_____________________________________________________________________________
Справа№1512/2-1266/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2012 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Реви С.В.,

при секретарі Грановському Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання угод купівлі-продажу майна недійсними, розподіл майна та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на торговий павільйон, суд ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання угод купівлі-продажу майна недійсними, розподіл майна, а також ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на торговий павільйон, вказані позови обєднані в одне провадження.

Крім того, під час розгляду справи ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, який залишений без розгляду ухвалою Київського районного суду Одеської області від 27 липня 2011 року ( Том № 3, а. с. 182-183).

Вимоги позову ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що з 1990 року по січень 2005 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з

ОСОБА_2, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет за рахунок якого було придбано майно на потреби сімї. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах за спільні кошти на імя ОСОБА_2

15 грудня 2003 року вони придбали два двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»та металевий контейнер «Ботискаф»придбаний 01 лютого 2003 року, який в подальшому при проведенні реконструкції торгівельних рядів з дозволу адміністрації ТОВ «Промтоварний ринок»був збудований збірно-розбірний павільйон, що розташований на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок».

У звязку з вказаним, ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання з ОСОБА_2 однією сімєю за період 1990 року по 2005 рік; розділити майно, виділивши їй у власність два двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два

поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок», виділивши у власність ОСОБА_2 збірно-розбірний павільйон, що розташований на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок».

Під час розгляду справи ОСОБА_1 надала уточнення до позовної заяви, в яких крім іншого, посилається на те, що після припинення сторонами фактичних шлюбних відносин у 2006 та 2007 роках відповідач ОСОБА_2 без її згоди уклав договори купівлі-продажу з ОСОБА_3 про продаж спірних металевих контейнерів та збірно-розбірного павільйону.

Крім того, під час розгляду справи ОСОБА_1 стало відомо, що

ОСОБА_3 в подальшому уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_4,

при цьому ОСОБА_2 повідомив покупцю неправдиву інформацію про відсутність спору відносно цього майна в суді, вказавши про це у п.4 договору купівлі-продажу від 02 серпня 2008 року, у звязку з цим ОСОБА_1 ще раз уточнила позовні вимоги, в яких, крім іншого, просить суд визнати недійсними договори купівлі-продажу, які укладені 15 травня 2006 року та 08 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно збірно-розбірного павільйону, розташованого на торговому місці № 289, та двох двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок», а також просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу, який укладений 02 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно двох двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок», стягнути з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію ( Том 2, а. с. 20-22).

Вимоги позову ОСОБА_3 обґрунтовані тим, що 15 травня 2006 року між ним та його сином ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу торгового павільйону, відповідно до якого він передав у власність сину ОСОБА_2 торговий павільйон № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок»по вулиці Базова, 20 в селищі Авангард, Овідіопольського району Одеської області, вартістю 10.000 гривень в порядку часткового погашення боргу за договором позики, який був укладений 31 січня 2003 року на суму 35.000 доларів США.

Отримані в борг грошові кошти у розмірі 35.000 доларів США

ОСОБА_2 отримав для придбання на території ТОВ «Промтоварний ринок»торгового павільйону та контейнеру.

За рахунок отриманих грошових коштів ОСОБА_2 первісно придбав торговий павільйон на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок»по вулиці Базова, 20 в селищі Авангард, Овідіопольського району Одеської області, у вигляді батискафу, який у 2005 році був демонтований та на цьому торговому місці № 289 був влаштований двоповерховий торговий павільйон.

У звязку з вказаним, ОСОБА_3 просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 15 травня 2006 року, який укладений між ним та

ОСОБА_2; визнати право власності за ним ОСОБА_3 на торговий павільйон № 289, який розташований по вулиці Базовій, 20 в селищі Авангард, Овідіопольського району Одеської області ( Том № 2, а. с. 93-95).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник

підтримали позов та просили суд позов задовольнити, посилаючись на

обставини, які викладені у позові. Крім того, ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні не визнали позов ОСОБА_3 та просили суд відмовити у задоволені позову.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали та просили суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що ОСОБА_2 дійсно перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 на протязі з 1990 року по 2002 рік. Спірні два двадцяти футові металеві контейнери ОСОБА_2 придбав за позичені у свого батька ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 35 000 доларів США, збірнорозбірний павільйон ОСОБА_2 побудував у 2004 році за власні кошти.

Таким чином, ОСОБА_2 та його представник вважають, що позивачка ОСОБА_1 не має ніякого відношення до спірного майна ( Том № 2, а. с. 216-217).

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на торговий павільйон відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні визнали та не заперечували проти задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав та просив суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що грошові кошти на придбання двох двадцяти футових металевих контейнерів у розмірі 35 000 доларів США надав своєму синові ОСОБА_2, підтвердженням чого є договір позики. ОСОБА_3 вважає, що спір не підлягає розгляду на підставі того, що у 2005 році між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 була укладена мирова угода, у звязку з чим, Київським районним судом міста Одеси винесена ухвала про затвердження мирової угоди.

Позов ОСОБА_3 представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав та просив суд позов задовольнити, посилаючись на

обставини, які викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, надав суду заперечення на позов, в яких просить суд відмовити у задоволені позову

ОСОБА_1 та просить суд розглядати справу в його відсутності ( Том № 2, а. с. 200-202).

Представник третьої особи ТОВ «Промтоварний ринок» у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутності ( Том № 2, а. с. 180).

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали

справи, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, суд

вважає, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити, а у задоволені позову ОСОБА_3 слід відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що з 1990 року по січень 2005 року ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з

ОСОБА_2, сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вели спільне сумісне господарство, мали спільний сімейний бюджет.

Даний факт також підтверджується ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 03 червня 2005 року про затвердження мирової угоди

між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до якої квартира № 148 у

будинку № 152/5 по вулиці Люстдорфська дорога в місті Одесі перейшла із сумісної часткової власності у власність ОСОБА_2 з виплатою

ОСОБА_1 за його рахунок грошової компенсації 1/2 частки квартири у розмірі 111.210 гривень.

Крім того, в ухвалі Київського районного суду міста Одеси від

03 червня 2005 року про затвердження мирової угоди зазначено, що

ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняв у власність наступні речі:

--холодильник «Фуджи», 1996 року,

--газову плиту «Виртул», 1996 року,

-- мікрохвильову піч «Самсунг», 2001 року,

-- пральну машину «Самсунг», 2001 року,

--витяжку для плити , 2001 року,

--двері ( виробництва Іспанія) 7 шт., 2000 року,

--облицювальну плитку, 2003 року,

--телевізор «LG», 2000 року,

--меблі «Вікторія», 1997 року,

--приставку ДВД , 2005 року,

--освітлювальні прибори, 2000 року,

ОСОБА_2 виплачує ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 15.165 гривень. Сторони визнають, що загальна сума грошової компенсації, яку ОСОБА_2 виплачує ОСОБА_1 складає 126.375 гривень. Сторони визнають за ОСОБА_2 право власності на всю квартиру АДРЕСА_1. Ухвала суду вступила у законну силу 20 червня 2005 року ( Том № 1, а. с. 5-7).

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом вели спільне сумісне господарство, за спільний сімейний бюджет купували вище перелічені речі у 1996, 1997, 2000, 2001, 2003, 2005 роках, перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сімєю з 1990 року по січень 2005 року.

При цьому, суд критично оцінює пояснення ОСОБА_2, який у судовому засіданні стверджував, що він разом з ОСОБА_1 проживали та вели сумісне господарство з 1992 року по 2002 рік, оскільки суд вважає, що затвердження Київським районним судом міста Одеси вищевказаної мирової угоди від 03 червня 2005 року цілком спростовує це твердження

ОСОБА_2

Крім того, факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сімєю за період з 1990 року по січень 2005 року підтверджується матеріалами «Центру репродуктивної медицини», куди ОСОБА_2 та

ОСОБА_1 звертались у березні 2004 року з приводу надання їм медичних послуг ( Том № 1, а. с. 9-18).

Факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сімєю також підтверджується довідкою ЖБК «Вимпел»від 02 жовтня 2007 року,

відповідно до якої з 05 квітня 1999 року по 12 вересня 2005 року ОСОБА_2 разом з дружиною ОСОБА_1 проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( Том № 1, а. с. 19),

а також фото ( Том № 1, а. с. 135-137).

Більше того, факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сімєю за період з 1990 року по січень 2005 року підтверджується постановою Таїровського ВМ Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 29 січня 2005 року про відмову у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2, з якої вбачається, що між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли конфлікти ( Том № 1, а. с. 133).

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сімєю та вели спільне сумісне господарство з 1990 року по січень 2005 року.

Оскільки питання про поділ іншого майна сторонам не вдалося врегулювати добровільно, ОСОБА_1 вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом, в якому крім іншого, просить суд розподілити майно, яке було придбано сторонами під час перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2.

Суд вважає, що до сімейних правовідносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які існували до набуття чинності Сімейного кодексу України, тобто до 01 січня 2004 року, слід застосовувати Кодекс про шлюб та сімю України та Закон України «Про власність», а після 01 січня 2004 року, суд вважає, що слід застосовувати норми Сімейного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року.

Стаття 74 ч.1 Сімейного кодексу передбачає, що якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю без укладення шлюбу, майно, набуте ними під час сумісного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Статтею 74 ч.2 СК України передбачено, що на майно, яке є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення гл.8, що регулюють право спільної сумісної власності подружжя.

На підставі ч. 2 ст. 17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок праці громадян, є їх спільною власністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час перебування у фактичних шлюбних відносинах за спільні кошти на імя ОСОБА_2

15 грудня 2003 року придбали два двадцяти футових металевих контейнери

( Том № 1, а. с. 21), що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»та металевий контейнер «Ботискаф»придбаний 01 лютого 2003 року, який в подальшому при проведенні реконструкції торгівельних рядів з дозволу адміністрації ТОВ «Промтоварний ринок»був збудований збірно-розбірний павільйон, що розташований на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок».

Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_2 придбав два двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»( Том № 1, а. с. 21), а також підтверджується листом № 117 від 23 березня 2006 року ТОВ «Промтоварний ринок» ( Том № 1, а. с. 22).

Однак, судом встановлено, що 15 травня 2006 року між ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого

ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив за 10.000 гривень збірно-розбірний павільйон, що розташований на торговому місці № 289 на території ТОВ

«Промтоварний ринок» ( Том № 2, а. с. 96).

Крім того, 08 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив за 10.000 гривень два футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок» ( Том № 1, а. с. 42).

02 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений

договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а

ОСОБА_4 купив за 15.000 гривень два футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»( Том № 1, а. с. 126).

Однак, суд вважає, що вищевказані договори купівлі-продажу суперечать ст. 63, ч. 1, 2 ст. 65, ст. 74 Сімейного кодексу України, порушують право власності ОСОБА_1 на спірне майно, що є підставою для визнання угод купівлі-продажу недійсними.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»передбачається, що відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Оскільки права ОСОБА_1 порушено вчиненням вищевказаних правочинів, суд вважає, ОСОБА_1 має право звернутись до суду з вимогами про визнання угод купівлі-продажу майна недійсними, хоча вона не є стороною у договорах.

На підставі ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою ст. 203 ЦК України.

З урахуванням вказаного, суд вважає, що слід визнати недійсними договори купівлі-продажу, які укладені 15 травня 2006 року та 08 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно збірно-розбірного павільйону, розташованого на торговому місці № 289, та двох двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок», а також суд вважає, що слід визнати недійсним договір купівлі-продажу, який укладений 02 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно двох двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок».

Оскільки суд визнав недійсним договір купівлі-продажу від 15 червня 2006 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно до

якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив за 10.000 гривень збірно-розбірний павільйон, що розташований на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок», то суд вважає, що слід відмовити ОСОБА_3 у задоволені позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на торговий павільйон за

безпідставністю позовних вимог.

На підставі ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є

обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

З урахуванням встановлених по справі обставин, суд вважає, що на підставі ст. 74 Сімейного кодексу України, два двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»та металевий контейнер «Ботискаф», який в подальшому при проведенні реконструкції торгівельних рядів з дозволу адміністрації ТОВ «Промтоварний ринок»був збудований збірно-розбірний павільйон, що розташований на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок»є спільним сумісним майном

ОСОБА_2 та ОСОБА_1, у звязку з чим, суд вважає, що слід вказане майно розділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

08 листопада 2007 року ухвалою Київського районного суду міста Одеси по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза

( Том № 1, а. с.45).

Відповідно до висновку № 106 від 30 травня 2008 року, який складений ТОВ « Інюг-експертиза», ринкова вартість двох двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два

поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»складає 480.000 гривень;

ринкова вартість збірно-розбірного павільйону № 289, що розташований на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок»складає 354.000 гривень ( Том № 1, а. с. 73-87).

Суд погоджується з варіантом поділу спільного майна, який запропоновано позивачкою ОСОБА_1, оскільки на думку суду цей варіант вирішення спору більш відповідає вимогам розумності, добросовісності, справедливості та його практичне використання можливо без будь-яких наперед передбачених перешкод та затримок.

Оскільки загальна вартість майна сторін складає 834.000 гривень, виходячи з наступного розрахунку : (480.000 + 354.000 =834.000), суд вважає, що частка кожного з сторін складає 417.000 гривень, виходячи з розрахунку: ( 834.000 поділити на 2 = 417.000), а так як суд вважає, що ОСОБА_1 слід виділити два двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок», вартістю 480.000 гривень, а

ОСОБА_2 збірно-розбірний павільйон, розташований у торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок», вартістю 354.000 гривень, то суд вважає, що слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 63.000 гривень, виходячи з наступного розрахунку: ( 417.000 354.000 = 63.000).

При цьому, суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7 та вважає ці покази необєктивними та такими, що не відповідають дійсності і протерічать зібраним по справі доказам.

Крім того, суд також критично оцінює твердження ОСОБА_2 про те, що він придбав вищевказані два двадцяти футових металевих контейнера за позичені грошові кошти у розмірі 35 000 доларів США, оскільки це не відповідає дійсності та спростовується договором купівлі-продажу від 15 грудня 2003 року з якого вбачається, що ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_8 вказані контейнера за 10.000 гривень ( Том № 1, а. с. № 21).

З урахуванням вищевказаного, оцінивши всі обставини в їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 законний та обґрунтований та підлягає задоволенню шляхом встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сімєю з 1990 року по 29 січня 2005 року ; визнання недійсними договорів купівлі-продажу, які укладені 15 травня 2006 року та 08 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно збірно-розбірного павільйону, розташованого у торговому місці № 289 та двох двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»; визнання недійсним договір купівлі-продажу, який укладений 02 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях №

133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»;

розподілу майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках; визнання за ОСОБА_1 право власності на два двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок», вартістю 480.000 гривень;

визнання за ОСОБА_2 права власності на збірно-розбірний павільйон, розташований у торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок», вартістю 354.000 гривень, стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 63.000 гривень; припинення права власності ОСОБА_2 на два двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок», вартістю 480.000 гривень.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 209, 212, 213 - 215, 256, 257, 259 ЦПК України, на підставі ст. 112 ЦК України ( в редакції 1963 року), ст. ст. 203,

205, 207, 215, 216, 219, 367, 368, 369, 372, 319, 392 ЦК України, ст. ст. 3, 4 Кодексу про шлюб та сімю України, ст. ст. 70, 71, 74 Сімейного кодексу України, ст. 17 Закону України «Про власність», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним», суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_9 однією сімєю з 1990 року по 29 січня 2005 року.

Визнати недійсними договори купівлі-продажу, які укладені

15 травня 2006 року та 08 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно збірно-розбірного павільйону, розташованого у торговому місці № 289 та двох двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок».

Визнати недійсним договір купівлі-продажу, який укладений

02 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно двадцяти футових металевих контейнерів, що

розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на

території Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок».

Розділити майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2 (два)

двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок», вартістю 480.000 (чотириста

вісімдесят тисяч) гривень .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на збірно-розбірний павільйон, розташований у торговому місці № 289 на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний

ринок», вартістю 354.000 ( триста пятдесят чотири тисячі) гривень .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 63.000 ( шістдесят три тисячі) гривень.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 2 (два) двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок», вартістю 480.000 (чотириста вісімдесят тисяч) гривень.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1, ОСОБА_2, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на торговий павільйон за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання через Київський районний суд міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя : Рева С. В.