У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2012 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.
суддів: Мазур Л.М. Маляренка А.В.Писаної Т.О. Юровської Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання договору довічного утримання недійсним, визнання права власності на квартиру, повернення майна, покладення на комунальне підприємство Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації та приватного нотаріусу обов'язку вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 червня 2009 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2007 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_8 і ОСОБА_7, зобов'язати приватного нотаріуса Лашину О.П., яка посвідчувала договір скасувати його реєстрацію та зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, зобов'язати КП МБТІ скасувати реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_7 та надати їй як спадкоємиці ОСОБА_8 правовстановлюючі документи на квартиру, а також техпаспорт, витяги про реєстрацію право власності та витяг з реєстру прав власності, зобов'язати ОСОБА_7 повернути їй речі ОСОБА_8, що знаходяться у вказаній квартирі та сплатити борги за комунальні послуги та борг за телефонні розмови.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 серпня 2008 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір довічного утримання, укладений 03.03.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з моменту його укладення.

Зобов'язано Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7, або за ким-небудь іншим.

В решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11 червня 2009 року рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання договору довічного утримання недійсним та покладення на КП МБТІ обов'язку скасувати реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_7, а також в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11 червня 2009 року, позивачка звернулася із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 листопада 2011 року на виконання вимог Закону України від 20 жовтня 2011 року № 3932-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо розгляду справ Верховним Судом України», який набрав чинності 13 листопада 2011 року, зазначена справа передана на розгляд до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ для розгляду у касаційному порядку.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що 3 березня 2006 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_7 укладено договір довічного утримання за яким ОСОБА_8 передала ОСОБА_7 у власність квартиру АДРЕСА_1, а остання зобов'язалася довічно утримувати відчужувача. Вказаний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Лашиною О.П. та в той же день зареєстрований нею в державному реєстрі правочинів за номером 1178142.

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Після її смерті, 29 травня 2006 року відповідачка, маючи зареєстрований договір довічного утримання, зареєструвала право власності на квартиру, як на об'єкт нерухомого майна, в КП МБТІ.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи договір довічного утримання недійсним суд першої інстанції виходив із того, що зазначений договір не був зареєстрованим в КП МБТІ за життя відчужувача, а договір довічного утримання припинився, відповідачка не мала права реєструвати договір після смерті відчужувача і не набула права власності на квартиру.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд виходив із того, що саме з часу державної реєстрації договору, як це виходить із змісту ст. 748 і ч. 4 ст. 334 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання.

Реєстрація договорів проводиться відповідно до Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, та в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок державної реєстрації правочинів. Данні до реєстру вносяться реєстраторами, якими визначені приватні нотаріуси та державні нотаріальні контори.

Крім цього, апеляційний суд вважав, що реєстрація права власності на нерухоме майно в КП МБТІ не має правовстановлюючого значення. Вказаним підприємством зареєстровано вже набуте відповідачкою право власності на майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення лише з одних формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Згідно із положеннями ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до ст. 334 цього Кодексу.

За правилами ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Статтею 182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість, так і правочинів щодо нерухомості.

Державна реєстрація договору про відчуження майна та державна реєстрація права власності на нерухому річ є окремими видами реєстрації.

Державна реєстрація правочинів проводиться на підставі Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою КМУ від 26 травня 2004 року № 671, відповідно до п. 2 якого реєстраторами є державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів, змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться комунальними підприємствами БТІ на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, з огляду на положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року.

Під час розгляду справи встановлено, що договір довічного утримання укладено 3 березня 2006 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, а 29 травня 2006 року відповідачка, маючи зареєстрований договір довічного утримання, зареєструвала право власності на квартиру, як на об'єкт нерухомого майна, в КП МБТІ.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції послався на загальні положення ст. 203 ЦК України.

З урахуванням вищенаведених положень закону той факт, що особа зареєструвала своє право власності на нерухому річ пізніше, ніж було укладено правочин, за яким у особи виникло таке право, не є підставою для визнання відповідного договору недійсним, а тому висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним по суті.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 червня 2009 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: Л.М. Мазур
А.В. Маляренко
Т.О. Писана
Г.В. Юровська