РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2012 року Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: Дернової В.В.,

при секретарі Тронт М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства КБ Приватбанк, третя особа: Ленінський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, про визнання права власності та зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства КБ Приватбанк, третя особа: Ленінський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, про визнання права власності та зняття арешту та просив визнати за ним право власності на автомобіль марки ГАЗ, моделі 2705, білого кольору, 2004 року випуску, тип вантажопасажирський - В, номер шасі (кузов, рама, коляска) 5374, ДНЗ АВ9811АА, та звільнити з-під арешту автомобіль марки ГАЗ, моделі 2705, білого кольору, 2004 року випуску, тип вантажопасажирський - В, номер шасі (кузов, рама, коляска) 5374, ДНЗ АВ9811АА, мотивуючи свої вимоги тим, що наявність накладеного арешту на спірне рухоме майно порушує її права як дійсного власника цього майна.

У судовому засіданні представник позивача за договором адвокат ОСОБА_3 позов підтримав повністю та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того зауважив, що про невизнання права власності ОСОБА_1 на спірний транспортний засіб стало відомо лише після накладення арешту на нього, а тому підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні.

Представник відповідача ПАТ КБ Приватбанк- ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, а також до суду було подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, однак подав до суду письмове пояснення по суті позовних вимог, у яких позов визнав та просив розглядати справу у його відсутність.

Представник третьої особи - Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції у судове засідання 16.10.2012 року не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою у матеріалах справи, однак у судовому засіданні 11.09.2012 року представник третьої особи при вирішенні справи поклався на розсуд суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зі змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України вбачається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 05.04.2006 року між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу автомобіля марки ГАЗ, моделі 2705, білого кольору, 2004 року випуску, тип вантажопасажирський - В, номер шасі (кузов, рама, коляска) 5374, ДНЗ АВ9811АА.

На виконання вказаного договору ОСОБА_2 було видано ОСОБА_1 Довіреність на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом строком дії три роки, після спливу яких 19.12.2009 року ОСОБА_2 повторно було видано ОСОБА_1 Довіреність на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровану в реєстрі за № 12432.

Крім того, як вбачається з розписки від 05.04.2006 року, ОСОБА_1 здійснив розрахунок з ОСОБА_2 за транспортний засіб в сумі, яка відповідно до наданих ОСОБА_2 до суду письмових пояснень складала 6000 доларів США, що еквівалентно 31 000 грн.

Таким чином, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу транспортного засобу, а також у повному обсязі виконали свої зобовязання за ним, то такий договір є укладеним.

При цьому, суд звертає увагу, що визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним не передбачено, оскільки згідно положень ст. 220 ЦК України, суд може визнати дійсним лише правочин, який за законом підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, але сторони уклали його без додержання цієї форми, і одна зі сторін виконала його повністю або частково, а друга ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного правочину, однак для договорів купівлі-продажу автомобілів таке оформлення не є обов'язковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦПК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, коли позивач ОСОБА_1 у 2012 році (у 2012 році закінчується строк дії Довіреності) звернувся до Вінницького МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області з метою постановки на облік придбаного транспортного засобу, то зясувалося, що це зробити неможливо, оскільки на даний автомобіль Ленінським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції накладено арешт у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-1713/11, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 01.09.2011 року.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ст. 60 Закону України Про виконавче провадження, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

При цьому, суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для застосування наслідків спливу трирічного строку позовної давності, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про невизнання свого права власності на спірний транспортний засіб позивач ОСОБА_1 дізнався та міг дізнатися лише після накладення арешту на нього (постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було винесено 04.10.2011 року, а постанову про розшук майна боржника, у тому числі і спірного транспортного засобу, було винесено 14.12.2011 року), звернувся до суду з позовом 08.08.2012 року, а тому ним не пропущення трирічний строк позовної давності.

Також суд бере до уваги, що спірний транспортний засіб не був заставним майном Публічного акціонерного товариства КБ Приватбанк, а арешт на нього було накладено після укладення договору купівлі-продажу, тобто переходу права власності. Крім того, арешт було накладено і на інше майно ОСОБА_2 (у тому числі і на інші транспортні засоби), а тому права стягувача ПАТ КБ Приватбанкне будуть порушені.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобовязань, зокрема, випливають з договору купівлі-продажу, а тому вимоги позивача про визнання права власності та звільнення спірного рухомого майна з-під арешту обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід солідарно стягнути з ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства КБ Приватбанкна користь ОСОБА_1 226,40 грн. судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 220, 261, 319, 321, 328, 334, 391, 392, 627, 638, 655 ЦК України, ст. 60 Закону України Про виконавче провадження, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки ГАЗ, моделі 2705, білого кольору, 2004 року випуску, тип вантажопасажирський - В, номер шасі (кузов, рама, коляска) 5374, ДНЗ АВ9811АА.

Звільнити з-під арешту автомобіль марки ГАЗ, моделі 2705, білого кольору, 2004 року випуску, тип вантажопасажирський - В, номер шасі (кузов, рама, коляска) 5374, ДНЗ АВ9811АА.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства КБ Приватбанкна користь ОСОБА_1 226,40 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний термін з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя