Р. С. З. № 51
У Х В А Л А

про відкриття провадження у цивільній справі

24 грудня 2012 року Суддя Маньківського районного суду, Черкаської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" с. Іваньки вул. Зваодська 1, Маньківського району Черкаської області про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про поновлення на роботі.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 01.09.2012 наказом № 135-к від 31.08.2012 позивача було прийнято на роботу на посаду заступника начальника відділу відомчої воєнізованої охорони на ремонтний та виробничий періоди.

06.12.2012 його було звільнено з роботи за виявленої невідповідності працівника займаній посаді, п. 2 ст. 4 КЗпП України, з чим він не погоджується з наступних причин.

Вночі 04.12.2012 йому зателефонував працівник заводу (водій) ОСОБА_3, та повідомив, що він та ОСОБА_4, який працює експедитором ДП Іваньківский цукровий завод, не можуть потрапити на територію заводу, тому що їх не пропускає охорона заводу (а саме, ОСОБА_5). Під час попередніх інструктажів охоронників відомчої воєнізованої охорони (ВВО), до відома всіх начальників зміни ВВО було доведено про суворе дотримання пропускного режиму на територію охоронюваного об'єкта, а саме, про те, щоб не допускати після робочих годин працівників підприємства на його територію, особливо в темну пору доби, а тому і ОСОБА_3, і ОСОБА_6 на територію підприємства допущено не було.

Наступного дня позивача викликали в дирекцію підприємства, де вручили наказ про відсторонення його від виконання посадових обов'язків заступника начальника ВВО та зобов'язали надати пояснення про причини порушення розпорядження директора, а крім того, поклали виконання обов'язків заступника начальника ВВО на начальника зміни ОСОБА_5, який власне і не допустив ОСОБА_3 та ОСОБА_6, на територію заводу.

В цей самий день, 04.12.2012 близько 22.30 год., директор заводу ОСОБА_4, зачитав йому, начальнику відділу ВВО ОСОБА_7, та начальнику зміни ОСОБА_5, наказ (чи розпорядження) від 01.05.2012, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є перевіряючими роботи охорони заводу з травня поточного року.

Йому на той час про існування даного наказу (чи розпорядження) відомо не було, позивача з таким документом ніхто не ознайомлював ні усно, ні письмово, він ніде не розписувався про ознайомлення з таким документом, і виконував існуючу Інструкцію по охороні та діяв відповідно до своєї посадової інструкції.

Вважає, що він не допустив ніякого порушення трудової дисципліни, оскільки про існування даного наказу (чи розпорядження) не знав, а усі попередні інструктажі чітко забороняли їм як охоронникам заводу, допускати на територію заводу працівників після закінчення робочих годин, особливо в темну пору доби, а тому він вважає, що в даній ситуації діяв відповідно до вимог посадової інструкції.

Окрім того, позивач вважає своє звільнення незаконним, тому що йому незрозуміла підстава його звільнення, а саме, виявлена невідповідність займаній посаді. Відповідно до записів в його трудовій книжці, позивач з 18.04.1994 по 04.10.2004, тобто більше 10 років, працював охоронником та начальником зміни охорони в спільному українсько-нідерландському підприємстві з обмеженою відповідальністю Груп 4 Секурітас Лтд, яка здійснює наступні види послуг:

охоронні, охорона підприємств, торгових і комерційних приміщень і володінь, послуги охоронців, тобто має стаж роботи більше 10 років в охоронній діяльності.

Також йому не зрозуміло, ким і в який спосіб було виявлено позивача невідповідність займаній посаді, оскільки його було звільнено в період трохи більший за добу від вказаних вище подій, а саме, вранці 06.12.2012, раніше до якості його роботи претензій не було, засідання атестаційної чи будь-якої іншої комісії, до повноважень якої входить визначення ступеня професійної придатності чи непридатності працівника займаній посаді з його участю не проводилось, а тому вважає своє звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України незаконним та таким, що порушує позивача право на роботу.

Окрім того, під час роботи на ДП Іваньківський цукровий завод з його заробітної плати вираховувались членські внески в профспілкову організацію даного підприємства, а тому вважає, що він є членом даної профспілкової організації. Вважає, що його було звільнено в порушення ст. 43, 43-1 КЗпП України, тому що лише при звільненні з підстав, перерахованих в даній статті, працівника може бути звільнено без згоди профспілки, а попередня згода профспілкового органу при розірванні трудового договору необхідна, якщо звільнення з роботи здійснюється за ініціативою власника або уповноваженого ним органу (п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Окрім того, дирекція та відділ кадрів ДП Іваньківський цукровий заводдекілька разів, а саме, 12.12.2012 та 19.12.2012 переписували та переробляли сам наказ про його звільнення, востаннє позивача знайомили з наказом про звільнення 19.12.2012, а саме, йому зателефонували та запропонували з'явитись на підприємство та ознайомитись з наказом про звільнення, при ознайомленні з яким він зазначив фактичну дану ознайомлення, а саме, 19.12.2012, хоча в трудовій книжці датою звільнення вказано 06.12.2012.

На підставі вищевикладеного вважає своє звільнення незаконним та бажає поновлення на даній роботі.

Відповідно до ч. 2 ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи.

Ст. 235 ч.ч. 1, 2 передбачено, що в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, в зв'язку з чим він змушений звернутись з даною позовною заявою до суду.

Суд оглянувши матеріали справи, вважає, що позовна заява подана відповідно до вимог викладених в ст. ст. 118-121 ЦПК України, справа підсудна судові, підстав для закриття справи і залишення її без розгляду не має, справа підлягає розгляду в судовому засіданні, оскільки проведення попереднього судового засідання у справі не є необхідним.

Керуючись ст. ст.118-122 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Відкрити провадження по цивільній справі № 2312/1671/2012 за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" с. Іваньки вул. Зваодська 1, Маньківського району Черкаської області про поновлення на роботі і призначити її до судового розгляду на 27 грудня 2012 року на 8 год. 40 хв., в судовому засіданні в смт. Маньківка з участю сторін.

Представнику ДП "Іваньківський цукровий завод" подати до 27 грудня 2012 року письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються.

Сторони до початку розгляду справи зобовязані повідомити суд про всі відомі їм рішення суддів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.Д. Калієвський