Справа № 1510/1453/12
Провадження № 2/1510/2072/12
Ухвала

"28" березня 2012 р. Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді - Банніковій Н.В.,

при секретарі - Івановій Л.П.,

розглянувши в судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнання права власності, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності.

У позовній заяві позивач просить визнати дійсним договір купівлі продажу земельної ділянки, площею 0,0628 га, розташованої в садовому товаристві № 2 в м. Ізмаїл Одеської області, укладений 23.01.2011 р. в простій письмовій формі між нею і ОСОБА_2, та визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку.

Позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана в порушення п.п. 3, 5, 6 ч.2 ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 3, 5,6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Як розяснює Пленум Верховного Суду України в п.п. 13, 14 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. 218 та ст. 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

З урахуванням положень ст. ст. 16, 182, 640 ЦК України визначена ч. 2 ст. 220 ЦК України можливість визнання договору дійсним поширюється лише на ті договори, які підлягають тільки нотаріальному посвідченню, від якого сторона ухиляється, й не підлягають державній реєстрації, а тому суперечить законодавству визнання в судовому порядку дійсним правочину щодо нерухомості, в тому числі й щодо земельної ділянки, оскільки такий правочин у обовязковому порядку повинен пройти державну реєстрацію.

Відповідно до п.п. 5, 6 ч.2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Всупереч вищевказаному у позовній заяві відсутні посилання позивача на виконання зазначених норм цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.т.119, 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.121 ч.1 ЦПК України, -

Ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків до 23.04.2012.

року, але не більше пяти днів з дня отримання зазначеної ухвали позивачем.

Копію ухвали направити позивачу.

Суддя: ОСОБА_3