Справа № Провадження №22-ц-4790/12 22-ц/1090/6418/12 Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанції Семенцов
УХВАЛА

Іменем України

24 вересня 2012 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Воробйової Н.С.,

суддів: Семенцова Ю.В., Оношко Г.М.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г.Шевченка та ОСОБА_3 про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення недоотриманої плати за використання земельної ділянки та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 05.03.2004 року вона уклала з ПСП ім. Т.Г. Шевченка договір оренди, належної їй на праві приватної власності земельної ділянки площею 2,8600 га, розташованої в с. Тростинка Васильківського району Київської області. У договорі відповідачем проігноровано положення ст. 35 Закону України «Про оренду землі»щодо істотної умови цього договору, а саме, внесення орендної плати із зазначенням її розміру та індексації, оскільки орендна плата здійснювалась без врахування індексу інфляції, всупереч положенням Постанови КМУ № 783 від 12.05.2000 року «Про проведення індексації грошової оцінки землі», що призвело до виплати не в повному обсязі орендної плати. Вона зверталась до ПСП ім. Т.Г.Шевченка із проханням провести перерахунок розміру орендної плати за трирічний строк та сплатити недоотриману різницю в розмірі 2 % від нормативної вартості земельної ділянки з урахуванням індексації вартості землі, індексів інфляції та нормативно грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення. А в листопаді 2011 року їй стало відомо про наміри ОСОБА_3 передати належну їй ділянку в суборенду іншій особі. На її лист від 05.01.2012 року про розірвання договору оренди вона отримала відмову. Оскільки відповідачі неодноразово відмовлялися врахувати її права та інтереси, норми законів та актів, яким врегульовано питання оренди землі та встановлення плати за неї, що є порушенням п.п. 10, 13, 36 договору, тому позивач вважає, що істотно змінилися обставини, якими вона керувалася під час укладення договору, та якби вона могла це передбачити, то не уклала б такий договір або уклала його на інших умовах. Просила суд розірвати достроково вказаний договір оренди землі; стягнути з ПСП ім. Т.Г. Шевченка на її користь 3726 грн. недоотриманої орендної плати; заборонити ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії щодо передачі права користування, володіння та розпорядження належною їй земельною ділянкою; зобов'язати ПСП ім. Т.Г. Шевченка повернути їй земельну ділянку на умовах визначених п.п. 21, 22 договору оренди.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2012 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Вважає рішення суду неправомірним та незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

У відповідності до державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ № позивач є власником земельної ділянки площею 2,8600 га на території Тростинської сільської ради Васильківського району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 6).

05.03.2004 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПСП ім. Т.Г. Шевченка укладено договір оренди землі, за яким позивач як орендодавець надала, а відповідач як орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2.8600 га, яка знаходиться в с. Тростинка Васильківського району Київської області (а.с. 7, 8).

Як убачається з договору оренди, п. 9 визначено, що розмір орендної плати складає до 1 % від вартості земельної ділянки або 313 грн. 80 коп. без ПДВ, або с/г продукцією 300 кг зерна, і відповідно п. 10 договору обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням (без урахування) індексів інфляції.

Згідно п. 13 договору розмір орендної плати переглядається по мірі необхідності (періодичності у разі): зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується в судовому порядку.

Питання припинення договору оренди шляхом розірвання врегульоване п. 38 договору, за яким його дія припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Протягом дії договору позивач отримувала орендну плату в натуральній формі (від 300 до 700 кг зерна), що вбачається з довідки ПСП ім. Т.Г. Шевченка від 18 квітня 2012 року № 191 (а.с. 29), накладної від 07.06.2006 року (а.с. 28) та копій відомостей про видачу зерна власникам земельних паїв в рахунок орендної плати за 2007 - 2011 роки (а.с. 30-50).

За правилам ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на час укладення договору оренди землі, передбачено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі»на вимогу однією із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За положеннями ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які, як вважає позивач, істотно змінились, існували на час укладення спірного договору оренди; правовідносини між сторонами врегульовано договором, що не суперечить вимогам закону; відповідач здійснює оплату за оренду у натуральній формі й позивач приймає таку форму оплати, а також нарахування орендної плати та її виплата здійснювались відповідно до умов договору.

Також судом першої інстанції зазначено, що доводи позивача про передачу відповідачем ПСП ім. Т.Г. Шевченка орендованої земельної ділянки третім особам у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

З копії договору оренди землі, п. 10 якого обумовлено врахування (неврахування) індексів інфляції при обчисленні розміру орендної плати, вбачається, що дана умова договору не містить відповідних позначень врахування чи неврахування таких індексів при визначенні розміру орендної плати.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 02.02.2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)»(у редакції Указу Президента України від 19.08.2008 року № 725 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)») встановлено розмір орендної плати - не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря, що є обовязковим з дня набрання Указом чинності.

В тексті зазначеного Указу, який має рекомендаційний характер, відсутнє посилання на те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому зміна розміру орендної плати можлива лише за згодою сторін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено. Викладені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими й не спростовують правильність висновків суду.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий

Судді