Сколівський районний суд Львівської області
Справа № 2-563/11
№ провадження 2/1320/41/2012
РІШЕННЯ

іменем України

28.05.2012 року м. Сколе

Сколівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Брони А.Л.,

при секретарі Павкевич Н.Я.,

з участю позивачки ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, Підгородецької сільської ради, з участю третіх осіб Стрийського МБТІ, Сколівського районного відділу земельних ресурсів про визнання недійсним записів в господарській книзі, рішення сільської ради, технічного паспорта, визнання права власності на спадкове майно, скасування державного акту,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, Підгородецької сільської ради, з участю третіх осіб Стрийського МБТІ, Сколівського районного відділу земельних ресурсів про визнання недійсним записів в господарській книзі, рішення сільської ради, технічного паспорта, визнання права власності на спадкове майно, скасування державного акту. У обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що після смерті її батьків залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок № 23 по вул. Шевченка у с. Урич Сколівського району Львівської області. Оскільки вона допомагала батькам вести господарство, вважає себе такою, що фактично прийняла спадщину після смерті своїх батьків, проте, коли вона звернулася у державну нотаріальну контору для оформлення спадщини, нотаріус відмовив їй в цьому через відсутність свідоцтва про право власності на будинок. При оформленні у Стрийському МБТІ технічного паспорту на вказаний будинок такий був виданий на ім`я її брата ОСОБА_5, котрий фактично проживав у будинку з 1994 року і згідно записів у господарській книзі був головою колгоспного двору. Вважає, що даний технічний паспорт, виданий на ім`я її брата на підставі записів у господарській книзі, внесених Підгородецькою сільською радою, є недійсним, оскільки він спадщину не приймав, заповіт батьками на його користь не складався, договору дарування також не було, тобто брат оформив документи на житловий будинок батьків без будь-яких документів, які б засвідчували за ним право на вчинення таких дій. Окрім цього ОСОБА_5 за його заявою було отримано рішення Підгородецької сільської ради про передачу йому земельної ділянки площею 0,7359 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, на підставі якого ОСОБА_5 отримав Державний акт про право власності на зазначену земельну ділянку. Вважає дії

Підгородецької сільської ради щодо внесення у господарську книгу записів про те, що ОСОБА_5 є головою колгоспного двору по вул. Шевченка, 23 у с. Урич Сколівського району Львівської області та винесення вищевказаного рішення неправомірними та такими, що завдали їй моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. З огляду на викладені обставини просить визнати недійсними запис в господарській книзі, рішення сільської ради, технічний паспорт, Державний акт про право власності на земельну ділянку, визнати за нею право власності на Ѕ частину спадкового майна, стягнути з Підгородецької сільської ради моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

06.12.2011 року позивачка подала до суду позовну заяву, в якій уточнила позовні вимоги за первісним позовом, а саме просить поновити строк позовної давності та визнати за нею право власності на Ѕ частину спадкового майна

21.05.2012 року позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить відновити термін на успадкування майна після смерті її матері, оскільки вона пропустила його через ряд поважних, на її думку, причин, зобов`язати Стрийське МБТІ внести зміни у технічний паспорт на житловий будинок відносно забудовника, вказавши таким її батька ОСОБА_6, який у 1933 році побудував вказаний будинок, замінити відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на Сколівську державну нотаріальну контору, Стрийське МБТІ, Сколівський районний відділ земельних ресурсів.

У судовому засіданні позивачка та її представник уточненні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та поданих до неї уточнень, просили уточнені позовні вимоги задовольнити, від попередніх позовних вимог відмовились.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні заявила клопотання, в якому просила відмовити у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, посилаючись на те, що чинним законодавством встановлений загальний трирічний строк позовної давності, протягом якого позивачка повинна була звернутися до суду з вимогою про захист свого права, проте наданим їй правом вона не скористалася, що не є підставою для визнання поважними причини пропущення позовної давності. З огляду на обставини, зазначені у клопотанні, просила у задоволенні позову відмовити.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала клопотання відповідачки ОСОБА_3, просила відмовити у задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності.

Представники третіх осіб Стрийського МБТІ, Сколівської державної нотаріальної контори та Сколівського районного відділу земельних ресурсів у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачів, з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що спадщина на майно житловий будинок № 23 по вул. Шевченка у с. Урич Сколівського району Львівської області, який є предметом спору, відкрилася 27.02.1976 року після смерті матері позивачки ОСОБА_7

Чинний Цивільний кодекс України вступив в дію 01.01.2004 року. Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень вказаний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Спадкове правоЦивільного кодексу України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом.

Таким чином позивачка мала прийняти спадщину за правилами Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майно і якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З часу відкриття спадщини, впродовж подальших шести місяців і до цього часу позивачка не подала до Сколівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а також не подала доказів на підтвердження факту вступу в управління або володіння спадковим майном, у зв`язку з чим твердження позивачки про те, що вона фактично прийняла спадщину судом до уваги не беруться.

Згідно ст. 550 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Позивачка до суду з позовом про продовження строку для прийняття спадщини не зверталася і додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини не був визначений. Окрім цього, позивачка не ставить вимогу про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і під час розгляду даної справи. Натомість в заяві про уточнення позовних вимог позивачка стверджує про те, що строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних, на її думку, причин, а саме через відсутність заповіту та її хворобу, які судом до уваги не беруться, оскільки заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, яке є правом особи, а не обов`язком, тому відсутність заповіту не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки за його відсутності спадкоємство здійснюється за законом. Стосовно хвороби відповідачки, слід зазначити, що позивачкою не надано доказів того, що саме через хворобу вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини з часу її відкриття, тобто з 27.02.1976 року. Вказане є безспірним свідченням того, що ОСОБА_1 пропустила строк прийняття спадщини без поважних причин, про відсутність яких також ствердила позивачка у судовому засіданні.

Суд не бере до уваги твердження позивачки та її представника про те, що вона постійно користувалася спадковим майном, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме: інформацією № 47/02-19 від 04.04.2008 року, наданою Підгородецькою сільською радою, з якої вбачається, що згідно записів по господарських книгах за 1961-1963 р.р., 1964-1966 р.р., 1967-1970 р.р., 1971-1973 р.р.. 1974-1976 р.р., 1977-1979 р.р., 1980-1982 р.р. позивачка серед зареєстрованих осіб або голів господарства не вказується.

Суд може вирішувати питання про визнання права на спадкове майно у тому випадку, коли позивач у передбачений ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною. Позивачка ОСОБА_1 не вступила в управління або володіння спадковим майном чи його частиною після смерті своєї матері 27.02.1976 року, жодних доказів на підтвердження цього суду не подала. Крім того, позивачці не продовжено строк для прийняття спадщини і таку вимогу нею не ставилася при розгляді даної справи.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а ч.ч. 3, 4 ст. 267 цього Кодексу передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до

винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, аналіз зібраних по справі доказів підтверджує відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки остання не прийняла спадщину у встановленому законодавством порядку, а саме без поважних причин у встановлений строк не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття

спадщини та не вступила в управління або володіння спадковим майном, до суду звернулася із спливом строку позовної давності про застосування якої у судовому засіданні заявлено відповідачами, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 60, 82, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 548, 549, 560 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, ст.ст. 257, 267, 1220, 1268-1270, п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відновлення терміну на успадкування майна після смерті її матері ОСОБА_7, котра померла 27.02.1976 року та зобов`язання внести зміни у технічний паспорт, виданий на будинок № 23 по вул. Шевченка у с. Урич Сколівського району Львівської області, відносно забудовника, вказавши таким ОСОБА_6, замість ОСОБА_5, відмовити за пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя