Справа № 1715/6686/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2012 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Кулик Т.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину нікчемним, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину нікчемним. В позовній заяві вказує, що 04.01.2003 року було укладено договір міни, згідно умов якого її батькові ОСОБА_4 дісталась квартира за адресою м. Рівне, вул. С. Крушельницької, 44/84, а їй, відповідачеві та неповнолітньому ОСОБА_5 (їх з відповідачем сину) квартира в м. Рівне, вул. Соборна, 257/84. В подальшому, після смерті батька, спадкоємцем квартири по вулиці С. Крушельницької став її брат ОСОБА_6

Власниками кватири по вул. Соборна стали вона, відповідач та неповнолітній син ОСОБА_5

На даний час відповідач у поточному році знявся з реєстрації з квартири АДРЕСА_1.

Правовідносини, що виникли у зв'язку з укладенням договору міни продовжують існувати і на даний час, у відповідності до вимог перехідних положень ЦК України 2004 року.

З приводу укладення договору міни зазначає, що в результаті його дії страждають інтереси її неповнолітнього сина, який після розірвання шлюбу 10.09.2009 року залишився на її утриманні та вихованні, оскільки, квартира за адресою м. Рівне, вул. Соборна, 257/84 є однокімнатною і розміри житлової площі не відповідають вимогам Житлового Кодексу України, при тому, що у відповідача є інше житло, він не має проблем щодо забезпечення житловими умовами. Його дії щодо зняття з реєстрації є підтвердженням цього.

При укладанні договору вона не була юридично обізнана, є інвалідом 3 групи, перебуває на «Д»обліку під наглядом невролога, згідно довідки МСЕК. Крім того, при укладенні договору міни не була врахована думка органу опіки та піклування. На момент укладення договору пройшло кілька місяців з моменту народження сина вона була змушена постійно за ним наглядати, не мала вдосталь вільного часу для з'ясування юридичних обставин в даній ситуації. Правові наслідки укладення договору їй не було роз'яснено.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги частково змінила та просить визнати правочин - договір міни квартири від 04.01.2003 р., згідно якого ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 переходить квартира у власність за адресою м. Рівне, вул. Соборна, 257/84, а ОСОБА_6 квартира за адресою м. Рівне, вул. С Крушельницької, 84/44, визнавши недійсним окрему частину правочину, договору міни, в частині визнання ОСОБА_3 стороною договору міни.

Представник відповідача позовні вимоги позивача заперечила повністю та вказала, що дана позовна заява була подана на ґрунті неприязних стосунків сторін, які виникли після їх розлучення. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши всі обставини справи, всебічно, повно та обєктивно дослідивши докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного переконання.

Судом встановлено, що 04.01.2003 року було укладено договір міни, згідно умов якого батькові ОСОБА_1 ОСОБА_4 перейшла у власність квартира за адресою м. Рівне, вул. С.Крушельницької, 44/84, а ОСОБА_1, ОСОБА_3 та неповнолітньому ОСОБА_5 квартира в м. Рівне, вул. Соборна, 257/84. В подальшому, після смерті батька, спадкоємцем квартири по вулиці С. Крушельницької став її брат ОСОБА_6

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На переконання суду, позивач не подав жодного доказу, який би підтверджував те, що договір міни від 04.01.2003 року не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір міни від 04.01.2003 року був підписаний батьками неповнолітнього ОСОБА_5 на підставі розпорядження міського голови м. Рівне про надання дозволу на відчуження квартир від 17 грудня 2002 року за № 3364-р. Після укладення договору міни від 04.01.2003 року відбулось повне виконання даного договору, до ОСОБА_4 перейшла у власність квартира за адресою м. Рівне, вул. С.Крушельницької, 44/84, а ОСОБА_1, ОСОБА_3 та неповнолітньому ОСОБА_5 квартира в м. Рівне, вул. Соборна, 257/84.

Після виконання договору міни сторона по договору ОСОБА_4 помер. Після смерті ОСОБА_4 квартира була успадкована ОСОБА_6, який в даний час і є її власником.

З пояснень позивача ОСОБА_1, судом встановлено, що до моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_3 її влаштовували умови договору міни від 04.01.2003 року, оскільки в результаті оформлення даного договору поліпшились житлові умови членів її сім»ї. Після розірвання шлюбу вона зрозуміла, що її бувший чоловік ОСОБА_3 безпідставно набув право власності на частину квартири не понісши фінансових витрат.

У зв'язку із викладеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину нікчемним, є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 130, 212, 214, 215, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину нікчемним - відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18.06.2012 року.

Суддя С.В.Рогозін