Справа № 1023/443/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №1023/443/12, № П 2/1023/204/12

21 листопада 2012 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючого Малишенко Т.О., при секретарях Прохоровій О.О., Сікорському С.Р., за участі сторін: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

Та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в позовній заяві просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь в якості відшкодування заподіяної нею матеріальної шкоди у розмірі 7696 грн., також стягнути на її користь в якості компенсації за заподіяну моральну шкоду в зв'язку з душевними стражданнями і з втратою з вини ОСОБА_2, її майна у розмірі 5000 грн. А також стягнути з відповідача на користь державного бюджету штраф відповідно до ст.173 КПК України, та призначити їй громадські роботи строком на 120 годин.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, підтримала свої позовні вимоги,просила задовольнити в повному обсязі, при цьому вимоги зустрічної позовної заяви не визнала повністю просила відмовити в задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2, заявлені позовні вимоги не визнала, вважала їх безпідставними просила відмовити в задоволенні первісного позову. До суду надала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, вважала, що діями останньої їй спричинено моральну шкоду яку вона оцінила в грошовому еквіваленті у сумі 10000 гривень, яку просила стягнути з ОСОБА_1, також просила стягнути понесені судові витрати.

Заслухавши сторони по справі, свідків по зустрічній позовній заяві ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що як первісний позов так і зустрічна позовна заява не обґрунтовані і не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Свої вимоги вона висуває на підставі загальних норм матеріального права - ст. ст. 11, 12, 22 - 23 ЦК України. На обґрунтування вищевказаних вимог позивач ОСОБА_1, посилається на те, що внаслідок конфлікту, що відбувся між нею і ОСОБА_2, 08 червня 2009 року у вечірній час біля будинку № 11 Добринінського кварталу м. Славутич Київської області, ОСОБА_2, начебто зірвала з неї золотий ланцюжок 585 - ї проби вагою 14,8 грами, який вона так і не знайшла. Це призвело за твердженням ОСОБА_1 до спричинення їй збитків внаслідок порушення її цивільного права, що дає їй підстави згідно п.1 ч.2 ст.22 ЦК України на їх відшкодування, оскільки ОСОБА_2, під час конфлікту між ними 8 червня 2009 року умисно зірвалау неї з шиї золотий ланцюжок та викинула його. В той же час, позивач вказує на те, що за результатами розгляду її заяви про притягнення ОСОБА_2, до кримінальної відповідальності по вищевказаних подіях було відмовлено в порушенні кримінальної справи. Свої вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2, на її користь моральної шкоди відповідно до ст.23 ЦК України ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що під час вищевказаного конфлікту було втрачено її майно, золотий ланцюжок, що був подарком від її чоловіка, на протязі 2-х років вона зверталася до юридичних осіб, неодноразово брала дні і часи за свій рахунок для участі у розгляді справи в суді, внаслідок чого втрачала заробітну плату. Також у позові вона посилається на те, що ОСОБА_2, образами та нецензурною лайкою принизила її гідність у присутності сторонніх осіб.

Суд в даному випадку вважає, вимоги ОСОБА_1 безпідставні та такі, що не підлягають до задоволення в повному обсязі, оскільки вони ґрунтуються на обставинах, що не були доведені під час розгляду кримінальної справи приватного обвинувачення, та не підтверджені відповідними доказами завдання їй з вини ОСОБА_2, майнової і моральної шкоди. Крім того, її позовні вимоги не можуть ґрунтуватися на вироку суду, оскільки кримінальна справа розглядалася відносно ОСОБА_1, особисто та ОСОБА_6 щодо оцінки їх протиправних дій по відношенню до ОСОБА_2, а не стосовно ОСОБА_2, як винної особи.

На підставі скарги приватного обвинувачення ОСОБА_2, та відмовному матеріалі Славутицьким міським судом Київської області було порушено відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кримінальну справу за ознаками в їх діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. За вироком суду від 08 лютого 2010 року вони були визнані винними та притягнуті до кримінальної відповідальності. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 липня 2010 року перший обвинувальний вирок суду був скасований з мотивів неповноти розгляду справи /не проведення судово - медичної експертизи, відсутності документів, що характеризують винність особи/. По результатах повторного розгляду кримінальної справи за вироком Славутицького міського суду Київської області від 23 лютого 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 були виправдані. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 20 квітня 2011 року, вирок суду першої інстанції був залишений в силі.

Порушуючи питання про стягнення з ОСОБА_2, на свою користь завданої їй майнової шкоди, ОСОБА_1 посилається на вирок суду від 23 лютого 2011 року, а її розмір обґрунтовує доданим нею копією цінника на ланцюжок, довідкою ФОП ОСОБА_8 від 13.12.2011р. про вартість одного граму золота. Суд вважає, що в даному випадку вимоги позивача є повністю необґрунтованими та безпідставними..

За вимогами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається зі змісту заявленого ОСОБА_1 цивільного позову та доданих до нього доказів, ОСОБА_2, ніякого її цивільного права не порушувала. Навпаки, навіть як стверджує сама позивач, майнова та моральна шкода завдана їй внаслідок протиправних дій ОСОБА_2, які на її думку підпадають під ознаки ст.173 Кримінально - процесуального кодексу України.

За п.1 ч.2 ст.22 ЦК України законодавець під збитками розуміє втрати, яких зазнала особа у зв"язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Доказами, наданими позивачем суду, та матеріалами кримінальної справи приватного обвинувачення, не доведено факту знищення або пошкодження з вини ОСОБА_2, майна ОСОБА_1 На наявності у ОСОБА_1 взагалі під час конфлікту золотого ланцюжку наполягали тільки вона сама та інша підсудна ОСОБА_6, які відповідно до вимог КПК України не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів, враховуючи їх правовий статус. Жоден зі свідків, допитаних у суді, не підтвердив факту знищення або пошкодження з вини ОСОБА_2, будь - якого майна ОСОБА_1, в тому числі і золотого ланцюжка.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України преюдиційність обставин, встановлених вироком у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, щодо якої ухвалено вирок, лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тобто винною особою. За вироком суду, на який посилається позивач ОСОБА_1, як на доказ завдання з вини ОСОБА_2, їй майнової шкоди, розглядалося питання щодо дій та вини ОСОБА_1 та ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_2, а не навпаки. Тому суд вважає, що ОСОБА_1, відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України не довела у межах розгляду саме даної цивільної справи завдання їй майнової та моральної шкоди, не обґрунтувала відповідними доказами її розмір, вину ОСОБА_2, у її спричиненні. В той же час, за постановою дільничного інспектора Славутицького МВ ГУ МВС України в Київській області від 11 червня 2009 року /відмовний матеріал № 431/ по результатах перевірки заяви ОСОБА_1 про притягнення ОСОБА_2, до кримінальної відповідальності за наслідками конфлікту між ОСОБА_2, і ОСОБА_1, що мав місто 08.06.2009 року, було відмовлено у порушенні кримінальної справи за відсутністю в діях ОСОБА_2, складу злочину.

Що ж стосується доказів, які надані позивачем на підтвердження розміру завданої їй матеріальної шкоди, суд вважає, що вони не можуть бути визнані судом належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58 - 59 ЦПК України з наступних підстав. За змістом цінника, копія якого додана до позову, неможливо встановити хто та коли придбав вказаний у ньому товар. Відсутні докази і того, що цей магазин Колекціонерчи підприємець дійсно мають право та фактично реалізують золоті вироби. Крім того, цей цінник не може бути доказом того, що саме вказаний у ньому золотий ланцюжок був на ОСОБА_1, 08.06.2009 року, оскільки очевидці цих подій його не бачили.

Суду незрозуміло, на яких правових підставах було видано ФОП ОСОБА_8 довідка про вартість одного граму золота станом на 09.12.2011 р., оскільки такі дані мають право надавати тільки спеціалізовані магазини, що торгують ювелірними виробами, або ж надавати з цього питання відповідний висновок спеціалісти, що мають право здійснювати оціночну діяльність виробів із золота. Вищенаведене свідчить про те, що позивачем не надано суду доказів завдання їй майнової шкоди, обставин, які б підтверджували її спричинення з вини ОСОБА_2, правових підстав для її відшкодування.

В судовому засіданні не знайшло підтвердження в чому саме полягає завдана ОСОБА_1 моральна шкода, до суду не надані докази які б підтверджують причинний зв'язок між діями ОСОБА_2, під час подій 08.06.2009 року та завданою ОСОБА_1, моральною шкодою. Посилання позивача на те, що завдана їй моральна шкода полягає у необхідності її звернення до юридичних осіб /адвокат ОСОБА_9І./, отриманні звільнення від роботи у зв'язку з розглядом справи у суді, що призвело до втрати нею заробітку, суд вважає безпідставним, оскільки дані обставини не підпадають під законодавче визначене поняття моральної шкоди. Крім того, треба врахувати також і той факт, що всі ці дії ОСОБА_1 вчиняла з метою свого захисту від обвинувачення у вчиненні тих протиправних дій, які знайшли своє підтвердження за вироком суду, незважаючи на визнання позивача невинної за ч.1 ст.125 КК України з причини відсутності в її діях прямого умислу на заподіяння ОСОБА_2, тілесних ушкоджень, які нею були заподіяні ОСОБА_2

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2, на користь державного бюджету штрафу відповідно до ст.173 КПК України та призначенні ОСОБА_2, громадських робіт строком на 120 годин, взагалі виходять поза межі цивільного судочинства та її прав, позивача, визначених ЦПК України. Крім того ст.173 Кримінально - процесуального кодексу України, регулює питання проведення очної ставки у межах розслідування кримінальної справи. Тому посилання на дану кримінально - процесуальну норму у межах цивільного позову є безпідставним.

За вимогами ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати в тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв,язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров,я а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв,язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім,ї чи близьких родичів. Посилання позивача ОСОБА_2, по зустрічній позовній заяві, що саме їй внаслідок протиправних дій ОСОБА_10, були спричинена моральна шкода через фізичний біль, тілесні ушкодження, та істотні образи особисто ОСОБА_2, у присутності сторонніх осіб, також в судовому засіданні не знайшло підтвердження з вищенаведених підстав. Не кожна дія чи подія є підставою для відшкодування моральної шкоди, не дивлячись на те, що така дія чи подія і містить в собі негативні наслідки. Тому суд прийшов до висновку що як первісний позов так і зустрічна позовна заява не підлягають задоволенню.

Керуючись ч.1 ст. 218 ЦПК України, ст.22,23 ЦК України,

вирішив :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_11