АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОСОБА_1
Справа №22-2690/867/12 Головуючий в 1 інстанції-Горбань Н.І.
Доповідач - Желепа О.В.
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Желепи О.В.

Суддів: Кабанченко O.A., Іванченка М.М.

При секретарі: Василевському Я.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки жилого будинку в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення з спільної часткової власності у приватну власність частини будинку, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В. , пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2Х звернувся до суду з вимогами про виділення йому в натурі частини житлового приміщення, які уточнив під час розгляду справи та просив суд визначити його індивідуальну долю та виділити в натурі частину житлового будинку, який знаходиться по пров. Краматорському, 5 в м . ОСОБА_1, виділивши йому такі приміщення : кухню-веранду №

1-1, площею 12,7 кв.м, кімнату № 1-3, площею 9,0 кв.м., кімнату № 1-4 площею 13,1 кв.м, коридор 1-5, площею 4,6 кв.м., кімнату під № 2-4 площею 12,3 кв.м.

ОСОБА_3 не погодилась з такими вимогами та звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила суд виділити їй в приватну власність з спільної часткової власності наступні приміщення в будинку № 5 по пров. Краматорському в м. Києві:

Коридор 2-1, санвузол 2-2, коридор 2-3, житлову кімнату 2-4, коридор 2-5, житлову кімнату 2-6, житлову кімнату 2-7, житловою площею 35,2 кв.м, загальною площею 61.8 кв.м., решту приміщень, які відносяться до квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45, 2 кв.м, та житловою площею 22,1 кв.м, просила виділити ОСОБА_2

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.10.2011 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення індивідуальної частки жилого будинку в натурі та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення з спільної часткової власності у приватну власність частини будинку - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому посилається на те, що рішення винесено без повного та всебічного розгляду справи, недоведені обставини суд вважає доведеними, суд порушив норми процесуального права безпідставно відмовивши в задоволенні клопотання про відкладення судового засідання для виготовлення нового технічного паспорту на будинок, на підставі якого позовні вимоги були б уточнені та змінені, що призвело до незаконного судового рішення, а тому це рішення підлягає скасуванню.

ОСОБА_4 в поданій апеляційній скарзі просила рішення першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. В скарзі посилалася на те, що вона подала до суду всі документи, які підвереджують, що вона є власником квартири №2 в будинку№5 по провулку Краматорському в місті Києві. Про те, суд першої інстанції відмовив в задоволені її позову. Оскільки, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, вважає, що рішення є незаконним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2Х задоволенню не підлягає, а скарга ОСОБА_3 може бути задоволена з таких підстав.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторонам по справі на праві спільної часткової власності належить будинок № 5 по провулку Краматорському в м. Києві.

ОСОБА_3Х . належить Ѕ частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, виданого 06.02.1993 року.

ОСОБА_2 належить ј частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер 14.10.1970 року, та ј після смерті брата ОСОБА_7, який в свою чергу отримав право власності на будинок в порядку спадкування після смерті батька.

Право власності на спірний будинок було зареєстровано в 1956 році на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 24 квітня 1956 року № 640. На цей час загальна площа будинку - 65 кв.м., житлова площа 48,3 кв.м. Будинок складався з веранди-кухні - 12,3 кв.м, коридору 4,4 кв.м, житлової кімнати 17,1 кв.м., житлової кімнати -9,4 кв.м, житлової кімнати 13,1 кв.м. та кімнати 8,7 кв.м.

Вказане підтверджується копією інвентарної справи № 13089.

Шлюб між батьками сторін ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розірвано рішенням Народного суду Московського району м. Києва 21 квітня 1966 року.

Цим же рішенням здійснено розподіл будинку, за кожним із подружжя визнано по Ѕ частині права власності на нього.

Після розірвання шлюбу батьки за домовленістю розділили будинок.

ОСОБА_5 отримала дві житлові кімнати площею 17, 1 кв.м. та 9,4 кв.м., а ОСОБА_6 решту приміщень, що підтверджується довідкою квартального комітету Московської районної ради депутатів трудящих м. Києва, яка видавалась на підставі рішення товариського суду.

Так, як з частини будинку , яку отримала ОСОБА_5 не було окремого виходу, нею після розлучення, до її частини були прибудовані дві кімнати площею 12,3 кв.м та 11, 8 кв.м. та прихожа 5,1 кв.м. Житлова та загальна площа будинку збільшилась.

Проводились також і інші переобладнання будинку, внаслідок яких, будинок фактично став складатись з двох окремих квартир під № 1 та під № 2, проте ідеальні частки в праві власності на будинок, які були зареєстровані за вищенаведеним рішенням суду про розподіл майна, співвласниками не змінювались.

Також судом встановлено, що 27 лютого 1989 році за рішенням виконкому Московської районної ради народних депутатів №162 за зверненням ОСОБА_5, були узаконені приміщення коридорів 8,5 кв.м., 11,8 кв.м., ванної кімнати та житлової кімнати 12, 3 кв.м., тамбуру 3,8 кв.м. в квартирі № 2 спірного будинку, а за зверненнями ОСОБА_10 та ОСОБА_2,також були узаконені приміщення санвузлу 5,8 кв.м, житлової кімнати 9,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Тобто ОСОБА_5 проводила узаконення переобладнань в кв. № 2, а ОСОБА_10 та ОСОБА_2 узаконювали переобладнання в квартирі № 1.

Таким чином, судом встановлено, що спірний будинок складається з окремої квартири № 2, до якої входять такі приміщення : коридор 2-1 площею 8,5 кв.м, санвузол -

2-2 площею 3,2 кв.м, коридор 2-3 площею 11, 8 кв.м, житлова кімната 2-4 площею 12,3 кв.м, коридор -2-5 площею 3,1 кв.м житлова кімната - 2-6 площею 17,1 кв.м.. житлова

кімната -2-7 площею 5.8 кв.м, а всього приміщень загальною площею 61, 8 м.кв, житловою площею 35, 2 кв.м., а також з квартири № 1 до якої входять наступні приміщення : кухня-1-1 площею 12,7 кв.м, санвузол 1-2 площею 5,8 кв.м, житлова кімната 1-3 площею 9 кв.м, житлова кімната 1-4 площею 13,1 кв.м., коридор -1-5 площею 4.6 кв.м., а всього приміщень загальною площею 45,2 кв.м, житловою площею -22,1 кв.м.

При цьому судом встановлено, що площа будинку на даний час збільшилась, і ідеальні частки в праві власності на цей будинок не відповідають за своїм розміром площі приміщень, які фактично належали спадкодавцям ОСОБА_5, ОСОБА_11, та ОСОБА_10

Доводи ОСОБА_2 про те, що прибудови до будинку проводились не ОСОБА_5, а батьком та братом ОСОБА_10 не були доведені, та спростовуються, вищенаведеним рішенням виконкому Московської районної ради № 162, відповідно до якого ОСОБА_2 в 1989 році надавав згоду на узаконення ОСОБА_5 зроблених нею переобладнань (прибудов) до квартири, якою вона користувалась.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, який просив виділити йому в натурі, окрім кімнат, які відносяться до квартири № 1, також і кімнату під № 2-4, площею 12,3 кв.м., суд першої інстанції правильно виходив з того, що вказане приміщення було збудоване та узаконене в 1989 році ОСОБА_5, спадкоємицею прав і обов язків, якої є ОСОБА_3 Будь-які докази, які б спростовували вказаний висновок суду, в апеляційній скарзі не зазначені.

Посилання на не відкладення судом справи для виготовлення нового технічного паспорта, не можуть буди підставою для скасування рішення в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 Останній також не довів, що виділ про який він просив в уточненій позовній заяві є можливим з технічної точки зору.

Прохання висловлене представниками ОСОБА_2 про проведення розподілу будинку шляхом виділення йому половини кімнати 2-6 та приміщень які відносяться до кватири № 1 не може бути задоволене апеляційним судом, тому, що в суді першої інстанції позивач ці свої вимоги змінив, попросивши суд про інший порядок виділу, а апеляційний суд відповідно до ст.. 303 ЦПК України розглядає спір тільки в межах тих вимог , що були заявлені в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3Х, суд першої інстанції виходив з того, що останній не може бути виділена квартира № 2 так як вона перевищує її ідеальну долю.

Колегія суддів, з таким висновком не може погодитись, тому, що суд, відмовивши в позові обом із співвласників про поділ будинку в натурі, фактично не вирішив між ними спір, щодо права кожного із них на виділ їм в натурі конкретних приміщень. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є лише ОСОБА_3, а тому відповідно лише вона може отримати у власність приміщення, що відносяться до квартири № 2, які були узаконені її матір ю, як такі, що виникли внаслідок добудови проведеної нею.

При цьому суд не врахував, що в 1989 році ні ОСОБА_10 ні ОСОБА_2 не заперечували, що ОСОБА_5 на праві власності належить квартира № 2, в якій остання проводила узаконення переобладнань.

Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку що позовні вимоги про виділ в натурі ОСОБА_3Х приміщень, які відносяться до окремої квартири № 2 , а ОСОБА_2, приміщень, які відносяться до квартири № 1 є доведеними та підлягають задоволенню.

Колегія вважає, що ОСОБА_3 не повинна виплачувати ОСОБА_2 компенсацію, через те, що їй виділено приміщень в натурі за площею більше ніж ОСОБА_2, тому, що як вже зазначалось вище, ОСОБА_3 є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_5 і їй виділяються ті приміщення, які матері відійшли після розподілу будинку з батьком та ті які були створені ОСОБА_5 особисто, внаслідок добудови та узаконені нею , як частина належної їй квартири № 2.

При цьому, колегія виходить з того, що добудова є власністю співвласника, який її зробив і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності, а

поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю.

Як вже зазначалось вище в 1989 році між співвласниками існувала домовленість про належність квартири № 2 - ОСОБА_5, від якої до ОСОБА_3 JI.X. перейшли усі права, які належали її матері на момент смерті.

На підставі вищенаведеного, та враховуючи, що суд першої інстанції неповно з ясував обставини, що мають значення для справи, колегія суддів керуючись вимогами ст. 309 ЦПК України, вважає, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва в даній справі в частині відмови в задоволенні зустрічного позову підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про його задоволення .

В решті позовних вимог рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_12 відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І ШИ ЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити, апеляційну скаргу

ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року в частині

відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в

цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення

майна в натурі задовольнити.

Виділити ОСОБА_3 зі спільної часткової власності в приватну

власність в будинку № 5 по провулку Краматорському в м. Києві наступні приміщення:

коридор 2-1 площею 8,5 кв.м, санвузол - 2-2 площею 3,2 кв.м, коридор 2-3 площею 11,8

кв.м, житлову кімнату 2-4 площею 12,3 кв.м, коридор -2-5 площею 3,1 кв.м, житлову

кімнату - 2-6 площею 17,1 кв.м., житлову кімнату -2-7 площею 5.8 кв.м, а всього приміщень загальною площею 61, 8 м.кв, житловою площею 35, 2 кв.м.

Виділити ОСОБА_2 в приватну власність в будинку 5 по

провулку Краматорському в м. Києві наступні приміщення: кухню-1-1 площею 12,7 кв.м,

санвузол 1-2 площею 5,8 кв.м, житлову кімнату 1-3 площею 9 кв.м, житлову кімнату 1-4

площею 13,1 кв.м., коридор -1-5 площею 4,6 кв.м., а всього приміщень загальною площею

45,2 кв.м, житловою площею -22,1 кв.м.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його постановления, однак може бути

оскаржене протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: