Справа № 2/0519/2742/12
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2012 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі: головуючого судді Соловйова О. Л., при секретарі Рояновій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольтепломережа (далі за текстом ККП «Маріупольтепломережа») до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію ,-
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, який в процесі розгляду справи неодноразово уточнював, відповідно до змісту позовних вимог просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ККП «Маріупольтепломережа»заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01.07.2007 року по 01.01.2011 року у сумі 3 154 грн.62 коп.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ККП «Маріупольтепломережа»заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01.01.2011 року по 01.09.2012 року у сумі 1 831 грн.81 коп., на загальну суму 4 986 грн. 43 коп.; стягнути з відповідачів судові витрати
В позові зазначив, що згідно із нормами Житлового Кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, власники квартир зобов'язані щомісячно здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги. Згідно із посиланнями позивача відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1,; опалювана площа за особовим рахунком № 215551 складає 35,7 кв. метрів; опалювана площа за особовим рахунком № 233817 складає 35,7 кв. метрів. В порушення діючого законодавства відповідачі не вносять плату за користування тепловою енергією, внаслідок чого за період з 01.07.2007 року по 01.09.2012 року утворилась заборгованість у розмірі 8 141 грн. 05 коп. При цьому позивач зазначає, що в період з 01.07.2007 року по 01.01.2011 року відповідачі будучи співвласниками квартири АДРЕСА_2 повинні були проводити оплату одним особовим рахунком. З 01.01.2011 року за заявою ОСОБА_2 було відкрито новий особовий рахунок № 233817. за період з 01.01.2011 року по 01.09.2012 року заборгованість за особовим рахунком, відкритим на ім'я ОСОБА_2, відсутня. Щомісячно при отриманні квитанцій відповідачі повідомлялись про наявну заборгованості за користування тепловою енергією та про необхідність її сплати, проте до теперішнього часу вказану заборгованість сплачено не було. 17.12.2010 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за користування тепловою енергією у розмірі 5 516 грн. 96 коп. Проте, відповідно до ухвали суду від 10.05.2012 року вказаний судовий наказ скасовано. З огляду на наведене у зв'язку із подачею ККП «Маріупольтепломережа» заяви про видачу судового наказу та його подальше скасування вважає, що строк позовної давності пропущено не з вини позивача, з огляду на викладене, на переконання представника позивача, застосуванню не підлягає, з огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідачів всю суму заборгованості.
В судовому засідання представник позивача - ОСОБА_3 позовні вимоги, викладені у позові ККП «Маріупольтепломережа»підтримав. Додатково пояснив, що відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів»та ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» письмове укладання договору на постачання теплової енергії є обов'язком споживача, який у даному конкретному випадку з такою вимогою до ККП «Маріупольтепломережа»не звертався. Згідно із відомостями, які наявні у позивача, ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 19.10.2007 року. До картки абонента ОСОБА_1 було внесено в якості квартиронаймача з 09.06.2008 року. З огляду на той факт, що ОСОБА_1 є одним із співвласників вказаної квартири, представник позивача вважає за недоцільне доказувати факт проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 в період заявлених ККП «Маріупольтепломережа»позовних вимог. Зауважує, що у разі несвоєчасного отримання або ж не отримання ОСОБА_1 квитанцій ККП «Маріупольтепломережа», останній мав право звернутись до ККП «Маріупольтепломережа»з відповідними заявами, що ОСОБА_1 зроблено не було. Представник позивача зазначив, що в судовому засіданні було встановлено/, що в період з 01.07.2007 року по 01.01.2011 року співвласниками квартири АДРЕСА_2 були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Згодом, за заявою ОСОБА_2 особовий рахунок за вказаною адресою було розділено та з 01.01.2011 року особовий рахунок № 215551 було залишено за ОСОБА_1, а для ОСОБА_2 відкрито новий особовий рахунок № 233817. З огляду на викладене представник ККП «Маріупольтепломережа» вважає за необхідне заборгованість за період з 01.07.2007 року по 01.01.2011 року стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а заборгованість за період з 01.01.2011 року - тільки з ОСОБА_1
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа»не визнав та надав суду письмові пояснення по суті справи. Свою позицію відповідач ОСОБА_1 обгрунтував відсутністю договору про надання послуг з постачання теплової енергії, укладеного між ККП «Маріупольтепломережа» та ОСОБА_1, з огляду на викладене вважає, що між сторонами відсутні договірні зобов'язання. Посилаючись на норми Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»ОСОБА_1 зауважує, що діючим законодавством не передбачено надання послуг за позадоговірними підставами без відома та згоди на те споживача послуг. З огляду на той факт, що між ним та ККП «Маріупольтепломережа» не було укладено договору про надання послуг з теплопостачання, ОСОБА_1 вважає, що висновки представника позивача про наявність зобов'язання ОСОБА_1 сплачувати комунальні послуги, які надаються позивачем, відсутні. Вважає, що з матеріалів справи не вбачається наявність дій позивача щодо підготовки проекту такого договору з відповідачем та направлення на його адресу копії цього договору. ОСОБА_1, згідно із його поясненнями, не користувався послугами позивача, даними послугами користувався лише співвідповідач. З огляду на викладене вважає позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа»необгрунтованими та незаконними, просив в задоволенні позову ККП «Маріупольтепломережа»до нього про стягнення заборгованості відмовити. Крім того просив застосувати до позовних вимог ККП «Маріупольтепломережа»строк позовної давності, який позивачем було пропущено при зверненні до суду із даним позовом.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснив, що дійсно є співвласником квартири АДРЕСА_3. 01.01.2011 року за його заявою ККП «Маріупольтепломережа»було відкрито окремий особовий рахунок на вказану квартиру. Із цього часу ОСОБА_2 регулярно здійснює оплату комунальних послуг. В період з 01.07.2007 року по 01.01.2011 року ОСОБА_2 фактично не мешкав за вказаною адресою та комунальні послуги не сплачував. Зауважив, що не заперечує проти задоволення позову ККП «Маріупольтепломережа», якщо це передбачено нормами діючого законодавства
Суд, вислухавши позицію сторін у справі, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ККП «Маріупольтепломережа». При цьому суд виходить з наступного.
Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до інформаційної довідки МКП «Маріупольське БТІ»№ 8718 від 28.08.2012 року квартира АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 1/2 частка квартири на підставі ухвали суду від 13.09.2006 року, та ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 19.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 /а.с.23-25/
На квартиру АДРЕСА_2 у ККП «Маріупольтепломережа»відкрито особовий рахунок № 215551 /а.с. 40/. В подальшому у квартирі АДРЕСА_2 було здійснено розподіл особових рахунків, а саме, за заявою ОСОБА_2 /а.с.42/ 11.01.2011 року на ім'я ОСОБА_2 було відкрито новий особовий рахунок № 233817 на опалювану площу 35,7 кв. метрів, а особовий рахунок № 215551 залишився за ОСОБА_1
З огляду на викладене в період заявлених ККП «Маріупольтепломережа»позовних вимог -з 01.07.2007 року по 01.01.2011 року на ім'я співвласників квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивачем було відкрито спільний особовий рахунок на загальну опалювальну площу вказаної квартири, згідно із яким здійснювалось нарахування комунальних послуг - послуг за користування тепловою енергією.
Відповідно до посилань позивача, викладених у позовній заяві, та розшифровки особового рахунку № 215551 за період з 01.07.2007 року по 01.09.2012 року за вказаним особовим рахунком утворилась заборгованість з оплати теплової енергії розмірі 8 141 грн. 05 коп. /а.с.5-6/.
Вказані обставини не заперечуються сторонами у справі, а отже не підлягають додатковому доказуванню, відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України.
При цьому, не заперечуючи проти наявності заборгованості з оплати комунальних послуг послуг з постачання теплової енергії, відповідач ОСОБА_1 в судовому засідання наполягав на необгрунтованості позовних вимог ККП «Маріупольтепломережа»про стягнення з нього заборгованості через відсутність між ним та позивачем договірних відносин з постачання теплової енергії. Проте з такими доводами відповідача ОСОБА_1 суд погодитись не може з наступних підстав.
За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу (ч. 1 ст. 714 ЦК України) одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Аналогічні положення закріплені у Правилах користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою КМУ від 8 жовтня 1992 р. № 572, Правилах користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 3 жовтня 2007 р. № 1198, а також Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630.
У відповідності зі ст.68 Житлового Кодексу України наймач зобов'язані проводити оплату за користування житловим приміщенням і комунальними послугами.
Згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 202 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 262 Цивільного Кодексу України (далі за текстом ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особами. Разом з тим недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 218 ЦК України).
З огляду на викладене, законодавцем передбачена можливість укладання між сторонами правочинів без їх письмової фіксації. Крім того, нормативно-правовими актами, що регулюються послуги у сфері теплопостачання, не встановлено обов'язкову письмову форму укладання договору між постачальником теплової енергії та споживачем послуг. Вказані норми закріплено ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», крім того відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комуналні послуги» укладання договору із постачальником є обов'язком споживача.
Крім того, за діючим законодавством обовязок по укладанню договору з надання житлово-комунальних послуг покладається на споживача, а не на виробника таких послуг.
З огляду на викладене, наведені норми матеріального права встановлюють презумпцію обовязку власника нести всі витрати, повязані з утриманням належного йому майна. Такий обовязок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Отже посилання ОСОБА_1 на відсутність у ККП «Маріупольтепломережа»підстав для звернення до нього із вимогою про оплату комунальних послуг є такими, що не знайшли свого підтвердження при розгляді судом даної справи.
Не є обгрунтованими й посилання відповідача ОСОБА_1 на той факт, що у квартирі АДРЕСА_2 він фактично не мешкає, отже послугами з теплопостачання, які надаються позивачем не користується, оскільки згідно з п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. У даному конкретному випадку відповідач ОСОБА_1 із заявою про відключення від мережі централізованого опалення належної йому 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 не звертався, отже позивачем правомірно нараховано заборгованість, що утворилась з оплати послуг опалення, оскільки такі послуги відповідачу ОСОБА_1 надавались.
Згідно ст. 815 ЦК України наймач зобовязаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобовязаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інакше не встановлено договором найму.
Судом при розгляді справи встановлено неналежне виконання відповідачами обов'язку щодо оплати за користування тепловою енергією, яка надається ККП «Маріупольтепломережа», з огляду на викладене з них на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості, що утворилась у межах позовної давності.
Визначаючи період, за який з відповідачів на користь ККП «Маріупольтепломережа»підлягає стягненню сума заборгованості за користування тепловою енергією, суд враховує вимоги ст. 257 ЦК України, відповідно до якої встановлено загальну позовну давність тривалістю три роки. При цьому статтею 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
При розгляді судом даної справи відповідачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності у даному спорі, з огляду на що позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа»підлягають задоволенню в межах позовних вимог в період з 01.06.2009 року по 01.09.2012 року. При цьому суд не бере до уваги посилання представника позивача про наявність факту переривання позовної давності у даному випадку, оскільки у даному конкретному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 264 ЦК України.
Враховуючи той факт, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01.07.2007 року по 01.01.2011 року мали спільний особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_2 та не здійснювали оплату комунальних послуг, з вказаних відповідачів у дольовому порядку підлягає стягненню заборгованість, яка утворилась в період 01.06.2009 року по 01.01.2011 року (в межах строку позовної давності) у розмірі 2 694 грн. 90 коп. по 1 347 грн. 45 коп. з кожного із співвласників квартири АДРЕСА_2. За період з січня 2011 року по 01.09.2012 року з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість у сумі 1 831 грн. 81 коп., оскільки з 01.01.2011 року ОСОБА_2 оформив окремий особовий рахунок на належну йому 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 та здійснював платежі за користування комунальними послугами. З огляду на викладене з ОСОБА_1 на користь ККП «Маріупольтепломережа» підлягає стягненню 3 179 грн. 26 коп., а з ОСОБА_2 1 347 грн. 45 коп.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. При цьому якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладені положення ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення відповідача ОСОБА_2 на користь ККП «Маріупольтепломережа»судового збору у розмірі 35 грн. 50 коп., а з відповідача ОСОБА_1 у розмірі 83 грн. 80 коп., пропорційно до задоволених позовних вимог ККП «Маріупольтепломережа».
На підставі ст. 68 ЖК України, ст. 256, 264, 267, 526, 815 ЦК України, ст. ст.10, 60, ч. 3 ст. 61, 212, 215 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов Комунального комерційного підприємства Маріупольтепломережа до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію задовольнити частково.
В задоволенні решти частини позовних вимог Комунального комерційного підприємства Маріупольтепломережа відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку особами, які брали участь у розгляді справи до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.Л. Соловйов