Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 868 / 2012 р. Головуючий у 1 інстанції: Нікітенко Н.П.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

11 квітня 2012 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

При секретарі: Волчановій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2008 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначала, що в січні 2008 року відповідач взяла у неї в борг 7500 грн., строком на два тижні, до 01.02.2008 року.

В лютому 2008 року позивач нагадувала відповідачу про необхідність повернути суму боргу, але відповідач ухиляється від виконання свого зобовязання.

11.05.2008 року сторони власноруч склали розписку, в якій зазначали, що станом на 11.05.2008 року сума позики складає 7500 грн.

11.05.2008 року вона отримала 500 грн. в рахунок погашення боргу, таким чином сума боргу склала 7000 грн.

23.06.2008 року в адресу відповідача було направлено лист з вимогою про повернення грошових коштів. Було встановлено строк повернення боргу з 23.06.2008 року по 30.06.2008 року. Сума боргу не повернена в повному обсязі.

З 01.07.2008 року нараховано 3% річних за несвоєчасне повернення позики в розмірі 490,47 та інфляцію в розмірі 1700,08 грн.

На її вимоги щодо повернення грошових коштів відповідач не реагує добровільно повернути кошти не бажає, у звязку з чим вона була змушена звернутися до суду з позовом.

Посилаючись на вищезазначене просила суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 7000 грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2011 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики 7000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 держмито в сумі 113,12 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити та інші, передбачені зазначеною нормою.

В порушення цих вимог, суд зробив висновок про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу позики без наявності в справі достатніх для цього доказів.

Так, з розписки, яка надана позивачкою в обґрунтування позову не вбачається, що між сторонами укладено договір позики.

У розписці зазначено лише про те, що сторони встановили, що сума боргу на 11.5.2008 року становить 7 500 гр., а з урахуванням отриманих позивачкою 500 гр. становить 7000 гр.

Що стало підставою для виникнення боргу в розписці не зазначено. Стягуючи грошову суму на користь позивачки, суд першої інстанції виходив з припущення, що борг утворився внаслідок відносин позики. Проте, жодного доказу на підтвердження наявності між сторонами договору позики в справі немає.

Відповідачка заперечує про те, що мала місце позика, посилаючись на те, що мали місце розрахунки у спільній діяльності.

Характер цієї діяльності, її законність та наявність підстав для стягнення грошових сум, судом не зясовувалися.

Тому покладення судом в основу стягнення лише записів про наявність нічим не обумовленого боргу є безпідставним.

Тим більше, суд, стягуючи зазначену грошову суму виходив з наявності між сторонами договірного зобовязання позики. При цьому він зазначив, що відносини позики підтверджуються розпискою і листуванням між сторонами.

Проте, ані в розписці, ані в іншому письмовому документі, відповідачка не зазначала про наявність позики і не брала на себе зобовязання повернути нібито позичену грошову суму.

За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в жодному письмовому документі не зазначено, що відповідачка брала у позивачки будь-яку грошову суму на умовах позики, висновки суду про наявність між сторонами договірних відносин з позики є припущенням, і підстав для стягнення з відповідачки зазначеної у позові суми як такої, що була отримана нею за договором позики немає.

Керуючись ст.ст.309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2011 року в цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення в справі.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: