Цивільна справа №2-115/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2012 року місто Київ

Соломянський районний суд міста Києва під головуванням судді Макухи А.А. при секретарі Лісовій Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, третя особа: Комунальне підприємство Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, про визнання права власності на частку житлового будинку, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності, та за позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У лютому 2008 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ним право власності на частку житлового будинку, яка складає 25,909 відсотка загальної площі будинку, а саме визнати за ним право власності на приміщення 1-1 площею 19,7 ; 1-2 площею 6,3 ; 1-3 площею 4,3 , згідно плану будинку, що знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Постова, 34-38, та зобов'язати КП Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майназареєструвати за ним право власності на зазначені приміщення, посилаючись на те, що спірні приміщення, що були ним прибудовані до частині будинку, якою він володів на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.1982 р., є його власністю, оскільки відчужуючи частину будинку, яка належала йому на підставі вказаного договору купівлі-продажу, своєї матері ОСОБА_2, шляхом укладення з нею договору дарування, спірні приміщення він залишив у своєї власності.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на приміщення: 1-1 площею 19,7 ; 1-2 площею 6,3 ; 1-3 площею 4,3 , що знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Постова, 34-38, мотивуючи вимоги тим, що вона на даний час володіє тією частиною будинку, до якої ОСОБА_1 було прибудовано спірні приміщення, що підтверджується договором дарування від 16.06.1990 р., згідно якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 належну йому 1/5 частину будинку №34-38 по вулиці Постовій у місті Києві ОСОБА_2

Оскільки ОСОБА_6 відчужив належну йому 1/5 частину будинку, шляхом укладення договору дарування, останній передав ОСОБА_2 і відповідні права на прибудову, зокрема переважне право отримати її у власність.

Посилаючись на викладене просила про задоволення позову.

Ухвалою Соломянського районного суду міста Києва було залучено до участі у справі третю особу із самостійними вимогами:

ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив визнати за ним право власності на частину прибудови, до якої входять приміщення: 1-1 площею 19,7 ; 1-2 площею 6,3 ; 1-3 площею 4,3 , що знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Постова, 34-38, пропорційну розміру частки житлового будинку №34-38 по вулиці Постовій у місті Києві, що належить йому на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 02.08.2007 р. (зареєстроване в реєстрі за №8-1680), в обґрунтування якого зазначав, що оскільки за рахунок прибудованої прибудови загальна площа житлового будинку №34-38 по вулиці Постовій у місті Києві збільшилась, то і відповідно частки осіб, яким належить житловий будинок на праві спільної часткової власності, збільшились, а отже ОСОБА_8 набув право власності на відповідну частину прибудови, розмір якої пропорційний розміру частки житлового будинку, що належить йому на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину від 02.08.2007 р.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, у зустрічному позові ОСОБА_2 та позові ОСОБА_5 просив відмовити, посилаючись на безпідставність їх вимог.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 позов підтримав та просив про його задоволення, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити з мотивів безпідставності заявлених вимог.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволення.

У судове засідання позивач за первісним позовом ОСОБА_1, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник третьої особи КП Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 та позов третьої особи ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 є таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.10.1982 р. між ОСОБА_9, який діяв на підставі відповідної довіреності та від імені ОСОБА_10 - з однієї сторони /Продавець/, та ОСОБА_1 - з другої сторони /Покупець/, було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_1 придбав 1/5 частину будинку №34-38 по вулиці Постовій у місті Києві.

Також встановлено, що в подальшому ОСОБА_1, як власник частини будинку, до належної йому частини, прибудував прибудову, а саме спірні приміщення: 1-1 площею 19,7 ; 1-2 площею 6,3 ; 1-3 площею 4,3 , що підтверджується даними технічного паспорту на садибний /індивідуальний/ житловий будинок №34-38 по вулиці Постовій, виданого комунальним підприємство Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна17.12.2010 р.

Тобто, ОСОБА_1 таким чином збільшив загальну площу будинку.

Також у судовому засіданні встановлено, що 16.06.1990 р. між ОСОБА_11, який діяв на підставі відповідної довіреності та від імені ОСОБА_1 - з однієї сторони /Дарувальник/, та ОСОБА_2 - з другої сторони /Обдарована/, було укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_1 подарував належну йому 1/5 частину будинку №34-38 по вулиці Постовій у місті Києві ОСОБА_2

Таким чином, на даний час ОСОБА_2 володіє тією частиною будинку, до якої було ОСОБА_6 прибудовано прибудову.

Також встановлено, що під час, коли ОСОБА_1 належала на праві власності частина будинку, до якої останній прибудував прибудову, останній право власності на прибудовану ним частину у відповідності до вимог чинного законодавства не оформлював, намірів таких не мав та вимог про визнання такого права не заявляв, що підтверджується відсутністю належним чином зареєстрованого права власності у відповідних державних органах.

Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися i розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володiє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Таким чином, ОСОБА_6 відчужуючи належну йому 1/5 частину будинку, шляхом укладення договору дарування /правочин/, передав ОСОБА_12 і відповідні права на прибудову, зокрема переважне право отримати її у власність, а отже ОСОБА_12 у розумінні ст. 328 Цивільного кодексу України набула право власності на прибудову, а саме спірні приміщення: 1-1 площею 19,7 ; 1-2 площею 6,3 ; 1-3 площею 4,3 , які є невід'ємною частиною, тією частини будинку, щодо якої ОСОБА_12 здійснюється право власності у відповідності до ст. 319 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити у звязку з його безпідставністю, а зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5, оскільки заявлені останнім вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, що вказує на їх безпідставність.

Керуючись ст. ст. 16, 316, 319, 328 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 209, 212, 214-218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на приміщення: 1-1 площею 19,7 ; 1-2 площею 6,3 ; 1-3 площею 4,3 , що знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Постова, 34-38.

У задоволенні позову третьої особи ОСОБА_5 відмовити.

Апеляцiйна скарга на рiшення суду подається протягом десяти днiв з дня його проголошення. Особи, якi брали участь у справi, але не були присутнi у судовому засiданнi пiд час проголошення судового рiшення, можуть подати апеляцiйну скаргу протягом десяти днiв з дня отримання копiї цього рiшення.

Суддя