АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2012 року

10 січня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.

суддів: Можелянської З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Коляда О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2010 року про закриття провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту участі в дезактиваційних роботах, зацікавлені особи: Акціонерна судноплавна компанія Укррічфлот, Головне управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2010 року закрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту участі в дезактиваційних роботах, зацікавлені особи: Акціонерна судноплавна компанія Укррічфлот, Головне управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (а.с.99-100).

Заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_2 і просить скасувати вказану ухвалу суду, посилаючись на невідповідність її вимогам норм процесуального права та безпідставність закриття провадження по справі (а.с.104-107).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу суду скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту участі в дезактиваційних роботах, в обґрунтування якої зазначав, що у 1989-1990 роках брав участь в дезактиваційних роботах по усуненню наслідків Чорнобильської катастрофи на території Дніпропетровської ремонтно-експлуатаційної бази, правонаступником якого є Акціонерна судноплавна компанія Укррічфлот. У звязку з цим у 1991 році йому було присвоєно статус ліквідатора наслідків аварії Чорнобильської АЕС. Рішенням комісії по визначенню статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 14 червня 2001 року його було позбавлено такого статусу із вилученням посвідчення учасника ліквідації. Встановлення факту участі в дезактиваційних роботах по усуненню наслідків Чорнобильської катастрофи на території ДРЕБ флоту м. Дніпропетровська обґрунтував необхідністю поновлення статусу ліквідатора із отриманням відповідного посвідчення та вирішення питання про наявність професійного захворювання (а.с.2-5).

Закриваючи провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України та розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення №5 від 31 березня 1995 року у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Питання визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, врегульовано Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Суд дійшов висновку, що порядок встановлення наведеного ОСОБА_2 факту передбачено чинним законодавством, а справа на підставі ч.1 п.1 ст. 205 ЦПК України не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Статтею 234 ЦПК України передбачено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Так, відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції не врахував зазначені вимоги норм процесуального права та не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту участі в дезактиваційних роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а не про встановлення факту належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, згідно з ч.2 ст. 206 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 205 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. Однак, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не вказано заявнику, до якої саме юрисдикції віднесено розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту участі в дезактиваційних роботах.

За таких обставин колегія суддів вважає, що питання щодо закриття провадження у справі судом вирішено всупереч вимогам норм процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,304,311,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2010 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: