Справа № 401/7812/12
(2/401/3701/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

23.10.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Щербини-Почтовик І.В.,

при секретарі Штонді О.О.

за участі представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 29.08.1998 по 02.02.2011 перебував у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 В період шлюбу ним та відповідачкою була придбана квартира АДРЕСА_1. Як зазначив позивач, він, його колишня дружина та їхній син зареєстровані у зазначеній квартирі, та тільки він один з 01.06.2010 по теперішній час сплачує за комунальні послуги які становлять 16 407.78 гривень, а відповідач хоча і зобовязана як співвласник сплачувати за комунальні послуги, однак своїх обовязків не виконує, тому і повинна сплатити йому половину сплачених коштів, а саме 8 203.89 гривень. Зазначене і стало приводом для звернення до суду, у звязку з чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь 8 203.89 гривень витрат за житлово-комунальні послуги з утримання квартири та прибудинкової території, а також судові витрати в сумі 214.60 гривень.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 29.08.1998 року ( Свідоцтво про одруження видане Торезьким ВРАГС Донецької області актовий запис №286 - а.с.5) 12.05.2005 у сторін по справі народився син ОСОБА_3 ( а.с.6)

Матеріали справи містять копії квитанцій по сплаті житлово-комунальних послуг : ТОВ Екологія Україна, ООО ТРК Фальстап, ДФ ВАТ Укртелеком, КП Коменергосервіс, КЖЕП 19, ВАТ Дніпрогаз, КП Дніпроводоканал ( а.с. 7-38) Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд укладений 26.06.12 між КЖЕП 19 та ОСОБА_1О ( а.с.40-44), Договір про надання послуг між ПАТ «Дніпрогаз»та ОСОБА_1 ( а.с. 45-54), Заява про приєднання до Публічного Договору мі про надання телекомунікаційних послуг між ТОВ ТРК «Фальстап»та ОСОБА_1 ( а.с. 55-57)

Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2011 шлюб між сторонами розірвано ( а.с.82)

Як вбачається з договору купівлі-продажу ОСОБА_1О 20.11.2004 була придбана квартира АДРЕСА_2 ( а.с. 83-84).

Власник, відповідно до ст. 322 ЦК України, зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Кожен співвласник зобов'язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування. Правило ст. 360 ЦК застосовується незалежно від того, хто із співвласників виступив стороною за договірним зобов'язанням щодо спільного майна, за умови, що даний співвласник мав право укладати цей договір.

Однак, на думку суду позивачем, невірно зазначено підставу звернення до суду, оскільки судом , встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить сторонам по справі саме на праві спільної сумісної власності, що регламентовано вимогами статті 355 ЦК України, оскільки право спільної власності характеризується множинністю суб'єктів та єдністю об'єкта. Він оформлює відносини з приводу приналежності майна (речі) одночасно кільком особам - суб'єктам відносин власності (співвласникам). Причому відносини спільної власності можуть виникати між будь-якими суб'єктами права власності - фізичними, юридичними особами, державою, територіальними громадами тощо. Суб'єкти права спільної власності, як і будь-який власник, на свій розсуд володіють, користуються і розпоряджаються належним їм майном. Але правомочності володіння, користування і розпорядження даним майном вони здійснюють сумісно. Спільна власність може бути двох видів: з визначенням часток учасників (спільна часткова) і без визначення таких часток (спільна сумісна). Відносини спільної сумісної власності можуть мати місце тільки у випадках, передбачених законом. Частина 4 ст. 355 ЦК встановлює законодавчу презумпцію спільної власності з визначенням часток. Часткою власників у праві спільної сумісної власності є вираженою арифметично (1/2, 2/3 і т. д.). Натомість частка учасника спільної сумісної власності у спільному майні завчасно не визначена. Вона встановлюється при поділі майна між співвласниками, а також при виділі частки когось із них. Важливо підкреслити, що учасникам спільної часткової власності належить не право власності на конкретну частку у спільній власності, а частка у праві власності, адже в протилежному випадку кожен із співвласників мав би можливість самостійно здійснювати право власності щодо даного майна у повному обсязі, що зводило б нанівець саму ідею спільної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 11ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З врахуванням викладеного, суд вважає що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат за житлово-комунальні послуги подано передчасно, оскільки частки у спільному сумісному майні бувшого подружжя не визначені.

Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, питання щодо розподілу судових витрат, з врахуванням відмови позивачеві у задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачеві у стягненні судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ: В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат за житлово-комунальні послуги - відмовити повністю. Вступну та резолютивну частину рішення проголошено 23.10.2012, у повному обсязі текст рішення буде складено 28.10.2012. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Суддя І.В.Щербина-Почтовик