АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0444/2-1551/11
Провадження № 22-ц/491/510/12 Головуючий в суді першої
Справа № 2-1551/11 інстанції ОСОБА_1
Категорія 51 (4) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Михайлів Л.В., Остапенко В.О.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства КроК-1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2011 року по справі за позовом Дочірнього підприємства КроК-1 до ОСОБА_3 (третя особа ОСОБА_4), про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2011 року Дочірнє підприємство КроК-1 (далі ДП КроК-1) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_3 працював на посаді водія-охоронця та 16 грудня 2010 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль ОСОБА_5, державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, зазнав механічних пошкоджень. У добровільному порядку відповідач відшкодовувати завдану ним шкоду не бажає, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 30758 грн. 78 коп., а також судові витрати.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2011 року до участі у справі в якості третьої особи залучено власника автомобіля ОСОБА_4

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2011 року ДП КроК-1 відмовлено в задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі ДП КроК-1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку про недоведеність ним позовних вимог, неправомірно не застосував ч. 1 ст. 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала, а також залишив поза увагою, що він має право на відшкодування шкоди на підставі договору найму транспортного засобу. Крім того, судом не враховано, що ДП КроК-1 сплачено власнику автомобіля ОСОБА_4 на його вимогу 30758 грн. 78 коп. згідно з пред'явленою останнім 21 грудня 2011 року претензією, тому ДП КроК-1 у відповідності зі ст. 1191 ЦК України має право зворотної вимоги до ОСОБА_3 у розмірі виплаченого відшкодування.

В своїх запереченнях представник відповідача ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 в період з 13 грудня 2010 року по 25 лютого 2011 року працював на посаді водія-охоронця у ДП КроК-1.

Наказом № 502/1 від 13 грудня 2010 року за ОСОБА_3 закріплено службовий автомобіль ОСОБА_5, державний номер НОМЕР_1, який відповідно до договору найму транспортного засобу був переданий ДП КроК-1 у строкове платне користування третьою особою ОСОБА_4

16 грудня 2010 року о 06 год. 40 хв. ОСОБА_3, виконуючи свої службові обов'язки та керуючи автомобілем ОСОБА_5, державний номер НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Водоп'янова в м. Кривому Розі, перед виконанням маневру розвороту не переконався, що це буде безпечним, не зайняв завчасно крайнє ліве положення на проїзній частині та, виконуючи розворот з правого краю дороги, скоїв зіткнення з автомобілем ПАЗ 32051, державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7, що рухався в попутному напрямку прямо.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_5, державний номер НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Довгинцівського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2011 року встановлена вина ОСОБА_3 у порушенні вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України та скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КпАП України, проте провадження по справі закрито у звязку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № Д14/04/11 від 11 квітня 2011 року сума матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 30758 грн. 78 коп.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ДП «КроК-1» просив стягнути з відповідача зазначену суму матеріальної шкоди.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не є власником пошкодженого автомобіля, не надав доказів на підтвердження усунення наслідків аварії, сплати збитків власнику транспортного засобу або понесення фактичних втрат від неправомірних дій відповідача відповідно до положень ст.. 135-3 КЗпП України, тому дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають обставинам справи та нормам діючого законодавства.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував із позивачем у трудових правовідносинах.

Відповідно до загальних підстав і умов матеріальної відповідальності працівників, передбачених положеннями ст.. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно зі ст.. 132 КЗпП, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (ст..134 КЗпП) .

Розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами (ст.. 135-3 КЗпП).

Порядок покриття шкоди, заподіяної працівником, визначено ст.. 136 КЗпП України, згідно з положеннями якої покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження розміру матеріальної шкоди, спричиненої діями відповідача, позивачем надано висновок експертного авто-товарознавчого дослідження № Д14/04/11 від 11 квітня 2011 року, згідно якого сума матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 30758 грн. 78 коп.

Протиправність дій відповідача підтверджена постановою Довгинцівського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2011 року.

Таким чином, на думку колегії суддів, наявні у справі докази свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 внаслідок порушення покладених на нього трудових обовязків водія, який повинен знати та виконувати Правила дорожнього руху України, заподіяв підприємству шкоду в розмірі 30758 грн. 78 коп., що є підставою для покладення на нього передбаченої ст.. 132 КЗпП України матеріальної відповідальності у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше його середнього місячного заробітку.

Згідно довідки, наданої позивачем суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 працював в ДП «КроК-1» з 13 грудня 2010 року по 25 лютого 2011 року з окладом у розмірі 950грн.

У звязку з цим позовні вимоги ДП «КроК-1» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 950грн.

Доводи позивача про незастосування судом до спірних правовідносин положень статей 1166 та 1191ЦК України є безпідставними, оскільки зазначені статті регулюють деліктні (не договірні) правовідносини, в той час як сторони перебували у договірних (трудових) правовідносинах.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та ухвалити по справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 950грн.

Згідно положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У звязку з цим з відповідача ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати в сумі 326грн., які складаються із судового збору в сумі 51,0грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді першої інстанції в сумі 120грн.. а також судового збору в сумі 155грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства КроК-1 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Дочірнього підприємства КроК-1 у відшкодування матеріальної шкоди 950 (девятсот пятдесят) гривень, а також судові витрати в сумі 326 (триста двадцять шість) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Складення повного рішення відкладено до 16 квітня 2012 року.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: Л.В.Михайлів

ОСОБА_8