Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 1007/9309/2012
РІШЕННЯ

Іменем України

19 грудня 2012 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Шинкаря А.О.

при секретарі Брейкіній Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2012 року позивач звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що 14.03.2011 року відповідачем був складений лист (направлення на ВКК для уточнення діагноза в КЗ КОР «ОПНМО»), в якому міститься інформація щодо нього слідуючого змісту: «По сведениям органов милиции в течении последних нескольких лет пишет многочисленные обращения, жалобы, заявления в различные инстанции которые ни разу не подтвердились проверками». Зазначає, що дана інформація не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Крім цього, у листі відповідач ображає його незрозумілим словом «певен».

У звязку з наведеним просить: захистити його честь, гідність та ділову репутацію як громадянина України та представника по цивільних справах шляхом зобовязання відповідача письмово вибачитись перед позивачем; визнати слово «певен» таким, що не відповідає дійсності; визнати інформацію «По сведениям органов милиции в течении последних нескольких лет пишет многочисленные обращения, жалобы, заявления в различные инстанции которые ни разу не подтвердились проверками» - недостовірною, такою, що не відповідає дійсності; відкликати з КЗ КОР «ОПНМО» лист-направлення від 14.03.2011 року, складений відповідачем; зобовязати відповідача направити новий рекомендаційний лист на лікарську комісію ВКК в КЗ КОР «ОПНМО» наступного змісту «за останні декілька років ОСОБА_1 пише різні заяви, скарги в різні інстанції, які багаторазово були задоволені на його користь, а інформацію подану відповідачем у листі від 14.03.2011 року для комісії ВКК вважати недостовірною».

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставним та необгрунтованим. Пояснив, що висновок про безпідставність скарг та заяв позивача був зроблений ним на підставі чотирьох постанов про відмову у порушенні кримінальної справи. Що стосується слова «певен», то воно взагалі не містить ніякого змісту, а є опечаткою.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 14.03.2011 року лікарем-психіатром Броварської ЦРЛ ОСОБА_2 було складено лист направлення на ВКК для уточнення діагнозу в КЗ КОР «ОПНМО» щодо ОСОБА_1, в якому міститься наступна інформація: «По сведеням органов милиции в течении последних нескольких лет пишет многочисленные обращения, жалобы, заявления в различные инстанции, которые ни разу не подтвердились проверками». Дану інформацію позивач вважає такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Статтею 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР визначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

За змістом статей 28, 32 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, на судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе.

Згідно із статтею 277 Цивільного Кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 розяснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

З огляду на наведене та аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що інформація викладена у листі від 14.03.2011 року за своїм характером є суб'єктивним оціночним судженням відповідача відносно позивача, а не фактичним твердженням, а тому не підлягає спростуванню. З цих підстав суд відмовляє в задоволенні позову.

Слово «певен» у зазначеному листі є опечаткою, а тому також не може бути предметом судового захисту.

На підставі викладеного та керуючись ст. 277 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 212 - 215 ЦПК Україниі,-

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Шинкар А.О