Справа № 1818/1509/2012
№ провадження 2/1818/283/2012
05.07.2012 року Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді- Маслов В.В., при секретарі Бабкова Я. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тростянець цивільну справу за позовною заявою Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення, -
Представник позивача до суду не прибув, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив ухвалити заочне рішення у разі неявки до суду відповідача.
Відповідач в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи судом, про причини неявки не повідомив, а тому, зважаючи на клопотання представника позивача, яке задоволено, суд дійшов висновку про розгляд справи за правилами глави 8 ЦПК України у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи та фактично встановлені обставини, мотивуючи судове рішення, дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору № SUA0GK НОМЕР_1 від 28.01.2008 року та договору іпотеки № б/н від 28.02.2008.
Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.
Порушуючи умови договору, відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав, що призвело до збитків позивача.
За приписами ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Таким чином, суд встановив, що відповідачем не дотримано приписів ст. 526 ЦК України, яка обумовлює виконання зобовязання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Вирішуючи питання про відповідальність відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»від 05.06.2003р. № 898-ІV, ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В той же час, вимоги банку про виселення власників квартири переданої в іпотеку не ґрунтуються на законі.
Згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобовязані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 43 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.12 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
З урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позовна вимога про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані і проживають у житловому будинку, що є предметом договору іпотеки, заявлена передчасно, оскільки ще не звернуто стягнення на предмет іпотеки, а Банком не надіслано відповідачу вимогу про добровільне виселення з будинку.
При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_2 не позбавлений можливості вирішити дане питання в іншому позові.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 553-554, 629, 1050, 1054, ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215 ЦПК України, -
позов задоволено частково
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 446,24 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 діб з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_3