Справа № 1507/2154/12
Провадження № 2/1507/713/12
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.10.2012 року. Болградський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Шевера В.Д.

при секретарі Божевій І.Д.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суд в місті Болграді справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 «про визнання права власності»,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, уточнивши свою вимогу ( а. с. 62 - 63 ), просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 2 / 3 частки асфальто-змішувальної установки ДС-158, заводський номер 90030403, посилаючись на те, що вона з 22 листопада 1982 року і по 8 травня 2008 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 і що в цей період, тобто 14.06.1999 року ними була куплена вищеназвана установка, яка, по твердженню позивачки, належить їй і ОСОБА_6, померлому 29.12.2011 року, на праві спільної сумісної власності в рівних частках, що відповідачі оформляють право власності на спадкове майно і не погоджуються з тим щоби державний нотаріус видав їй свідоцтво на право власності на 1 / 2 частку спільного сумісного майна подружжя, тому вона звернулася з вищеназваним позовом до суду. Уточнивши свою вимогу ( а. с. 62 63 ), позивачка просить визнати за нею право власності на 2 / 3 частки вищеназваної асфальто-змішувальної установки, посилаючись на те, що разом з нею проживає двоє дітей відповідачі по цій справі: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідачка ОСОБА_3 позов визнала ( а. с. 82 ).

Відповідачка ОСОБА_4 також позов визнала ( а. с. - 57 ).

Відповідачка ОСОБА_5 позов не визнала, посилаючись на те, що, по її твердженню, позивачка ОСОБА_2 пропустила строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, а також на те, що доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності позивачка не надала, а також на те, що між позивачкою і її колишнім чоловіком вже був розподіл спільного сумісного майна ( а. с. 83 - 86 ).

Уточнена позовна заява ( а. с. 62 6 3 ) підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до п. 3 ст. 208 ЦК України право чини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян ( тобто більше 340 гривень ) належить вчиняти у письмовій формі. Крім цього, по змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимог щодо його письмової форми є підставою недійсності правочину, тобто дії фізичної особи, які хоч і спрямовані на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обовязків, але вони не створюють цих наслідків, внаслідок невідповідності вчинених дій вимогам закону.

ОСОБА_2 і ОСОБА_6 з 22 листопада 1982 року і по 8 травня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу ( а. с. 14 ) і свідоцтвом про розірвання шлюбу ( а. с. 16 ).

Ними 14 червня 1999 року була придбана асфальто-змішувальна установка ДС-158 заводський номер 90030403, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ( а. с. 6 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Це ж саме передбачено і ч. 3 ст. 368 ЦК України. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України).

Судом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_2 і її чоловіком ОСОБА_6 шлюбний договір не укладався.

ОСОБА_6 29 грудня 2011 року помер. У звязку із його смертю відкрилася спадщина на належну йому частку майна в тім числі і на 1 / 2 частку вищеназваної установки.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_6 поділ майна, що є обєктом права їх спільної сумісної власності, як подружжя, не проводили, що підтверджується поясненнями позивачки, а також довідкою Болградського районного суду Одеської області ( а. с. 18 ).

Відповідачі звернулися в нотаріальну контору про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 на належне йому на праві власності майно і заперечують проти того, щоби державний нотаріус видав позивачці свідоцтво про право власності на 1 / 2 частку спільного сумісного майна подружжя, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 22/2012 до майна померлого 29 грудня 2011 року ОСОБА_6 ( а. с. 24 38 ).

Уточнена позивачкою ОСОБА_2 вимога про визнання за нею права власності на 2 / 3 частки вищеназваної асфальто-змішувальної установки з посиланням на ч. 3 ст. 70 СК України ( а. с. 62-63 ) суд вважає безпідставною, оскільки ч. 3 ст. 70 СК України передбачено, що частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Таким чином, по змісту вищеназваної норми матеріального права, передбачається, щоби з позивачкою проживали неповнолітні діти, або ж непрацездатні повнолітні діти (дочка, син), за умови, що розмір аліментів, які б вони одержували від свого батька був недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та піклування.

Судом встановлено, що обидві дочки позивачки, вони ж відповідачки по цій праві, тобто ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на день смерті свого батька - ОСОБА_6, померлого 29.12.2011 року, були повнолітніми і працездатними, аліментів вони від нього не одержували. Крім цього обидві відповідачки, тобто ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у встановленому законом порядку прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті їхнього батька ОСОБА_6, померлого 29.12.2011 року, і кожна одержала свідоцтво на право на спадщину за законом на грошовий внесок на загальну суму 171535,23 грн. ( а. с. 38 ), що підтверджується матеріалами спадкової справи № 22/2012 до майна померлого 29.12.2011 року ОСОБА_6 ( а. с. 24 38 ). Вони також одержать свідоцтво на право на спадщину за законом на відповідні частки нерухомого майна, в тім числі і на відповідні частки вищеназваної асфальто-змішувальної установки.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України частки позивачки ОСОБА_2 і її колишнього чоловіка ОСОБА_6, померлого 29.12.2011 року, у вищеназваній асфальто-змішувальній установці є рівними, тобто по 1 / 2 частці кожного.

Твердження відповідачки ОСОБА_5 з її посиланням на ст. 267 ЦК України про те, що позивачка ОСОБА_2 пропустила строк позовної давності для звернення з вищеназваним позовом до суду є безпідставним.

Спір, який виник між сторонами в частині застосування позовної давності, регулюється нормою сімейного права.

Застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя передбачено ст. 72 СК України, відповідно до вимог якої першою вимогою застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, є розірвання шлюбу, а другою вимогою застосування позовної давності є порушення прав на майно одним із співвласників. Враховуючи наведене позовна давність не розпочинається, якщо після розірвання шлюбу права того, хто залишив свою частку у спільному майні за попереднім місцем проживання, не вимагаючи його поділу, не будуть порушені колишньою дружиною або колишнім чоловіком.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між позивачкою ОСОБА_2 і ОСОБА_6 і до його смерті, тобто до 29.12.2011 року, поділу їх спільного майна між ними не було і лише у звязку з прийняттям спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 і запереченнями відповідачки ОСОБА_5 дати згоду державному нотаріусу видати позивачці ОСОБА_2 свідоцтво на право власності на 1 / 2 частку спільного майна подружжя від 05.07.2012 року ( а. с. - 33 ) розпочалася позовна давність для позивачки ОСОБА_2 для її звернення з позовом про визнання за нею права власності на відповідну частку спільного майна подружжя.

З названим позовом позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду 10.08.2012 року ( а. с. 2 - 4 ). Таким чином вона не пропустила строк позовної давності, передбачений ст. 72 СК України.

Твердження відповідачки ОСОБА_5 і її представника про те, що факт добровільного розподілу спільного сумісного майна між позивачкою ОСОБА_2 і ОСОБА_6 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 суд вважає безпідставними, оскільки жоден із допитаних судом вищеназваних свідків не показав суду про те, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 був укладений договір в письмовій формі про добровільний розподіл між ними їхнього спільного сумісного майна, вони також не показали суду, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 в письмовій формі був складений оформлений і ними підписаний акт про оцінку і розподіл спільного сумісного майна. Крім цього, представник відповідачки ОСОБА_5 також пояснив суду, що ні письмового договору про розподіл спільного сумісного майна між позивачкою ОСОБА_2 і ОСОБА_6, ні акту опису, оцінки і розподілу названого майна складеного і підписаного ОСОБА_2 і ОСОБА_6 у відповідачки ОСОБА_5 також не має.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 131, 212-215, 294 ЦПК України, ст. ст. 60, 70, 72 СК України, п. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 368, ст. 392 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Уточнену позову вимогу задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1 / 2 частку асфальто-змішувальної установки ДС 158 заводський номер 90030403.

У задоволенні решти вимоги ОСОБА_2 відмовити.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області.

Суддя: В.Д. Шевера