими обставинами та що на даний час позовні вимоги ОСОБА_3 залишені без розгляду ухвалою суду від 12.09.2011 року. Апелянт вважає, що на підставі зазначеного заочного рішення суду з власності Одеської територіальної громади вибули обєкти нерухомості, що розташовані за адресою: м.Одеса, вул.Тіраспольська, буд.№12, загальною площею 119,9 кв.м.; м.Одеса, просп. Шевченко, буд.№ 23-б, загальною площею 85,0 кв.м. В обгрунтування цих вимог апелянт посилається на те, що вказані обєкти нерухомості, а саме нежиле приміщення, що розташоване в будинку № 23-б по просп. Шевченко в м. Одесі, площею 85,0 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності від 29.10.2004 року (а.с.14) належали на праві комунальної власності Територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради. Разом з тим, вказане свідоцтво було видано на нежилі приміщення першого поверху, загальною площею 298 кв.м., при цьому для підтвердження реєстрації цього обєкту нерухомості в КП ОМБТІ та РОН, апелянт надає витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.10.2007 року, відповідно до якого у Територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, на підставі свідоцтва про право власності від 26.09.2007 року, виникло право власності на нежилі підвальні приміщення. Тобто, крім неспівпадіння площі, яка є одним з показниками, що ідентифікує обєкт нерухомого майна та адреси, фактично йдеться про різні приміщення нежитлові приміщення першого поверху, щодо яких відсутні відомості про реєстрацію права власності, а докази реєстрації права власності надані щодо підвальних приміщень. Копія свідоцтва про право власності, яка знаходиться в матеріалах справи та надана прокурором (а.с. 14) датована 29.10.04 р., стосується нежилих приміщень першого поверху, заг. площею 298, 0 кв.м., реєстрація в ОМБТІ та РОН відсутня. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається на які саме обєкти нерухомості у Територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради виникло право власності, чим це право власності підтверджується, коли воно виникло та чи співпадає воно з обєктом який находиться у володінні відповідача, та право власності на який зареєстровано за ним у встановленому законом порядку, про що свідчить копія приєднаного до матеріалів справи витягу (а.с. 44).

Умовою задоволення віндікаційного позову є наявність в натурі спірного майна у відповідача. За наявності в натурі вказаного майна, визначається статус набувача, а потім, в залежності від його статусу, встановлюється наявність підстав для витребування майна від добросовісного набувача. Таким чином, суд першої інстанції вирішуючи спір відмовляючи в задоволенні віндикаційного позову, не вказав на необґрунтованість вимог позивача в частині титулу власності, моменту його виникнення та тотожності обєкту щодо якого заявлена вимога про віндикацію, що в будь-якому випадку виключає можливість задоволення індикаційного позову, а надає право власнику на відшкодування збитків в звязку знищенням (переробкою) речі та/або у звязку зі скоєнням злочину відносно його майна. Інших доводів апеляційна скарга не містить. Враховуючи вищенаведене судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні віндікаційного позову. Оскільки судом зроблено вірний висновок по суті заявлених позовних вимог, то вказані обставини не можуть бути підставою для скасуванні рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 308, 309 ЦПК України, а тому судова колегія відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції в силі.

На підставі керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Приморського району м. Одеси на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2012 року - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7