Справа № 2-772/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2012 року Соломянський районний суду м. Києва в складі:

головуючого: судді Макухи А.А.

при секретарі Борисові І.Ю., Лісовій Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог Головне управління юстиції у м. Києві, Орган опіки та піклування при Соломянській районній в м.Києві державній адміністрації, приватний нотаріус ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_8 про визнання недійсним договору дарування частки квартири та частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог Головне Управління Юстиції у м. Києві, Орган опіки та піклування при Соломянській районній в м. Києві державній адміністрації, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України у м. Києві, за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_8 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину гаражного боксу.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в інтересах недієздатної ОСОБА_9 до Соломянського районного суду м. Києва у травні 2008 року з позовом про визнання недійсним договору дарування частки квартири та частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на частину квартири за договором купівлі-продажу та визнання права власності на частину автомобіля в порядку спадкування та визнання права власності на гаражний бокс. Пізніше позивач уточнила свої позовні вимоги та просила залишити без розгляду вимоги про визнання права власності на частину автомобіля в порядку спадкування та визнання права власності на гаражний бокс.

По суті справи позивачка пояснила, що її мати померла ОСОБА_9 тривалий час страждала на психічні розлади, лікувалася та була дуже хворою. Брат позивачки, ОСОБА_10 скориставшись хворобливим станом матері уклав з нею договір дарування частини квартири, за яким мати подарувала йому ? частину квартири. А згодом дану квартиру разом з співвласниками продав квартиру та придбав на отримані кошти, в тому числі і кошти від частини квартири матері ОСОБА_9 однокімнатну квартиру на своє імя, тим самим позбавивши хвору матір частини житла. Згодом, ОСОБА_10 помер, залишивши по собі спадщину, в тому числі й спірну квартиру. Позивачка вважає, що частина ОСОБА_9 в спірній квартирі має бути 4/6, а інших спадкоємців по 1/6 відповідно.

Після смерті ОСОБА_9 (31.05.2009р) правонаступниками по справі є ОСОБА_1 (донька померлої), ОСОБА_2 (онука померлої). ОСОБА_2 заявила позов, в якому просить визнати недійсним договір дарування частки квартири та частково недійсний договір купівлі-продажу квартири, визнати право власності на частину квартири за договором купівлі-продажу.

13.09.2011р. з позовною заявою звернулася третя особа ОСОБА_8, яка заявила самостійні вимоги про визнання права власності на ? частину гаражного боксу №501 в ГБК «Балтика». Представники ОСОБА_8 первісний позов не визнали, підтримавши позовні вимоги своєї довірительки та пояснили, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 під час шлюбу придбали гаражний бокс №501 в ГБК «Балтика». Оскільки даний гаражний бокс є обєктом спадкового майна, позивачка вважає, що її права як співвласника спільного майна подружжя порушені, а тому просить визнати за собою право власності на ?? частину гаражного боксу №501 в ГБК «Балтика».

06.12.2011 року представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву, в якій просили визнати ОСОБА_9 такою, що не прийняла у встановленому законом порядку спадщину спадкодавця ОСОБА_10, визнання недійсним виданого ОСОБА_9 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири №47 по ОСОБА_11ОСОБА_12 5-Б, у м. Києві, визнати права власності за кожною з позивачів на 1/6 частину квартири №47 по ОСОБА_11ОСОБА_12 5-Б у м. Києві, на ? гаражного боксу №501 в ГБК «Балтика», ? частину автомобіля НОМЕР_1, скасування ухвали про забезпечення позову від 15.07.2008р., зобовязання КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна зареєструвати право власності, зобовязання Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України у м. Києві видати свідоцтво про реєстрацію автомобіля з подальшими уточненнями. Даний позов 29.12.2011р. був обєднаний в одне провадження з первісним позовом. Представник позивачів ОСОБА_13 підтримав зустрічну позовну заяву, проти первісного позову заперечив та пояснив наступне. ОСОБА_9 фактично тривалий час проживала за адресою проживання своєї доньки ОСОБА_1 На час смерті спадкодавця ОСОБА_10 фактично не проживала з ним, а тому повинна вважатися такою, що втратила право на спадкування як така, що не прийняла спадщину.

Треті особи Головне управління юстиції у м. Києві, Орган опіки та піклування при Соломянській районній в м. Києві державній адміністрації та приватний нотаріус ОСОБА_5 надали по справі свої пояснення та просили суд слухати справу у відсутності їх представників. Інші сторони по справі, зокрема треті особи належним чином повідомлялися про день та час слухання справи, але в судове засідання не зявилися, причин неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 та позов ОСОБА_2 підлягають задоволенню, у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 та у позові третьої особи з самостійними вимогами відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира АДРЕСА_1, , яка належала на праві власності ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_14 на підставі Свідоцтва про право власності на житло.

29.06.2004р. відділом приватизації державного житла Соломянського району м. Києва було приватизовано дану квартиру в рівних частинах на чотирьох осіб (а.с.106 том 1).

25.09.2004 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був укладений Договір дарування частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Договором дарування частини квартири (а.с.105 том 1).

Відповідно до умов Договору ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_10 прийняв в дар ? частину квартири АДРЕСА_2.

В своїх позовних вимогах позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на те, що її мати та бабуся відповідно ОСОБА_9 під час укладання Договору не усвідомлювала значення своїх дій, не могла ними керувати, а в подальшому визнана рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 08.08.2007р. недієздатною (а.с.11 том 1), що є підставою для визнання оспорюваного Договору недійсним.

Для визначення психічного стану ОСОБА_9 в момент вчинення правочину судом була призначена посмертна судова психіатрична експертиза.

Відповідно до акту посмертної судово-психіатричної експертизи №506 від 18.05.2001р. (а.с. 50-54 том 3), на момент укладення оспорюваного Договору 25 вересня 2004 року ОСОБА_9 виявляла ознаки психічного розладу у вигляді «Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з інтелектуально-мністичним зниженням»(згідно МКБ-10: F 06.8), що істотно вплинуло на здатність ОСОБА_9 розуміти значення своїх дій та керувати ними у вказаний період часу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч.1, 2 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може предявити її опікун.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 та 3 ст 203 Цивільного кодексу України 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ч.1 та 2 ст. 225 ЦК України 1. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. 2. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

27.10.2004р. ОСОБА_10 власник 2/4 частин квартири, його дружина ОСОБА_8 та донька ОСОБА_14 уклали договір купівлі-продажу оспорюваної двокімнатної квартири АДРЕСА_3 продавши її ОСОБА_6 та його сину ОСОБА_15 за 238 500 грн. (а.с.8 том 1). Квартира належала продавцям на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 29.06.2004р. та Договору дарування частини квартири, посвідчений 5-ю Київською державною нотаріальною конторою 25.09.2004р. за р.№1-1515, зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна 05.10.2004р. за реєстровим номером 6331.

29.10.2004р. за договором купівлі-продажу ОСОБА_10 придбав у ОСОБА_6 однокімнатну квартиру №47 у будинку 5-б по ОСОБА_11ОСОБА_12 у м. Києві (а.с.79 том 1). В даній квартирі була зареєстрована ОСОБА_9.

04.02.2007 року ОСОБА_10 помер (а.с.9 том 1). Спадкоємцями за законом були ОСОБА_9. ОСОБА_3, ОСОБА_4, спадкова справа (а.с.139-224 том 3).

04.01.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. 24.01.2008 року свідоцтво про право на спадщину за законом отримано ОСОБА_9.

29.02.2008 року ОСОБА_1 звернулася до Соломянського районного суду м. Києва з позовом (а.с.3-7 том 1) як опікун (а.с. 11 том 1) в інтересах ОСОБА_9 (своєї матері та підопічної). Ухвалою від 21.05.2008р. було відкрито провадження по справі.

Представником відповідачів за первісним позовом ОСОБА_13 неодноразово подавалися заяви про застосування строків позовної давності до первісного позову (а.с. 154 том 1, 212 том 2, 225 том 3).

Згідно з ч. 1, 4 ст. 258 ЦК України передбачає 1. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. 4. Позовна давність у десять років застосовується до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину. Дану частину виключено на підставі Закону N 4176-VI ( 4176-17 ) від 20.12.2011. На момент подачі позову дана норма була чинна.

Відповідно до ч.1,2 ст. 215 ЦК України 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отож, суд вважає, що позивачкою не було пропущено строк позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 217 Цивільного кодексу України Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно з ч.2,3 ст.1300 ЦК України 2. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. 3. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

31.05.2009р. ОСОБА_9 померла. Спадкова справа а.с. 1а -183 том 2, в якій містяться заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 22.07.2009р. про прийняття спадщини. Правонаступниками по справі є ОСОБА_1 (донька померлої), ОСОБА_2 (онука померлої).

06.12.2011 року представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву.

04.02.2007 року було відкрито спадщину за померлим ОСОБА_10, 04.01.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом.

24.05.2007р. ОСОБА_1 було подано заяву про прийняття спадщини ОСОБА_10 ОСОБА_9 та прохання не видавати свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцям до вирішення справи в суді (а.с. 143 том 3).

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 08.08.2007року ОСОБА_9 визнано недієздатною (а.с. 11 том 1), та призначено опікуном ОСОБА_1 (а.с. 21 том 1).

24.01.2008 року ОСОБА_9 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_10.

В своїх запереченнях представник позивачів ОСОБА_16 заявила про пропуск позивачами за зустрічним позовом строку позовної давності.

У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України 1. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.1 ст. 257 ЦК України 1. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначає наслідки спливу позовної давності 3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

13.09.2011р. з позовною заявою звернулася третя особа ОСОБА_8, яка заявила самостійні вимоги.

ОСОБА_8 перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_10 з 13.05.1978р. по 28.10.2004року.

Спірний гаражний бокс №501 в ГБК «Балтика», що розташований за адресою м.Київ, вул..Качалова 5-А введений в експлуатацію 20.11.1997р. Свідоцтво про право власності видане на померлого ОСОБА_10 02.04.2010р.

У відповідності до вимог ч. 2 ст.72 СК України 2. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України 3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що договір дарування належної ОСОБА_9 ? частини квартири АДРЕСА_4 від 25.09.2004р. слід визнати недійсним, як такий, що був вчинений особою, яка виявляла ознаки психічного розладу, що істотно вплинуло на здатність ОСОБА_9 розуміти значення своїх дій та керувати ними у вказаний період часу. Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 в частині, що стосується Продавців як такий, що вчинявся від імені Продавців ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_14. Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири №47 у будинку №5-б по ОСОБА_11 ОСОБА_12 у м. Києві в частині, що стосується Покупців як такий, що вчинявся на користь Покупців ОСОБА_9, ОСОБА_10 в рівних частинах. Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, видані ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_3 пятою Київською державною нотаріальною конторою за спадковою справою №114/2007р. Визнати за ОСОБА_9 право на 4/6 частини спадкового майна ОСОБА_10 квартири №47 у будинку №5-б по ОСОБА_11 ОСОБА_12 у м. Києві.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 203, 215, 217, 225, 261, 267, 1300 ЦК України, ст..72 СК України, ст..ст.10, 11, 60, 79, 212-215, 217 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_8, треті особи: Соломянська РДА (відділ опіки та піклування), Головне управління юстиції у м. Києві в інтересах 5 Київської державної нотаріальної контори, приватний нотаріус ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо визнання недійсним договору дарування ? частини квартири АДРЕСА_5 про визнання недійсним договору дарування частки квартири та частково недійсним договору купівлі-продажу квартири - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування ОСОБА_9 ? частини квартири АДРЕСА_5.

Визнати частково недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_5.

Визнати частково недійсним договір купівлі продажу квартири №47 по ОСОБА_11ОСОБА_12, 5-бв м. Києві.

Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, видані ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_3 пятою Київською державною нотаріальною конторою за спадковою справою №114/2007 р.

Визнати за ОСОБА_9 право на 4/6 частини спадкового майна ОСОБА_10 квартири №47 квартири №47 по ОСОБА_11ОСОБА_12, 5-бв м. Києві.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3 180, 74 грн. витрати повязані з проведенням судово - технічної експертизи.

В зустрічних позовних вимогах ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Соломянська РДА (відділ опіки та піклування), Головне управління юстиції у м. Києві в інтересах 5 Київської державної нотаріальної контори, приватний нотаріус ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи : Соломянська РДА (відділ опіки та піклування), Головне управління юстиції у м. Києві в інтересах 5 Київської державної нотаріальної контори, приватний нотаріус ОСОБА_5 ОСОБА_17 ОСОБА_18, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна», Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м. Києві про визнання спадкоємця ОСОБА_9 такою, що не прийняла у встановленому законом порядку спадщину спадкодавця ОСОБА_10, визнання недійсним виданого ОСОБА_9 свідоцтво про право на спадщину за законом 1/3 частину квартири №47 по бул . ОСОБА_12, 5 Б, в м. Києві, визнати право власності за кожною з позивачів : на 1/6 частину квартири №47 по бул . ОСОБА_12, 5 Б, в м. Києві; на ? частину гаражного боксу №501 в ГБК «Балтика», ? частину автомобіля НОМЕР_2, скасування ухвали про забезпечення позову від 15.07.2008 року, забов»язання КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна», забов»язання Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м. Києві видати свідоцтва про реєстрацію відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя: