Справа №2-2 Головуючий у суді у 1 інстанції - Моісеєнко
Номер провадження 22-ц/1890/766/12 Суддя-доповідач - Шевченко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Шевченка В. А.,

суддів - Білецького О. М., Хвостика С. Г.,

за участю секретаря - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 лютого 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_1,

зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_1, про поділ майна подружжя

і позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинку та земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_2 з позовом, у якому вказувала, що з 1987 року, за час шлюбу з відповідачем, вони за спільні кошти набули будинок на приватизованій ОСОБА_2 земельній ділянці по вул. Березовій, 29 у с. Сад Сумського району Сумської області, автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 2.0i, спальний та кухонний гарнітури, вітальню, меблеву горку з тумбою, холодильник і дві мікрохвильові печі.

Посилаючись на виникнення спору з приводу користування майном, позивачка, доповнивши і уточнивши у подальшому свої вимоги, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку й виділити її разом з автомобілем їй у натурі, а інші речі домашнього вжитку і гараж виділити відповідачеві.

Поряд із цим ОСОБА_3 просила встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,0616 га для ведення особистого селянського господарства, а земельну ділянку площею 0,0921 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд залишити у їхньому загальному користуванні.

ОСОБА_2 у зустрічній заяві наполягав на виділенні ОСОБА_3 металевого гаража в автокооперативі «Волна» по вул. Кірова, 98 у м. Суми зі стягненням з неї на його користь грошової компенсації у розмірі 20000 грн.

Щодо поділу іншого рухомого майна його позиція зводилася до виділення саме йому автомобіля, спального гарнітура і холодильника.

ОСОБА_1 у заяві до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на 2/4 частини спірного будинку і земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що за домовленістю з відповідачами з метою створення спільної власності на будинок вона зі своїм нині покійним чоловіком ОСОБА_4 вклала в будівництво 70000 шт. цегли, 75000 грн., що в еквіваленті становило 42614 доларів США та додатково ще 20000 доларів США.

У ході розгляду справи ОСОБА_1 свої вимоги змінила і остаточно просила визнати за нею право власності лише на 1/3 частину будинку.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 10 лютого 2012 року позови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково, а в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено:

визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині домоволодіння № 29 по вул. Березовій в с. Сад Сумського району Сумської області за кожним та здійснено його розподіл між ними відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи з виділенням ОСОБА_3 49/100 частин загальною вартістю 692834 грн. 94 коп., а ОСОБА_2І - 51/100 загальною вартістю 719609 грн. 03 коп. із зобовязанням сторін обладнати за власні кошти виділені кожному частини будинку самостійними системами водо,- газо, - тепло, - електрозабезпечення і каналізації;

земельну ділянку по вул. Березовій, 29 в с. Сад Сумського району Сумської області, площею 0,0921 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд залишено у загальному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а із земельної ділянки площею 0,0616 га для ведення особистого селянського господарства виділено їм по 0,0313 га в користування.

З рухомого майна ОСОБА_3 виділено автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 2.0i, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 80520 грн. 61 коп., а ОСОБА_2 спальний гарнітур вартістю 21500 грн., кухонний гарнітур 12600 грн., вітальню 11310 грн., горку з тумбою 15600 грн., холодильник двокамерний ТМ «SHARP» - 1200 грн., мікрохвильову піч ТМ «LG» модель МВ-393МС 160 грн., мікрохвильову піч ТМ «SUPRA» модель 5 MW 4300 140 грн., металевий гараж № 109 в автокооперативі «Волна» по вул. Кірова, 98 у м. Суми 40000 грн., всього на суму 102510 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду матеріалам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове про поділ майна відповідно до запропонованого ним порядку.

У скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і задоволення її вимог.

Колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 1987 року (т. 1, а. с. 20). ОСОБА_2 є інвалідом другої групи загального захворювання (т. 1, а. с. 26-27).

30 грудня 2003 року на імя ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Садівської сільської ради Сумського району Сумської області від 19 грудня 2003 року № 109 видане свідоцтво про право власності на жилий будинок № 29 по вул. Березовій в с. Сад Сумського району Сумської області. Державну реєстрацію здійснено 29 січня 2004 року (т. 1, а. с. 10, 11-18).

Автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 2.0i, державний номер НОМЕР_1 зареєстрований 26 березня 2004 року теж на імя ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 19).

На підставі рішення виконкому Садівської сільської ради від 01 червня 1993 року № 21 на імя ОСОБА_2 05 травня 2009 року видані державні акти: серії ЯЗ №384132 на земельну ділянку площею 0,0616 га для ведення особистого селянського господарства та серії ЯЗ №384131 на земельну ділянку площею 0,0921 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по вул. Березовій, 29 в с. Сад Сумського району (т. 1, а. с. 21).

З рухомого майна подружжя придбали спальний і кухонний гарнітури, вітальню, горку з тумбою, холодильник двокамерний «SHARP», мікрохвильові печі «LG» та «SUPRA» й металевий гараж № 109 в автокооперативі «Волна» по вул. Кірова, 98 у м. Суми.

За таких обставин суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки яких у ньому є рівними, що узгоджується з положеннями ст. ст. 60, 61, 63, 66, 70, 71 СК України.

Поділ садиби відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, зокрема, за першим варіантом, який обрав суд, відповідає технічним нормам і погоджений з відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Сумської райдержадміністрації, службою державного пожежного нагляду Сумського району, Сумською районною санітарно-епідеміологічною станцією та Садівською сільрадою Сумського району, і дає можливість подружжю переобладнати виділені їм частини будинку в ізольовані з окремими входами житлові приміщення.

При цьому площа виділених кожному з подружжя житлових і нежитлових приміщень, виходячи із загальної площі будинку, в найбільшій мірі відповідає розміру їхніх ідеальних часток у ньому.

Водночас, при такому варіанті ОСОБА_2 виділено 203 кв. м. загальної площі в будинку, яка фактично вже є ізольованим житловим приміщенням, а ОСОБА_3 199, 3 кв. м.

За висновком експертизи і згідно з нормами ДБН В.3.2-2-2009 у виділеній ОСОБА_2 частині будинку передбачена можливість реконструкції та збільшення площі житлових кімнат за рахунок інших приміщень.

Вартість присудженої ОСОБА_3 частини всієї садиби у розмірі 49/100 на 11196 грн. менша ніж вартість 51/100 частини будинковолодіння, присудженої ОСОБА_2 Проте від грошової компенсації ОСОБА_3 відмовилася.

Крім того, суд вірно виділив ОСОБА_2 частину будинку без приміщень другого поверху з обладнаною кухнею й системами водо,- газо, - теплозапезпечення, що для нього, як інваліда другої групи, є суттєвим.

Наведені дані свідчать про те, що вказаний варіант поділу садиби є найбільш доцільним.

Виходячи з того, що окрема земельна ділянка по вул. Березовій, 29 в с. Сад Сумського району була одержана ОСОБА_2 у період шлюбу в приватну власність шляхом її приватизації на підставі рішення виконкому Садівської сільської ради № 21 від 01 січня 1993 року, на якій подружжя згодом збудували спірне будинковолодіння, що є їхньою спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними, суд з огляду на норми статей 120 ЗК, 377 ЦК, розяснення, що містяться в п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та згідно з відповідним варіантом, запропонованим експертом, правильно визначив порядок користування спірними земельними ділянками.

Викладені у скарзі доводи ОСОБА_2 про вихід суду за межі заявлених вимог є недоречними, оскільки різного виду господарські будівлі є підсобними приміщеннями, приналежністю будинку, які складають з ним єдине ціле й виділяються, поряд з виділом приміщень у будинку, з урахуванням прав і потреб сторін.

Виділяючи позивачці за первісним позовом з рухомого майна автомобіль, а відповідачеві інше майно, у тому числі й металевий гараж, суд урахував господарське призначення меблів та інших речей, за яким вони фактично використовуються у певних приміщеннях будинку, приблизну його вартісну співмірність: ОСОБА_3 на 80520 грн. 61 коп., а ОСОБА_2 на 102510 грн., за умови, що вартість 1/2 частини всього рухомого майна, на яку кожен з них має право, становить 91515 грн. 30 коп.

Щодо покладеного в основу рішення варіанту поділу рухомого майна суд відповідно до абзацу 3 п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК навів і інші мотиви, які витікають з матеріалів справи і є переконливими.

Відносно вирішення позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/3 частину спірного будинку рішення суду також є законним і обґрунтованим.

Її доводи щодо участі працею й коштами в будівництві будинку з метою створення спільної власності на нього суд правомірно відхилив, оскільки всупереч з вимогами ст. 60 ЦПК вона не надала належних і допустимих засобів доказування щодо укладення між нею і відповідачами відповідної угоди, яка б відповідала законодавству.

Дана обставина має істотне значення для вірного вирішення спору, оскільки інші особи, як зазначено в абзаці 4 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (з наступними змінами), які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Надані ОСОБА_1 розписки, складені від імені її сина ОСОБА_2, датовані 02 вересня 1993 року, 04 жовтня 1996 року та 16 вересня 1999 року про отримання ОСОБА_2 від неї у борг для будівництва спірного будинку 70000 шт. цегли, 70000 грн. і 20000 доларів США суд вірно не взяв до уваги, так як час їх виготовлення за висновком криміналістичної судово-технічної експертизи не відповідає датам, вказаним у цих розписках. У звязку з цим зазначені письмові докази стосовно до ч. 3 ст. 212 ЦПК не можна вважати достовірними.

Зазначені в рішенні суду мотиви відхилення інших засобів доказування, на які посилаються заявники у своїх скаргах: накладних на будівельні матеріали, а також показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, грунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у всій їх сукупності і апелянтами теж не спростовані.

В цій частині колегія враховує й те, що згідно з положеннями ЦК УРСР, так і нині діючого ЦК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за відсутності оформленого відповідно до закону договору, не вправі посилатися на підтвердження угоди про створення спільної власності щодо спірної садиби на показання свідків.

Оплата ОСОБА_1 квитанцій за спожитий газ, електроенергію, за послуги електрозвязку тощо, виписані на імя ОСОБА_2, теж не може бути в даному конкретному випадку законною підставою для задоволення її позовних вимог.

На підставі викладеного колегія приходить до висновку, що вирішуючи справу, суд в межах заявлених позовних вимог з достатньою повнотою зясував обставини спору, права і обовязки сторін, перевірив їхні доводи й заперечення, дав вірну юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 лютого 2012 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -