АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ
Справа 2-1778/11 Головуючий у 1 першій
Провадження- 22-ц/491/515/12 Бардін О.С.
Категорія - 27 (І ) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Грищенко Н.М., Савіної Г.О.,

при секретарі - Бадалян Н.О.,

за участю: представників Публічного акціонерного товариства "Банк"Демарк"- Тірошка Олександра Володимировича, Самойленко Олени Іванівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє за довіреністю в інтересах відповідача ОСОБА_5, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2011 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк"Демарк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Банк"Демарк" про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року Відкрите акціонерне товариство "Банк"Демарк" , яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство "Банк"Демарк" (надалі -Банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_5 та приватного підприємства "Т.І.К" про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що 19 листопада 2007 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 35-065, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 20000 грн. з відсотковою ставкою 24%, з кінцевим терміном повернення 18 листопада 2009 року.

З метою забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Банком та ПП "Т.І.К" 19 листопада 2007 року укладено договір поруки № 35-065/1, згідно умов якого ПП"Т.І.К.", як поручитель, повинен відповідати за виконання ОСОБА_5 договірних зобов'язань по кредитному договору.

ОСОБА_5 умови кредитного договору належним чином не виконував, кредит та проценти за користування кредитними коштами своєчасно не сплачував у зв'язку із чим станом на 31 вересня 2009 року утворилась заборгованість в сумі 12 498,47 грн., з яких : заборгованість за кредитом - 10 994,70 грн.,

заборгованість за відсотками - 666,69 грн.;

штраф за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 30 грн.;

пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 07,08 грн.,

несплачена щомісячна комісія - 800 грн.

Ухвалою Довгинцівського районного суду від 23 травня 2011 року провадження в частині позовних вимог ПАТ ""Банк"Демарк" до ПП "Т.І.К" про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

У липні 2011 року ОСОБА_4, який діє за довіреністю в інтересах відповідача ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ "Банк"Демарк" про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 06.09.2010 року встановлено, що ОСОБА_6, працюючи директором ПП "Т.І.К." , для отримання кредиту підробив завідомо неправдиві документи про доходи ОСОБА_5 та ввів його в оману щодо істинних намірів кредиту, тому вважає, що кредитний договір не може бути дійсним.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2011 року позов ПАТ "Банк"Демарк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ "Банк"Демарк" заборгованість за кредитним договором № 35-065 від 19 листопада 2007 року в сумі 12498 ,47 грн.

В позові ОСОБА_5 до ПАТ "Банк"Демарк" відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє за довіреністю в інтересах відповідача ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема вважає, що судом не враховано встановлені вироком Дзержинського районного суду преюдиціальні факти, які не підлягають доказуванню, а саме: той факт, що в рамках кримінальної справи стягнуто на користь Банку з ОСОБА_6 , отримані ним кошти за кредитним договором № 35-065 від 19 .11.2007 року.

Крім того, представник відповідача вважає, що судом першої інстанції до спірних правовідносин не застосовано ст.ст.203,230 ЦК України, які підлягали застосуванню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № № 35-065, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 20000 грн. з відсотковою ставкою 24%, з кінцевим терміном повернення 18 листопада 2009 року. (а.с. 6-7).

З метою забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та ПП "Т.І.К" 19 листопада 2007 року укладено договір поруки № 35-065/1 згідно п.п.1.1 якого ПП "Т.І.К.", як поручитель, повинен відповідати за виконання ОСОБА_5 договірних зобов'язань по кредитному договору.( а.с.9,10).

ОСОБА_5 умови кредитного договору належним чином не виконував, кредит та проценти за користування кредитними коштами своєчасно не сплачував, через що станом на 31 вересня 2009 року утворилась заборгованість в сумі 12498,47 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Банк "Демарк", суд першої інстанції виходив з того, що укладений кредитний договір відповідає вимогам закону щодо форми та змісту, боржником не виконувалися умови договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість, та дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно вимог ч.2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором /ч.1 ст. 1049 ЦК України/.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_5 , як позичальника, суми заборгованості по кредитному договору.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що волевиявлення сторін при укладенні кредитного договору було вільним , тому відсутні підстави, передбачені ст.ст.203,230 ЦК України, для визнання кредитного договору № 35-065 від 19.11.2007 року недійсним.

Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до положень ст.. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї.

Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 19, 20 постанови № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин, вчинений під впливом обману, є оспорюваним і на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Як вбачається із заяви на видачу готівки від 19.11.2007 року саме ОСОБА_5 отримував кредитні кошти у сумі 20 000 грн. , що підтверджено його підписом (а.с. 8).

Посилання в апеляційній скарзі представника відповідача ОСОБА_4 на не застосування до спірних правовідносин ст.203,230 ЦК України не можна визнати обґрунтованими, оскільки при укладанні кредитного договору волевиявлення сторін було вільним, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, кожен з учасників договору розумів наслідки своїх дій, всі загальні вимоги при укладенні договору кредиту були сторонами додержані, тому підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Також безпідставними вважає колегія суддів доводи апеляційної скарги представника відповідача про не врахування судом першої інстанції вироку Дзержинського районного суду від 06.09.2010 року у відношенні ОСОБА_6, якого було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.222, ч.2 ст.366 КК України та стягнуто з нього на користь банку кошти за кредитним договором № 35-065 від 19.11.2007 року.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках -ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Сторонами у даній справі є Банк та ОСОБА_5, між якими існують договірні відносини, які повинні виконуватися належним чином.

Як вбачається з копії вироку суду з ОСОБА_6 на користь Банку у відшкодування шкоди, спричиненої злочином стягнуто 122 034,33 грн. Стягнення з нього на користь банку шкоди, спричиненої злочином , не впливає на взяті ОСОБА_5 обов'язки за кредитним договором перед Банком, у зв'язку із чим, висновок суду про стягнення з ОСОБА_5 на кокристь Банку заборгованості за кредитним договором є правильним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну ОСОБА_4 , який діє за довіреністю в інтересах відповідача ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Складання повної ухвали відкладено до 06 березня 2012 року.

Головуючий:

Суддя: