Справа №2-2884/11
Номер провадження 2-1522-4127/12
Рішення

Іменем України

15 травня 2012 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Суворової О.В.,

при секретарі Бондаренко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельних обєктів», ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування запису про реєстрацію в електронному реєстрі прав власності , припинення права власності , визнання особи такою, що втратила право власності на квартиру, виселення , повернення раніше визнаного права власності, вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельних обєктів», ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дольової участі в будівництві житла, визнання права власності на житлову квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2004 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Будівельних обєктів», ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 (т-1, а.с. 3-4).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси ( головуюча Шенцева О.П.) від 26 листопада 2004 року позов ОСОБА_1 задоволений, за нею визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 ( т-1, а.с. 21-22).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2006 року зазначене рішення було скасовано за нововиявленими обставинами, справу призначено до розгляду, залучено до справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ЗАТ «Будтехсервіс»( т-1, а.с. 57) .

Заявою від 17.02.2009р. ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, одночасно звернулася з позовом до ЗАТ «Будтехсервіс», ОСОБА_4 , просила підтвердити право власності на житло за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до договору № 10 про пайову участь в будівництві житла, визнати недійсним додаток № 2 до Договору № 1/7 від 25.07.2000р. про передачу трьохкімнатної квартири за № 10 по вул.. Бєлінського 6-б, м. Одесі, визнати недійсним протокол № 8 від 16.04.2003р. засідання ЗАТ «Будтехсервіс»на передачу 3-х кімнатної квартири № 10 за адресою: м. Одеса, вул.. Бєлінського, 6-б(т-2, а.с. 114-119).

ЗАТ «Будтехсервіс»звернулось з зустрічним позовом до ТОВ «Будівельних обєктів», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в якому з врахуванням уточнення просило визнати недійсним договір № 10 дольової участі в будівництві житла , укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «Будівельних обєктів», фактично укладений 14 квітня 2003 року, на якому проставлено дату 22 квітня 2001р., предметом якого є квартира № 10 в будинку, 6, корпус «б», по вул. Бєлінського в м. Одесі; визнати недійсним договір №10 дольової участі в будівництві житла між ОСОБА_3 і ТОВ «Будівельних обєктів», фактично укладений в квітні 2003 року, на якому проставлено дату 22 квітня 2001р., предметом якого є квартира № 10 в будинку, 6, корпус «б», по вул. Бєлінського в м. Одесі (т-1 а.с. 85-89, т-2 а.с. 101-104 , т.5 а.с. 221-222).

12 травня 2009р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Будівельних обєктів», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в якому з врахуванням уточнення просила визнати за нею право власності на квартиру № 10 в будинку 6, корпус «б» по вул. Бєлінського в м. Одесі; визнати недійсним договір № 10 дольової участі в будівництві житла між ОСОБА_5 і ТОВ «Будівельних обєктів», фактично укладений 14 квітня 2003 року, на якому проставлено дату 22 квітня 2001р., предметом якого є квартира № 10 в будинку, 6, корпус «б», по вул. Бєлінського в м. Одесі; визнати недійсним договір №10 дольової участі в будівництві житла між ОСОБА_3 і ТОВ «Будівельних обєктів», фактично укладений в квітні 2003 року, на якому проставлено дату 22 квітня 2001р., предметом якого є квартира № 10 в будинку, 6, корпус «б», по вул. Бєлінського в м. Одесі ( т-2 а.с.211-212 , т. 5 а.с. 219-220).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2009р. по справі № 2-1609/09, (головуюча Шенцева О.П.) в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ЗАТ «Будтехсервіс»та позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі. Згідно ухвали Апеляційного суду Одеської області від 23.12.2009 року по справі № 22ц- 6112/2009р. (головуюча Ткачук О.О.) вказане рішення набрало законної сили.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.12.2010 року по справі 22ц-20589/10 (головуючий Михайлов В.О.) рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2009р. по справі № 2-1609/09 скасовано за нововиявленими обставинами, справу повернуто до суду першої інстанції для розгляду іншим складом суду.

Системою розподілу вказану справу призначено до розгляду головуючому судді Приморського районного суду м. Одеси Андрухіву В.В., 29.12.2010 р. відкрито провадження, та присвоєно новий номер 2-2884/11.

30.12.2009р. ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ЗАТ «Будтехсервіс», ОСОБА_2, третя особа КП «ОМБТІ та РОН»про визнання недійсним договору купівлі-продажу 3-х кімнатної квартири № 10 за адресою: м. Одеса, вул. Бєлінського, № 6-Б укладеного між ЗАТ «Будтехсервіс»та ОСОБА_2, скасування права власності визнане за ЗАТ «Будтехсервіс»на 3-х кімнатну квартиру № 10 за адресою: м. Одеса, вул. Бєлінського, № 6-Б, визнання право власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_1, усунення перешкод в користуванні житлом для ОСОБА_1Т, виселення ОСОБА_4 і ОСОБА_2 з квартири № 10 за адресою: м. Одеса, вул.. Бєлінського, № 6-Б.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (головуючий суддя Дерус А.В.) за вищевказаним позовом відкрито провадження у справі , якій присвоєно номер 2-6047/10, в подальшому № 2-1604/11.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 24.02.2011р. розгляд справ № 2-2884/11 та № 2-1604/11 обєднано в одне провадження під головуванням судді Андрухіва В.В., обєднаній справі визначено номер 2-2884/11.

Заявою підписаною 04.04.2011р. ОСОБА_1, у звязку з обєднанням в одне провадження двох справ, уточнила позовні вимоги, та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири АДРЕСА_3, укладений між ЗАТ «Будтехсервіс»та ОСОБА_2, скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 на імя ОСОБА_2, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.11.2008р. в КП «ОМБТІ та РОН», визнати ОСОБА_2 особою, яка втратила право власності на квартиру АДРЕСА_4, виселити ОСОБА_2 разом з всіма мешканцями з квартири АДРЕСА_4, повернути раніше визнане право власності за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_4, та не перешкоджати ОСОБА_5 в користуванні житлом, саме квартирою № 10 по вул. Бєлінського, 6-б, в м. Одесі.

07.10.2011 року у звязку з переходом судді Андрухіва В.В. до Одеського окружного адміністративного суду, системою автоматизованого розподілу справ Приморського районного суду м. Одеси, справу 2-2884/11 передано до розгляду судді Суворовій О.В.

Заявою в порядку ст.31 ЦПК України від 20.01.2012р., яку прийнято судом до провадження, ОСОБА_1 змінила предмет позову та відповідно просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 10 (десять), в будинку № 6 корпус «Б»по вул.. Бєлінського, в м. Одесі, укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ «Будтехсервісом», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 9416; скасувати запис про реєстрацію в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 24.11.2008 р. (номер витягу 21019377 від 24.11.2008 р. за ідентифікаційним номером № 24578553) договору купівлі продажу квартири № 10 (десять), в будинку № 6 корпус «Б»по вул.. Бєлінського, в м. Одесі, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «Будтехсервісом», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 9416; припинити право власності на майно, визнане за ОСОБА_2: квартиру № 10 (десять), в будинку № 6 (шість) корпус «Б»по вул.. Бєлінського, в м. Одесі; ОСОБА_2 визнати такою, що втратила житло , а саме квартиру № 10 (десять) в будинку № 6 (шість) корпус «Б»по вул. Бєлінського, в м. Одесі; виселити ОСОБА_2 з квартири № 10 (десять), в будинку № 6 (шість) корпус «Б»по вул.. Бєлінського, в м. Одесі з усіма її мешканцями на момент виселення, які там знаходяться; повернути право власності на квартиру № 10 (десять), в будинку № 6 (шість) корпус «Б» по вул.. Бєлінського, в м. Одесі, яке було визнано за ОСОБА_1 у 2004 році - ОСОБА_1; вселити ОСОБА_1 в квартиру № 10 (десять), в будинку № 6 (шість) корпус «Б»по вул.. Бєлінського в м. Одесі.

Ухвалою суду від 23 січня 2012 року у звязку з припиненням юридичної особи ЗАТ «Будтехсервіс»закрито провадження у справі в частині позовних вимог предявлених ОСОБА_1 до ЗАТ «Будтехсервіс», а також зустрічного позову ЗАТ «Будтехсервіс»до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельних обєктів», ОСОБА_3.

Заявою, підписаною 06.03.2012р. , ОСОБА_1 в порядку ст. 27, 31, 33 ЦПК України, частково змінила підстави позову, та просила залучити до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_7, а також в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів орган опіки та піклування Приморського району м. Одеси.

Ухвалою суду від 15.05.2012 року до розгляду прийнято вищевказану заяву ОСОБА_1 в частині, яка відповідає положенням ч.2 ст. 31 ЦПК України, оскільки одночасна зміна підстав та предмету позову не допускається, а також до участі у справі в якості відповідача залучено ОСОБА_4, в іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, у зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 просили відмовити, пояснивши, що у 2003 році ОСОБА_1 викуплено у ОСОБА_3 договір пайового внеску у будівництві житла трьох кімнатної квартири № 10, загальною площею 100,1 кв.м. на четвертому поверсі будинку по вул. Бєлінського, 6-б, в м. Одесі, при цьому в червні 2003 року нею сплачено ОСОБА_3 завдаток за квартиру № 10 в сумі 2000 доларів США.

В якості своїх доводів ОСОБА_1 вказує на те , що під час вказаної угоди будинок по вул. Бєлінського, 6-б, в м. Одесі належав ТОВ «Будівельних обєктів», та з дозволу директора підприємства ОСОБА_8 та його заступника ОСОБА_9 було підписано заяву ОСОБА_3 на переуступку відповідних документів стосовно 3-х кімнатної квартири № 10 на ОСОБА_1 В перший день ОСОБА_1 в присутності заступника директора ТОВ «Будівельних обєктів» ОСОБА_9 надано можливість оглянути вказану вище квартиру ,при цьому ОСОБА_3 власним ключем відкрив вхідні двері та запевнив, що є належним власником цієї квартири і будь-яких спірних питань щодо цієї квартири немає.

В судовому засіданні представником ОСОБА_1 в її присутності в обґрунтування своїх доводів підтверджено, що розрахунки за спірну квартиру відбулися безпосередньо між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, при цьому з боку ТОВ «Будівельних обєктів»було надано квитанцію про сплату грошей, виписану на імя ОСОБА_1, лише як дублікат квитанції про сплату коштів ОСОБА_3

Виплативши кошти в повному обсязі ОСОБА_1 вважала себе повноправним власником вищевказаної квартири, але на при кінці жовтня 2003 року вимушена була відїхати за межі Одеської області по особистих справах, після чого дізналася, що вказану квартиру захоплено головою правління ЗАТ «Будтехсервіс»ОСОБА_10 та її сином ОСОБА_4, в якості доказу посилається на копію службової записки охоронця ТОВ «Лідер»на імя ОСОБА_11 від 25.11.2003р. і копію рапорту інспектора охорони Безчасного від 28.10.2003р.

Крім зазначеного на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те , що зазначена квартира АДРЕСА_5 не належала ЗАТ «Будтехсервіс»до серпня 2003 року, що на її думку випливає з переписки між ТОВ «Будівельних обєктів»та ЗАТ «Будтехсервіс».

Крім цього, ОСОБА_1 на підтвердження своїх доводів посилається на рішення господарського суду Одеської області по справі № 17-2-2/02-859 від 12.06.2003р. за позовом ТОВ «Будівельних обєктів до ЗАТ «Будтехсервіс», в якому при вирішенні спору розглядалося питання щодо двох квартир на четвертому поверсі будинку 6-б по вул. Бєлінського в м. Одесі, за виключенням спірної квартири № 10, зазначивши що питання про спірну квартиру площею 101,3 кв.м. зявилося лише під час розгляду господарським судом Одеської області справи № 2-27-25/179-03-5488 (головуючий суддя Бахарев Б.О.)

Крім зазначеного ОСОБА_1 вважає, що ЗАТ «Будтехсервіс»належним чином не виконало своїх зобовязань в межах договору підряду № 1/7 25.07.2000р. між ТОВ «Будівельних об'єктів»та ЗАТ «Будтехсервіс» на виконання будівельних робіт двохсекційного житлового будинку за адресою м.Одеса, вул. Бєлінського, 6 в м. Одесі, посилаючись виявлені нею обставини під час ознайомлення в листопаді 2010 року з матеріалами господарської справи № 2-27-25/179-03-5488, пояснення ОСОБА_10, та громадянина ОСОБА_12 від 27.12.2000р., відібрані ст. помічником прокурора Жовтневого району м. Одеси Івко П.В., згідно яких будівельні роботи ЗАТ «Будтехсервіс»не ведуться, а також на припис Територіального управління Держгірпромнагляду по Одеській області , яким заборонено з 17год. 30 хв. 17 жовтня 2000 року здійснювати виробничу діяльність та експлуатацію електроустаткування до усунення порушень.

В якості доводів щодо визнання договору купівлі-продажу 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_6, укладеного 15.11.2008р. між ЗАТ «Будтехсервіс»та ОСОБА_2 недійсним посилається на порушення норм п.1, 5, ст.203 ЦК України, а саме вважає зміст правочину таким , що суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, а також таким що не був спрямований на реальне настання правових наслідків що обумовлені ним. Підтвердженням вищезазначеного ОСОБА_1 вважає наявність в тексті вказаного договору фрази про те. що сторони правочину свідчать про відсутність будь - яких судових спорів відносно обєкту продажу, в той час як спір розглядався судом.

Крім цього ОСОБА_1 вважає, що у звязку з скасуванням рішення господарського суду Одеської області по справі 16/85-08-2374 ( головуюча суддя Железна С.П.), ЗАТ «Будтехсервіс»втратило право власності на спірну квартиру, а від так угода від 15.11.2008р. між ЗАТ «Будтехсервіс»та ОСОБА_2 щодо купівлі-продажу спірної квартири визнається нікчемною, оскільки п. 3 ст. 346 ЦК України передбачено припинення права власності особи на майно, яке не може належати цій особі за законом.

На підтвердження свої позовних вимог ОСОБА_1 також посилається на те, що рішенням Господарського суду Одеської області по справі № 27-25/179-03-5488 від 25.09.2007р. зазначено , що вказана квартира № 10 з 1997р. належала фізичній особі ОСОБА_13, потім ОСОБА_3, а потім ОСОБА_1 та відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України цей факт є доведеним, а вона в свою чергу сплативши гроші в повному обсязі та на цей час є власником квартири і має всі підтверджуючи документи.

Крім цього, ОСОБА_1 вважає, що її право власності на спірну квартиру визнане рішенням Приморського суду м. Одеси від 26 листопада 2004 року підлягає відновленню у звязку з тим , що вона не підписувала та не подавала до суду заяву про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами, що на її думку підтверджено висновком № 12013/12014/11-32 почеркознавчого експертного дослідження від 10.11.2011 року.

Представники ОСОБА_2 в судовому засіданні позовних вимог ОСОБА_1 не визнали, в задоволенні просили відмовити, зустрічний позов ОСОБА_2 підтримали в повному обсязі, відносно уточнених позовних вимог ОСОБА_1 надали до суду письмові заперечення.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилається на те, що між ТОВ «Будівельних об'єктів»та ЗАТ «Будтехсервіс»25.07.2000р. укладено договір № 1/7 на виконання робіт двохсекційного житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Бєлінського, 6 в м. Одесі, згідно якого ЗАТ «Будтехсервіс»зобовязалося виконати будівельні та опоряджувальні роботи на двохсекційному житловому будинку за вказаною адресою, та у вигляді оплати за виконувані роботи мало отримати від ТОВ «Будівельних обєктів»до початку робіт дві квартири: одну двокімнатну, загальною площею 75 кв.м. на четвертому поверсі в корпусі «Б»і одну чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 120 кв.м. на четвертому поверсі в корпусі «Б»у вищевказаному будинку( т.1, а.с. 31-35).

Крім цього в якості оплати за передбачені договором роботи ТОВ «Будівельних обєктів»до початку робіт передав ЗАТ «Будтехсервіс»спірну квартиру, що було оформлено доповненням № 2 до договору 1/7 від 25.07.2000р. ( т-1, а.с.36).

З боку ЗАТ «Будтехсервіс»зобовязання обумовлені вказаним договором виконані у повному обсязі, проте як з боку ТОВ «Будівельних обєктів»щодо передачі квартир свої зобовязання виконало в частині фактичної передачі квартир, проте правовстановлюючі документи за якими ЗАТ «Будтехсервіс»мало здійснити реєстрацію свого права власності в порушення умов договору 1/7 від 25.07.2000р. не оформило та не передало.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 також посилається на те , що господарським судом Одеської області по справі № 2-27-25/179-03-5488 вирішено спір між ЗАТ «Будтехсервіс» та ТОВ «Будівельних обєктів», про стягнення з останнього на користь першого штрафних санкцій і зобовязання вчинити певні дії, а також позовних вимог про визнання договору 1/7 від 25.07.2000р. не дійсним .

Судовим рішенням по зазначеній справі, яке набрало законної сили , вищеназваний договір підряду № 1/7 від 25.07.2000р. разом з усіма додатками, та доповненнями до нього в тому числі доповненням № 2 про передачу спірної квартири укладеними між ЗАТ «Будтехсервіс» та ТОВ «Будівельних обєктів»визнано дійсним, при цьому судом першої інстанції, а також Одеським апеляційним господарським судом, Вищим господарським судом, які своїми рішеннями погодилися з рішенням суду першої інстанції встановлено факт укладання доповнення № 2 до договору 1/7 від 25.07.2000р. про передачу спірної квартири до ЗАТ «Будтехсервіс», визнано виконаними зобовязання ЗАТ «Будтехсервіс»за вказаним договором в повному обсязі та належним чином, в свою чергу визнано не виконаними зобовязання ТОВ «Будівельних обєктів»за цим договором щодо обовязку підписати акти прийманняпередачі визначених договором квартир, в тому числі і спірної квартири АДРЕСА_7, таким чином на підставі обставин встановлених судовими рішеннями які вступили в законну силу по господарській справі № 2-27-25/179-03-5488, ОСОБА_2 вважає що ЗАТ «Будтехсервіс» правомірно набуто право власності на зазначену спірну квартиру, яке підлягає державній реєстрації.

15.11.2008р. між ОСОБА_2 та ЗАТ «Будтехсервіс»укладено договір купівлі-продажу спірної квартири №10, який було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_14, при цьому подавець - ЗАТ «Будтехсервіс»на час укладання зазначеного договору був належним власником спірної квартири відповідно до державної реєстрації права власності, проведеної 03.09.2008р. КП БТІ та РОН м. Одеси, на підставі рішення господарського суду Одеської області від 04 липня 2008р. по справі № 16/ 85-08-2374, яке набрало законної сили 14 липня 2008р. На підставі ст. 392 ЦК України, позивач ОСОБА_2 вважає, що як належний власник має право предявити позов до осіб, які не визнають її право власності на зазначену квартиру.

В обґрунтування своїх вимог щодо визнання договору дольової участі № 10 укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Будівельних з вказаною датою 22 квітня 2001р., щодо спірної квартири, ОСОБА_2 посилається на те, що вказаний договір фактично укладався в квітні 2003 року, а не 22 квітня 2001р., як зазначено в тексті цього договору, тобто вже після укладання та виконання договору № 1/7 від 25 липня 2000р. щодо спірної квартири між ТОВ «Будівельних обєктів» та ЗАТ «Будтехсервіс», який був чинним, при цьому кошти в розмірі 118190,00 грн. згідно квитанції до приходно-касового ордеру № 34 від 26.04.2003р. в якості оплати ОСОБА_3 своїх зобовязань за договором дольової участі №10, ТОВ «Будівельних обєктів» на справді не отримало, оскільки актом КРУ від 08.11.2004р. № 02-23-005/356 встановлено що зазначена сума від ОСОБА_3 не надходила, про те, як саме згідно прибуткового касового ордеру № 34 від 26.04.2003р. є надходження до каси ТОВ «Будівельних обєктів»188500 грн. в якості дольової участі в будівництві ОСОБА_8, що в свою чергу не створило обовязку ТОВ «Будівельних обєктів» щодо передачі у власність ОСОБА_3 спірної квартири. За вказаних підстав ОСОБА_2 вважає вищеназваний договір таким що не створював для сторін обумовленим ним правових наслідків, тобто фіктивним, укладеним з метою спрямованою на незаконну передачу майна, яке повинно належати ЗАТ «Будтехсервіс», тому така угода на підставі ст. 49 ЦК УРСР ( 1963р.) має визнаватися недійсною.

Крім цього ОСОБА_2 також вважає , що є відсутніми правові підстави, відповідно до яких ОСОБА_3 є правонаступником ОСОБА_13 за договором від 17.10.1997р., оскільки державне підприємство «Дирекція будівельних обєктів»ліквідовано, а ОСОБА_3 укладено новий договір з іншою юридичною особою ТОВ «Будівельних обєктів», без будь - яких ознак правонаступництва.

Відносно своїх доводів щодо визнання договору № 10 дольової участі в будівництві житла між ОСОБА_5 і ТОВ «Будівельних обєктів»на якому вказана дата 22 квітня 2001р. ОСОБА_2 посилається на те що вказаний договір на справді підписаний 14.10.2003р. тобто в день проведення розрахунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підтвердження угоди про купівлю спірної квартири, укладеною між ними, тобто є такою угодою, яка в дійсності не передбачала правових наслідків обумовлених нею, квитанцією без номеру до прибутково-касового ордеру на імя ОСОБА_5 про сплату нею 118190 грн. 00 коп. до ТОВ «Будівельних обєктів»за договором № 10 від 22 квітня 2001р. не підтверджується факт внесення вказаної суми, оскільки фактично гроші ОСОБА_5 до ТОВ «Будівельних обєктів»не сплачувались.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 посилається на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2007р. по справі № 4-520/07 за розглядом скарги цивільного позивача ЗАО «Будтехсервіс»на постанову старшого слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області Гуменюк про припинення за п.2 ст. 6 КПК України кримінальної справи № 85, пояснення ОСОБА_3 від 09.09.2004р., які він дав ОГСБЄБ УМВД України, пояснення ОСОБА_13 від 15.01. 2004р., які він дав ОГСБЄБ УМВД України, які є в матеріалах кримінальної справи, а також письмові пояснення позивача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_15

В якості доводів заперечення відносно уточнених позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним ОСОБА_2 посилається на те , що на момент укладання договору купівлі - продажу квартири між ЗАТ «Будтехсервіс»та ОСОБА_2, продавець мав належним чином оформлене право власності, яке набуто законним шляхом, при цьому скасуванням рішення господарського суду від 04 липня 2008р по справі 16/85-08-2374, що відбулося після укладання договору не припинилось право власності ЗАТ «Будтехсервіс», оскільки вказане право припинилося 15.11.2008р. саме на підставі угоди про продаж квартири та відповідно перейшло до ОСОБА_2, у звязку з чим правових підстав визнання договору від 15.11.2008р. між ЗАТ «Будтехсервіс»та ОСОБА_2 щодо купівлі-продажу спірної квартири немає. Крім цього вважає , що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити посилаючись на відсутність у ОСОБА_1 законних джерел набуття права власності, недоведеність її вимог належними доказами, та відсутністю у ОСОБА_1 законного інтересу щодо заявлених нею вимог.

Представник ТОВ «Будівельних обєктів» в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнала повністю, зустрічний позов ОСОБА_2 не визнала, просила в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що укладаючи договір підряду № 1/7 від 25.07.2000р. з ЗАТ «Будтехсервіс», ТОВ «Будівельних обєктів»в якості гарантії оплати до початку робіт передав ЗАТ «Будтехсервіс»дві квартири на четвертому поверсі, в секції б, одну 2-х кімнатну, та одну 4-х кімнатну, проте відносно спірної 3-х кімнатної квартири на четвертому поверсі в секції «б»договір не укладався.

Крім цього ТОВ «Будівельних обєктів»вважає, що ЗАТ «Будтехсервіс»насправді не виконало своїх зобовязань обумовлених вказаним договором підряду, внаслідок чого цей договір є розірваним, а зобовязання щодо нього є припиненими, саме тому у ТОВ «Будівельних обєктів»виникло право укладати з ОСОБА_3 договір дольової участі у будівництві, предметом якого є спірна квартира.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав повністю, проти зустрічного позову ОСОБА_2 заперечував, пояснивши, що отримав долю ОСОБА_13 за участю в дольовому будівництві спірної квартири, який в свою чергу сплатив 32000 доларів США директору ДП «Дирекція Будівельних обєктів» ОСОБА_8 особисто, про що останній розписався на договорі, поставив печатку та раніше особисто визнавав даний факт.

По факту укладання договору дольової участі в будівництві житла № 10, укладеного між ним та ТОВ «Будівельних обєктів»на якому проставлено дату 22 квітня 2001 року, щодо спірної квартири, пояснив, що вказаний договір дійсно укладався в квітні 2003 році, після того як його та ОСОБА_13 запросив до себе ОСОБА_8, оскільки ОСОБА_13 маючи намір відмовитися від подальшої участі у будівництві спірної квартири, запропонував ОСОБА_3 прийняти на себе це право, зазначивши при цьому що з 2001 року будівництво будинку не ведеться.

Крім цього ОСОБА_3 також пояснив, що раніше в 2001 році з ним було укладено аналогічний договір дольової участі у будівництві, проте в квітні 2003 року директор ТОВ «Будівельних обєктів»ОСОБА_8 переписав цей договір, видавши йому примірник договору № 10, який є предметом спору, а також вказав що провів розрахунки за вказаним договором, сплативши гроші ОСОБА_8

Крім зазначеного ОСОБА_3 в поясненнях підтвердив отримання ним коштів від ОСОБА_1 за продаж спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, у задоволенні просив відмовити, зустрічний позов ОСОБА_2 підтримав повністю, зазначивши що він отримав право на проживання у спірній квартирі з дозволу власника, якою є ОСОБА_2, тому вимоги до нього та його сімї щодо виселення може висувати лише власник майна, якою ОСОБА_1 не є.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору КП «ОМБТІ та РОН»в судове засідання не зявилося, повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, причини не явки суду не повідомило.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, пояснення свідків, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів, показань свідків, та пояснень представників сторін.

19 червня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підписано договір про взаємні розрахунки (т-1, а.с.6), відповідно до якого ОСОБА_3 був продавцем, а ОСОБА_1 покупцем «обєкту», під яким сторони розуміли квартиру № 10 в будинку, 6-б, по вулиці Бєлінського в м. Одесі, що підтверджується поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_1, та безпосередньо випливає з змісту вказаної угоди, а саме фразою такого змісту: - «до «обєкту», який продавець передає покупцю у власність додаються приналежні до нього документи: - договір № 10 «Про дольову участь у будівництві житла»від 22 ківтня 2001р., квитанцію про повну сплату паю, технічний НОМЕР_1 м/с., всі заяви, розписки, документи які підтверджують права власності продавця».

Відповідно до п.1.5. зазначеного договору, сторонами встановлено момент з якого договір вважається укладеним, а саме цим моментом є фактична передача першого грошового внеску покупця продавцю.

Позивач ОСОБА_1 стверджує , що нею в червні 2003 року було сплачено ОСОБА_3 завдаток за спірну квартиру в сумі 2000 доларів США, проте письмового підтвердження вказаному факту до суду не надано.

Відповідач ОСОБА_3 в своїх поясненнях, які зафіксовані засобами технічного фіксування судового процесу наданих в судовому засіданні 23.03.2009р. пояснив, що отримав від ОСОБА_1 суму в розмірі 52000 доларів США, при цьому розрахунок відбувся за один раз всією сумою, тобто факт отримання вищезазначеного завдатку ОСОБА_3 від ОСОБА_1 не підтверджено.

Єдиним письмовим підтвердженням щодо отримання ОСОБА_3 повного розрахунку за продаж спірної квартири є надпис з зворотної сторони договору з позначенням дати 14.10.2003р., завіреної підписом ОСОБА_3

Крім цього додатковим доказом саме дати 14.10.2003р. є заява ОСОБА_3 до ТОВ «Будівельних обєктів»від цієї ж дати, щодо переоформлення спірної квартири на ОСОБА_1

Відповідно до ст..44 ЦК УРСР ( 1963 р.), угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців повинні укладатись у письмовій формі.

Відповідно до ст..46 ЦК УРСР ( 1963 р.) недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Враховуючи розбіжність пояснень між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо дат та кількості грошових коштів які передавалися від ОСОБА_1 до ОСОБА_3, а також відсутність письмової форми угоди про передачу грошей, крім надпису на зворотної сторони вказаного вище договору пояснення ОСОБА_5 та її представника судом як належний доказ прийняті бути не можуть.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963р.), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору підписаного 19 червня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визначено зобовязання ОСОБА_3, як продавця передати у власність ОСОБА_1, як покупцю майно, а саме квартиру АДРЕСА_8, при цьому пунктом 1.5 цього договору сторони чітко визначили для себе момент з яким вони повязували укладання вказаного договору, а саме цим моментом є фактична передача першого грошового внеску від покупця до продавця.

За вказаних вище обставин суд дійшов висновку що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 14.10.2003р. фактично укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 в простій письмовій формі.

Згідно пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 14.10.2003р. після проведення повного розрахунку між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, останній звернувся з заявою до ТОВ «Будівельних обєктів»від тієї ж дати ( т-1а.с.7) про переоформлення спірної квартири на ОСОБА_1, після чого директор ТОВ «Будівельних обєктів»ОСОБА_8 підписав договір № 10 дольової участі у будівництві житла предметом якого була спірна квартири № 10 з ОСОБА_1, вказавши дату укладання договору 22 квітня 2001 року (т-1а.с.5 ).

Згідно пояснень позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_15, відповідача ОСОБА_3, зазначений договір дольової участі у будівництві № 10 з вказаною датою 22.04.2001, було укладено для підтвердження справжньої угоди про купівлю продаж спірної квартири, яку дійсно укладено між ОСОБА_3, як продавцем, та ОСОБА_5, як покупцем 14.10.2003 року, крім цього того ж числа ТОВ «Будівельних обєктів»виписало квитанцію без номеру до прибутково-касового ордеру на суму 118190,00 грн. на імя ОСОБА_1 (т-2, а.с119), для підтвердження оплати за придбане житло, та підтвердження права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1, при цьому фактично гроші до ТОВ «Будівельних обєктів»не сплачувалися, що сторонами по справі не заперечується.

Відповідно до п.2.3 договору дольової участі у будівництві житла № 10 від 22 квітня 2001р. укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «Будівельних обєктів»: - «оплата вартості дольової участі здійснюється за готівковою формою розрахунків в момент підписання договору, при безготівковій формі розрахунків потягом трьох днів з дня підписання з оформленням фінансових документів, згідно діючого законодавства України. Днем оплати вважається день отримання грошей на розрахунковий рахунок ТОВ. По закінченні вказаного строку, при не сплаті Дольовим Учасником вартості дольової участі, обумовленої договором, він втрачає юридичну силу».

Таким чином, юридичні наслідки обумовлені вказаним договором, який фактично був укладеним 14.10.2003р. не могли бути виконані в частині п.2.3. цього договору, оскільки термін відведений для оплати за договором, виходячи з проставленої в ньому дати 22 квітня 2001р. сплив ще в момент його укладання.

За вказаних підстав суд дійшов висновку про те що договір дольової участі у будівництві житла № 10 на якому вказано дату 22 квітня 2001р. укладений фактично 14.10.2003р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Будівельних обєктів»є угодою яку вчинено без намірів створити юридичні наслідки, тобто мнима угода.

Відповідно до ст. 58 ЦК УРСР ( 1963 р.) мнима угода, тобто угода, укладена про людське око, без наміру створити юридичні наслідки, є недійсною, незалежно від мети її укладення. Отже на підставі мнимої угоди, якою є договір дольової участі у будівництві № 10 укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Будівельних обєктів» не може бути визнано право ОСОБА_5 на спірну квартиру, оскільки недійсна угода не створює правових наслідків, крім тих що повязані з її недійсністю, та відповідно не може бути джерелом виникнення права власності.

Водночас сторони зазначеною угодою приховували іншу угоду, а саме договір купівлі продажу спірної квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, про що останні 19.06.2003р. підписали угоду про взаєморозрахунки ( т-1, а.с. 6 ).

Встановивши, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч.2 ст.58 ЦК УРСР ( 1963 р.) визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі.

Отже вирішуючи спір, суд має перевірити чи відповідає угода, яку сторони насправді уклали вимогам закону, та чи може вона буди належним джерелом виникнення права власності, та відповідно інших похідних прав, на захист яких направлено позов.

Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР ( 1963 р.) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР ( 1963 р.), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст..227 ЦК УРСР( 1963р.) договір купівлі-продажу жилого будинку ( квартири ) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір підписаний 19.06.2003р ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_8, укладено в простій письмовій формі, фактично відбувся 14.10.2003р. в момент проведення розрахунку, тобто є таким який укладено з порушенням вимог ст..227 ЦК УРСР( 1963р.), відповідно до нього має застосовуватися наслідки передбачені ст. 47 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР( 1963р.), нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до статті 48 ЦК УРСР ( 1963р.), що діяв на момент укладення угоди про купівлю продаж спірної квартири, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

З пояснень ОСОБА_5, випливає, що укладаючи договір купівлі-продажу спірної квартири сторони, виходили з того що ОСОБА_3 є належним власником цієї квартири, що посвідчувалось договором № 10 дольової участі у будівництві житла від 22 квітня 2001р. укладеного з ТОВ «Будівельних обєктів», ( т-1, а.с. 124), технічним паспортом на квартиру, оплатою в розмірі 118190 грн. згідно приходно-касового ордеру № 34 від 26.04.2003р. (т-1, а.с.8), що додатково підтверджено довідкою ТОВ «Будівельних обєктів»про сплату ОСОБА_3 118190 грн. (т-1, а.с.126), а недодержання нотаріальної форми угоди було повязано лише з тим що будинок не був зданим в експлуатацію та відповідно не було первинної реєстрації обєкту нерухомого майна.

Проте з твердженням про наявність у ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру під час укладання договору про її продаж ОСОБА_5 суд погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до п.1.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 № 6/5 в редакції яка діяла під час зазначених правовідносин обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб.

Згідно п.1.4 Тимчасового положення, реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно.

Згідно п. 1.13. зазначеного Тимчасового положення унесення записів до Реєстру прав підтверджується учиненням написів на правовстановлювальних документах та видачею витягів із Реєстру прав про реєстрацію прав.

Відповідно до п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5 при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на вказане майно у осіб, які його відчужують.

Документи щодо майна, що підлягає реєстрації, приймається нотаріусом за наявності відмітки (штампу) про реєстрацію відповідних прав та витягу про реєстрацію прав на нерухоме майно, які є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа.

Враховуючи відсутність у ОСОБА_3 на момент укладання договору-купівлі продажу спірної квартири, правовстановлювального документу з відповідним надписом про реєстрацію права власності, витягу з реєстру, а також за відсутності внесення даних до реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності у ОСОБА_3 на спірну квартиру не виникло.

Відповідно до ст.225 ЦК УРСР ( 1963р.) право продажу майна, належить власникові, отже ОСОБА_3 не мав права продажу майна, яке йому не належало.

В звязку з вказаним судом відхиляються доводи ОСОБА_5 в частині причин недодержання нотаріальної форми угоди, оскільки угоди, які не відповідають вимогам закону нотаріально посвідчені бути не можуть.

Крім цього вирішуючи вказаний спір суд перевірив наявність або відсутність правових підстав, які могли бути джерелом виникнення права власності у ОСОБА_3 щодо спірної квартири, та встановив наступне.

Згідно пояснень ОСОБА_5, ОСОБА_3, ТОВ «Будівельних обєктів»спірна квартира спочатку була обєктом права дольової участі у будівництві ОСОБА_13, який потім продав це право ОСОБА_3, відповідно до чого у ОСОБА_3 виникло право вважати себе правонаступником ОСОБА_13

Відповідно до пояснень ОСОБА_13 в якості свідка, які він надав 30.03.2009р. в судовому засіданні, між ним та державним підприємством «Дирекція будівельних обєктів Одеського станко-будівельного заводу»в особі директора ОСОБА_8, 17 жовтня 1997 року підписано договір без номеру про дольову участь у будівництві 3-х кімнатної квартири на 4 поверсі по вул.. Бєлінського, дом 6 в м. Одесі. ОСОБА_13 передав частину узгодженої договором суми в розмірі 32000 доларів США директору ДП «Дирекція будівельних обєктів Одеського станко-будівельного заводу»ОСОБА_8, при цьому не отримав будь яких приходно-касових ордерів на передану суму. В 1998р. ОСОБА_13 відмовився сплачувати за вказаним договором, потім, переоформив вище зазначений договір на ОСОБА_3, за що отримав від останнього 10 000 доларів США. Питаннями щодо переоформлення договору займався безпосередньо ОСОБА_3 В період с 1997р. по 26 квітня 2003р. за квартиру будь яких платежів не вносилось. Повну суму дольової участі за договором 84470 доларів США ОСОБА_13 не сплатив.

Крім цього свідок ОСОБА_13 заявив що ним у 1998р. переукладався договір, який було раніше укладено 17 жовтня 1997р. між ним та державним підприємством «Дирекція будівельних обєктів Одеського станко-будівельного заводу», проте примірника зазначеного договору не представив, пояснив відсутність примірника тим що його було передано директору ТОВ «Будівельних обєктів»ОСОБА_8

В свою чергу ОСОБА_8 в тому ж судовому засіданні заявив про відсутність у нього зазначеного примірника договору.

Враховуючи відсутність примірника договору, який нібито укладався у 1998р. між ОСОБА_13, та ТОВ «Будівельних обєктів», а також відсутність протягом тривалого строку розгляду справи посилань на такий договір, судом заявлене свідком як доказ не приймається.

Крім цього, як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_13, ним не виконано умови п.2.3. договору про дольову участь від 17.10.1997р., відповідно до чого договір втрачає юридичну силу.

Судом встановлено, що договору який би передбачав перехід права дольового учасника за договором ОСОБА_13 від 17.10.1997р. з державним підприємством «Дирекція будівельних обєктів Одеського станко-будівельного заводу»від ОСОБА_13 до ОСОБА_3 не укладалось.

08.01.2003р. ДП «Дирекція будівельних обєктів Одеського станко-будівельного заводу»( ) ліквідовано ( т-2, а.с.279 ) .

Відповідно до ст..223 ЦК УРСР ( 1963р.) зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора).

Таким чином правовідносини між ОСОБА_13 та ДП «Дирекція будівельних обєктів Одеського станко-будівельного заводу»за договором від 17.10.1997р. припинились 08.01.2003р.

В свою чергу між ОСОБА_3 та ТОВ «Будівельних обєктів»укладено інший особистий договір, який не містить застереження щодо набуття прав та обовязків дольового учасника будівництва за договором від 17.10.1997р. між ОСОБА_16 та ДП «Дирекція будівельних обєктів Одеського станко-будівельного заводу».

Отже доказів, які підтверджували правонаступництво ОСОБА_3, за договором від 17.10.1997р. укладеним між ОСОБА_13 та державним підприємством «Дирекція будівельних обєктів Одеського станко-будівельного заводу»не має.

Крім цього судом перевірено обставини укладання договору № 10 дольової участі у будівництві житла між ОСОБА_3 та ТОВ «Будівельних обєктів»на якому вказана дата 22 квітня 2001р., та дійшов висновку про те що дата вказана на цьому договорі не відповідає фактичній даті його укладання.

Так, згідно пояснень ОСОБА_3 (т-2 а.с.251), які він надав 09.09.2004р. ОГСБЄБ УМВД України, вказано, що саме в квітні 2003р. за взаємною згодою між ОСОБА_3 та ОСОБА_13 він прийняв рішення про придбання спірної квартири. Після звернення до власника будинку ОСОБА_17, останній виписав на ОСОБА_3 договір квітнем 2003р., потім забрав зазначений договір та повернув той самий договір проте з виправленою датою з 2003р. на 2001р., пояснивши при цьому що це йому необхідно для звітності.

В судовому засіданні 23.03.2009р., виходячи з запису фіксації судового процесу, ОСОБА_3 підтвердив факт надання таких пояснень, а також вказав що зазначений договір дійсно був укладеним в квітні 2003р. на вимогу директора ТОВ «Будівельних обєктів»ОСОБА_8, оскільки останньому це було необхідно для звітності, а до цього діяв інший договір від 22.04.2001р.

Крім цього в судовому засіданні під час розгляду справи по суті ОСОБА_3 знову підтвердив що вказаний спірний договір укладено саме в квітні 2003 року, у звязку з тим що попередній учасник дольової участі в будівництві житла ОСОБА_13 не мав намірів продовжувати взаємовідносини за договором від 17.10.1997р. укладеним з державним підприємством «Дирекція будівельних обєктів Одеського станко-будівельного заводу»і запропонував ОСОБА_3 прийняти дольову участь у будівництві житла замість нього, після чого вони разом прибули до ТОВ «Будівельних обєктів», де директор ОСОБА_8 виписав вищевказаний спірний договір на імя ОСОБА_3

Дослідивши в сукупності всі раніше надані пояснення ОСОБА_3, які є в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що договір № 10 між ОСОБА_3 та ТОВ «Будівельні обєкти»щодо спірної квартири на якому вказано дату укладання 22 квітня 2001 року було укладено саме в квітні 2003 року, оскільки виходячи з пояснень самого ОСОБА_3 намір відмовитися від договору дольової участі у будівництві укладеного 17.10.1997р. ОСОБА_13 висловив в присутності ОСОБА_3 знаходячись на території ТОВ «Будівельних обєктів»саме в квітні 2003 року, після чого в той самий день був укладений договір № 10 між ОСОБА_3 та ТОВ «Будівельні обєкти»щодо спірної квартири на якому вказано дату укладання 22 квітня 2001 року. З вказаних підстав суд не приймає до уваги вірогідність укладання в 2001 році аналогічного договору між ТОВ «Будівельних обєктів»та ОСОБА_3, про що було заявлено в усних поясненнях ОСОБА_3 під час розгляду справи, а враховуючи відсутність примірника такого договору, суд вважає вказаний факт не доведеним.

Отже фактично договір № 10 між ОСОБА_3 та ТОВ «Будівельні обєкти»щодо спірної квартири укладався не 22 квітня 2001р., як зазначено у договорі, а в квітні 2003 року.

Крім цього з пояснень ОСОБА_3, відібраних в нього 09.09.2004р. ОГСБЄБ УМВД України, отриманих з матеріалів кримінальної справи № 85 порушеної за ознаками ст.190 ч. 4 КК України, за фактом шахрайських дій посадових осіб ТОВ «Будівельних обєктів»вбачається що 26.04.2003 року ОСОБА_3 посадовими особами ТОВ «Будівельних обєктів»видано квитанцію до прибутково-касового ордеру № 34 на суму 118190,00 грн., після чого ОСОБА_8 видав йому технічний паспорт на квартиру датований 15. 10. 2001 року, при цьому ОСОБА_3 питання щодо невідповідності проставленої на технічному паспорті дати піднімати не став.

За наведених обставин суд дійшов висновку що і квитанцію до прибутково-касового ордеру № 34 від 26.04.2003 року щодо сплати ОСОБА_3 118190,00 грн. і технічний паспорт на спірну квартиру датований 15. 10. 2001 року виданий БТІ на імя ОСОБА_3 фактично було виготовлено в квітні 2003 року, після підписання між ОСОБА_3 та ТОВ «Будівельних обєктів»договору дольової участі у будівництві предметом якого була квартира АДРЕСА_6.

Згідно приходно-касового ордеру № 34 (т-1, а.с.8) оплату за договором дольової участі у будівництві між ОСОБА_3 та ТОВ «Будівельних обєктів»здійснено 26.04.2003р. в розмірі 118190 грн., що відповідно до п.2.3 цього договору тягне за собою втрату юридичної сили договору, оскільки виходячи з проставленої в ньому дати 22 квітня 2001р. термін відведений для оплати прострочено на 2 роки та 6 місяців.

Крім цього згідно Акту КРУ в Одеській області від 08.11.04 № 02-23-005/356, за результатами перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ТОВ «Будівельних обєктів»за період 2001-2003р. встановлено , що гроші від ОСОБА_3 в розмірі 118190 згідно приходно-касового ордеру № 34 від 26.04.2003р. по касі не оприбутковані, про те як саме згідно приходно-касовому ордеру № 34 від 26.04.2003р. оприбутковано внесок ОСОБА_8 в сумі 188500 грн.

В момент фактичного укладання вказаного договору дольової участі у будівництві між ОСОБА_3 та ТОВ «Будівельних обєктів»діяв договір 1/7 від 25.07.2000р. щодо цієї ж спірної квартири між ТОВ «Будівельних обєктів»та ЗАТ «Будтехсервіс», зобовязання по якому з боку ЗАТ «Будтехсервіс»вже були виконані.

Зазначені обставини додатково підтверджуються постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2007р. по справі № 4-520/07 за розглядом скарги цивільного позивача ЗАО «Будтехсервіс»на постанову про припинення кримінальної справи № 85 (т-2, а.с.64-66), яку досліджено судом в загальному поряду, в сукупності з іншими доказами по справі.

З наведеного вбачається, що договір № 10 дольової участі у будівництві житла між ОСОБА_3 та ТОВ «Будівельних обєктів», складений та виданий фактично в квітні 2003р. на якому проставлено дату 22 квітня 2001р., укладено без намірів створити юридичні наслідки, тобто мнима угода, яка відповідно до ст. 58 ЦК УРСР ( 1963 р.) є недійсною, незалежно від мети її укладення.

Крім цього в момент фактичного укладання вказаного договору дольової участі у будівництві № 10 між ОСОБА_3 та ТОВ «Будівельних обєктів», посадова особа яка діяла від імені ТОВ «Будівельних обєктів»директор ОСОБА_8 знав, що вказана квартира є предметом договору 1/7 від 25.07.2000р., укладеного між ТОВ «Будівельних обєктів»та ЗАТ «Будтехсервіс», враховуючи додаток № 2 до цього договору.

Отже в зазначених правовідносинах ТОВ «Будівельних обєктів»порушуючи основні принципи існуючого суспільного ладу діяло з метою, спрямованою на незаконне відчуження майна, яке повинно належати ЗАТ «Будтехсервіс», іншій особі, що згідно ст. 49 ЦК УРСР (1963р.), є підставою визнання такої угоди недійсною.

Те саме стосується дій директора ТОВ «Будівельних обєктів» ОСОБА_8, вчинених ним 14 жовтня 2003р., щодо складання та підпису договору № 10 дольової участі у будівництві житла на імя ОСОБА_1, на якому зазначено дату 22 квітня 2001року.

Оскільки вказана особа достовірно знала про те , що фальсифікує дату укладання договору, з метою уникнення відповідальності за порушення заборони вчиняти будь які дії щодо реалізації спірної квартири встановлені ухвалою від 13.08.2003р. господарського суду Одеської області по справі № 2-27-25/179-03-5488 ( т-1, а.с.26), та відповідно знала про існування спору між ТОВ «Будівельних обєктів»та ЗАТ «Будтехсервіс», який був переданим на вирішення до господарського суду Одеської області, предметом якого були правовідносини за договором 1/7 від 25.07.2000р. укладеним між ТОВ «Будівельних обєктів»та ЗАТ «Будтехсервіс», в тому числі доповненням № 2 до нього відносно спірної квартири, суд дійшов висновку що в цьому випадку керівник ТОВ «Будівельних обєктів»порушуючи основні принципи існуючого суспільного ладу також діяв з метою, спрямованою на незаконне відчуження майна, що згідно ст. 49 ЦК УРСР (1963р.), є додатковою самостійною підставою визнання такої угоди недійсною.

Судом також перевірено доводи ОСОБА_1 щодо встановлення рішенням господарського суду Одеської області від 25.09.2007р. по справі № 27-25/179-03-5488 факту належності спірної квартири з 1997 року ОСОБА_13, потім ОСОБА_3, а потім ОСОБА_1, та встановлено наступне. З змісту вказаного рішення господарського суду Одеської області випливає, що в матеріалах справи містяться договори на пайову участь в будівництві будинку за адресою м. Одеса, вул.. Бєлінського, 6, які укладені з фізичними особами, ОСОБА_13, ОСОБА_3, ОСОБА_1, а також заява ОСОБА_13 від 22.04.2001р., про переоформлення договору на ОСОБА_18, квитанція до касового ордеру № 34 від 26.04.2003 року про внесення ОСОБА_18 суми у розмірі 118190,00грн., та угода від 19.06.2003 року про взаєморозрахунки, якою ОСОБА_18 передав ОСОБА_1 у власність обєкт.

Нижче в своєму рішенні господарський суд підсумовуючи наведене зазначив, що враховуючи те що право власності на спірну квартиру, яке правомірно набуто ЗАТ «Будтехсервіс»за договором на виконання будівельних робіт № 1/7 від 25.07.2000, оспорюється третьою особою по справі - ОСОБА_1, відновлення права власності можливе лише за умови звернення вказаних осіб з позовом про визнання права власності в порядку цивільного процесуального судочинства, оскільки вирішення господарським судом спору про визнання права власності за участю фізичної особи не передбачено ст.1,12. Господарського процесуального кодексу України.

Отже, господарський суд в даному випадку не досліджував правовідносин фізичних осіб ОСОБА_13, ОСОБА_3, ОСОБА_1, в частині належності у них права власності на спірну квартиру, а лише перелічив наявність у справі документів, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свою позицію, щодо предмету спору, зазначивши що господарський суд не наділений повноваженнями щодо розгляду спорів за участю фізичних осіб.

Таким чином рішенням господарського суду Одеської області від 25.09.2007р. по справі № 27-25/179-03-5488 не встановлено факту належності спірної квартири з 1997 року ОСОБА_13, та правомірності переходу цього права від ОСОБА_13 до ОСОБА_3, та в наступному від ОСОБА_3 до ОСОБА_5

Враховуючи те, що права і обовязки сторін щодо оскаржуваного договору № 10, укладеного фактично 14.10.2003р. між ОСОБА_5 і ТОВ «Будівельних»обєктів», на якому проставлено дату 22.04.2001р., та оскаржуваного договору № 10, укладеного фактично в квітні 2003 року між ОСОБА_3 і ТОВ «Будівельних обєктів», на якому проставлено дату 22.04.2001р., предметом яких є одна і та сама квартира № 10 в будинку, 6 корпус «б», по вул.. Бєлінського в м. Одесі виникли до, але продовжують існувати після набрання чинності ЦК України, суд вважає можливим застосувати ч. 1 ст..216 ЦК України у відповідності до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якою, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 1 ст..216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку що у ОСОБА_13 не виникло правових підстав щодо набуття права на спірну квартиру згідно договору від 17.10.1997р., укладеного з ДП «Дирекція будівельних обєктів Одеського станко-будівельного заводу», в свою чергу ОСОБА_3, не є правонаступником за правовідносинами між ОСОБА_13 та ДП «Дирекція будівельних обєктів Одеського станко-будівельного заводу», при цьому у ОСОБА_3, не виникло правових підстав щодо набуття права власності на спірну квартиру згідно укладеного між ним та ТОВ «Будівельних обєктів» договору № 10, на якому проставлено дату 22 квітня 2001 року, та відповідно у ОСОБА_3 не виникло право власності на цю квартиру на момент укладання договору її відчуження до ОСОБА_5, а в свою чергу у ОСОБА_5 не виникло правових підстав щодо набуття права власності на спірну квартиру, виходячи з недійсності її угоди як з ОСОБА_3, щодо купівлі-продажу квартири, так і договору № 10 дольової участі у будівництві житла, укладеного нею з ТОВ «Будівельних обєктів», на якому проставлено дату 22 квітня 2001р.

25 липня 2000р. між ТОВ «Будівельних об'єктів»та ЗАТ «Будтехсервіс»укладено договір № 1/7 на виконання робіт двохсекційного житлового будинку за адресою м. Одеса, вул. Бєлінського, 6 в м. Одесі, згідно якого ЗАТ «Будтехсервіс»зобовязалося виконати будівельні та опоряджувальні роботи на двохсекційному житловому будинку за адресою м. Одеса, вул. Бєлінського, 6., в якості оплати відповідно до договору ТОВ «Будівельних об'єктів»зобовязалось передати ЗАТ «Будтехсервіс»до початку робіт загалом дві квартири: одну 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 75 кв.м. на 4 поверсі в корпусі «Б»одну 4-х кімнатну квартиру, загальною площею 120 кв.м. на 4-у поверсі в корпусі «Б», та згідно додатку № 2 до договору № 1/7 від 25.07.2000р. одну трикімнатну квартиру, загальною площею 101 кв.м. на 4 поверсі в корпусі «Б».

Отже спірна квартира АДРЕСА_7 передавалася згідно додатку № 2 до договору 1/7 від 25.07.2000р. укладеного між ТОВ «Будівельних об'єктів»та ЗАТ «Будтехсервіс» який є його невідємною складовою.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25 вересня 2007р. по справі № 27-25/179-03-5488 (т-2, а.с.46-53), постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29 листопаду 2007р. по справі № 27-25/179-03-5488 (т-2,а.с.54-59), постановою Вищого господарського суду України від 06 березня 2008р., по справі № 27-25/179-03-5488 (т-2,а.с.60-62), які набрали законної сили відмовлено ТОВ «Будівельних обєктів»у визнані недійсним договору 1/7 від 25.07.2000р., тобто вказаний договір визнано дійсним, в тому числі встановлено дійсність додатку до договору № 2 , предметом якого є спірна квартира АДРЕСА_7.

Розглядом вказаної господарської справи встановлено виконання ЗАТ «Будтехсервіс»своїх зобовязань згідно договору 1/7 від 25.07.2000р. в повному обємі та належним чином на загальну суму 627805,16 грн., що підтверджено висновком № 6376/6385 від 12.12.2005р. судової будівельно технічної експертизи, та висновком № 3146 від 28.10. 2006р. судово-економічної експертизи.

Мотивувальна частина рішення господарського суду Одеської області від 25 вересня 2007р. по справі № 27-25/179-03-5488, з яким погодилися суди вищих інстанцій містить висновок про правомірність підстав набуття у власність ЗАТ «Будтехсервіс»квартири АДРЕСА_7, яке підлягає державній реєстрації в передбаченому порядку, для проведення якого необхідно подання серед іншого актів прийому-передачі обєктів завершеного будівництва, підписання яких також є зобовязанням ТОВ «Будівельних обєктів».

Однак, позовні вимоги ЗАТ «Будтехсервіс»за вказаною господарською справою про зобовязання ТОВ «Будівельних обєктів»передати у власність ЗАТ «Будтехсервіс»три квартири, у тому числі спірну не підлягали задоволенню оскільки ТОВ «Будівельних обєктів» на момент розгляду справи втратило право власності на зазначене майно та відповідно не могло бути належним відповідачем за цими вимогами.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені цими судовими рішеннями не підлягають додатково доказуванню, враховуючи у справі беруть участь ті самі особи щодо яких вказані обставини встановлено.

За наведених підстав суд вважає що правомірність джерел виникнення підстав для набуття права власності ЗАТ «Будтехсервіс»в повній мірі підтверджено належними доказами, у звязку з чим ЗАТ «Будтехсервіс»мав законний інтерес щодо визнання за ним права власності на спірну квартиру, який підлягав судовому захисту.

Рішенням господарського суду Одеської області від 04 липня 2008р. по справі № 16/ 85-08-2374, визнано право власності ЗАТ «Будтехсервіс»на спірну квартиру (т-2, а.с. 216-218 ).

03 вересня 2008р. КП БТІ та РОН проведено державну реєстрацію права власності ЗАТ «Будтехсервіс»на квартиру №10 в будинку 6, корпус «б» по вул.. Бєлінського в м. Одесі, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно № 2017934 (т-2, а.с. 215).

15 листопада 2008р. між ЗАТ «Будтехсервіс» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу спірної квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_14 (т-2, а.с. 220 ).

24 листопада 2008р. КП БТІ та РОН проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру №10 в будинку 6, корпус «б»по вул. Бєлінського в м. Одесі, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно № 21019377 (т-2, а.с. 219 ).

Постановою Вищого Господарського Суду України від 20.07.2010р. скасовано рішення господарського суду Одеської області від 04.07.2008 р. по справі № 16/85-08-2374, яким було визнано право власності за ЗАТ «Будтехсервіс», що стало підставою для перегляду рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2009р. по справі № 2-1609/09 за ново виявленими обставинами.

З ухвали Апеляційного суду Одеської області від 14.12.2010 року по справі № 22ц 20589/10 про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2009р. по справі № 2-1609/09 та перегляд справи за ново виявленими обставинами вбачається необхідність перевірки судом першої інстанції правомірності набуття права власності ОСОБА_2 на підставі договору від 15 листопада 2008р. з ЗАТ «Будтехсервіс»спірної квартири в звязку з скасуванням рішення господарського суду Одеської області від 04.07.2008 р. по справі № 16/85-08-2374, та відповідно втратою правової підстави з якою повязано виникнення права власності ЗАТ «Будтехсервіс»на вказане майно.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними, зокрема додержання стороною (сторонами) під час вчинення правочину вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203), та зясувати у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ч.1 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

На момент укладання договору від 15.11.2008р. купівлі-продажу квартири №10 в будинку 6, корпус «б» по вул.. Бєлінського в м. Одесі, продавець ЗАТ «Будтехсервіс»мав зареєстроване в законному порядку право власності на вказану квартиру, отже міг здійснювати належне йому право розпорядження своїм майном, що цілком відповідає вимогам ст. 319 ЦК України.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

При укладанні договору від 15.11.2008р. купівлі-продажу квартири №10 в будинку 6, корпус «б» по вул. Бєлінського в м. Одесі, продавцем ЗАТ «Будтехсервіс»та покупцем ОСОБА_2 додержано вимоги щодо нотаріального посвідчення та державній реєстрації угоди, тобто сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, отже вимоги ст., 638, 640, 657 ЦК України додержано.

Обставин, які вказували на порушення волевиявлення учасників правочину судом також не встановлено, отже волевиявлення відповідало їх внутрішній волі.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Повноваження ОСОБА_7 діяти від імені ЗАТ «Будтехсервіс»перевірено нотаріусом під час укладання договору від 15.11.2008р. купівлі-продажу квартири №10 в будинку 6, корпус «б» по вул. Бєлінського в м. Одесі, укладеного між ЗАТ «Будтехсервіс»та ОСОБА_2, про що зазначено у самому договорі.

Продаж здійснено за 98600,00 грн., які сплачені покупцем товариству за договором № 3/6 про інвестування грошових коштів на будівництво квартири від 25.07.2000, що не суперечить вимогам закону.

В подальшому 24.11.2008р. КП БТІ та РОН проведено державну реєстрацію права власності покупця на спірну квартиру, ОСОБА_2 разом з родиною вступили у володіння та користування нею, з чого випливає що правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Обставин, які відповідно до закону унеможливлювали здійснення правочину на момент його нотаріального посвідчення не існувало, що підтверджено витягом з реєстру заборон відчуження майна який здійснено нотаріусом під час укладання угоди.

Доводи ОСОБА_5 стосовно наявності у тексті договору купівлі-продажу фрази про відсутність судових спорів відносно квартири що продається як підстави визнання договору недійсним, судом не приймаються, оскільки вказане застереження робиться з метою захисту прав покупця, від обставин, які відкриються після укладання угоди, якщо такі обставини звузять або унеможливлять повноцінно здійснювати набуте право власності.

Отже наявність факту судових спорів відносно предмету купівлі-продажу, однаково, як і наявність або відсутність у тексті правочину застереження про це, не є перешкодою для укладання договору, та не може тлумачитися, як зміст який суперечить вимогам закону.

За наведених підстав суд дійшов висновку про відсутність під час укладання між ЗАТ «Будтехсервіс»та ОСОБА_2 договору від 15.11.2008р. купівлі-продажу квартири №10 в будинку 6, корпус «б» по вул. Бєлінського в м. Одесі правових недоліків, які повязуються з недодержанням стороною (сторонами) під час вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3,5,6 ст. 203ЦК України, та мають наслідком визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З наведеного вбачається що право власності на спірну квартиру у ОСОБА_2, виникло на законних підставах, та зареєстровано належним чином.

Рішення господарського суду Одеської області від 04.07.2008 р. по справі № 16/85-08-2374, яким визнано право власності ЗАТ «Будтехсервіс»на спірну квартиру скасовано через рік та вісім місяців після укладання договору купівлі-продажу квартири з ОСОБА_2, до якої відповідно перейшло вказане право.

Отже скасуванням рішення господарського суду Одеської області від 04.07.2008 р. по справі № 16/85-08-2374 не може припинитися право власності ЗАТ «Будтехсервіс», яке існувало станом на 15.11.2008р., тобто на момент укладання договору про продаж квартири, оскільки це право припинилось на підставі договору купівлі продажу, укладеного з ОСОБА_2

Виходячи з розяснень п. 8 постанови № 9 від 06.11.2009р. пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Таким чином за відсутності підстав передбачених законом на момент вчинення правочину, у суду відсутні підстави визнати таку угоду недійсною.

Перелік підстав для визнання правочину недійсним встановлений ст. 215 ЦК України є вичерпним і довільному тлумаченню не підлягає.

Отже втрата правової підстави набуття майна у власність продавця після відчуження цього майна добросовісному покупцю не визначена ст. 215 ЦК України, в якості підстави для визнання правочину недійсним. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка є стороною правочину, лише шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Крім цього з змісту постанови Вищого Господарського Суду України від 20.07.2010р., якою скасовано рішення господарського суду Одеської області від 04.07.2008 р. по справі № 16/85-08-2374 не вбачається наявності фактів які свідчать про незаконність підстав набуття ЗАТ «Будтехсервіс» спірної квартири у власність, крім цього сторони не повернуті у стан, який існував до укладання договору купівлі продажу від 15.11.2008р. Вказаною постановою ВГСУ скасував рішення першої інстанції, вказавши про необхідність перевірки наявності прав ОСОБА_5, щодо спірної квартири, тобто зобовязав суд першої інстанції розглянути справу спочатку, залучивши до участі у справі ОСОБА_5

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2010 року по справі 20-16/85-08-2374 ( головуючий Савицький Я.Ф.) провадження у справі припинено у звязку з тим що особою яка не визнає право власності на спірну квартиру є фізична особа ОСОБА_1, та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, вказаний спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

За наведених підстав суд відхиляє доводи ОСОБА_5, щодо втрати ЗАТ «Будтехсервіс»права власності на спірну квартиру на підставі постанови Вищого Господарського Суду України від 20.07.2010р., а також наявності підстав припинення права власності ОСОБА_2 на цю квартиру на підставі п.3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, як майна, яке не може за законом належити цій особі, оскільки вказані доводи не ґрунтуються на вимогах закону.

Викладені у позові ОСОБА_5 доводи щодо наявності з боку представників ЗАТ «Будтехсервіс»та ОСОБА_2 фактів шахрайських та протиправних дій належним чином не доведені, ґрунтуються виключно на припущеннях, та до предмету спору відношення не мають, тому судом до уваги не беруться.

Крім цього суд розяснює ОСОБА_5, що ухвала Приморського районного суду м. Одеси, від 27.02. 2006 року, якою скасоване судове рішення від 26.11.2004 року за нововиявленими обставинами, а справу призначено до розгляду, оскарженню не підлягає, права позивача не порушує, оскільки не вирішує спір по суті, а від так за наявності правових підстав, суд розглянувши справу спочатку може знову задовольнити позов. При цьому слід врахувати, що наявність особи, яку не залучено до участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права та обовязки є обовязковою підставою для скасування рішення суду.

Враховуючи наявність у матеріалах справи протоколу судового засідання від 27 лютого 2006 року в якому приймала участь ОСОБА_5, що нею підтверджено під фіксацію судового процесу, а також те що іншого питання окрім розгляду заяви про перегляд рішення за ново виявленими обставинними в даному випадку процес не передбачав, суд вказані доводи ОСОБА_5 не приймає.

Крім цього суд звертає увагу на те, що зауваження ОСОБА_1 , про те що вона ніколи не зверталася з зазначеною вище заявою до суду, вперше було висловлено нею 29.05.2008 року, тобто через два роки і два місяці після розгляду цієї заяви, хоча ОСОБА_1, та її представник, а також інші особи по справі неодноразово приймали особисто участь у засіданнях суду, подавали заяви, клопотання, уточнення позовних вимог, тому не могли не знати про те що справа слухається з початку.

Стосовно наданої ОСОБА_5 до матеріалів справи копії висновку № 12013/12014/11-32 почеркознавчого експертного дослідження від 10.11.2011 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, суд звертає увагу на те що предметом дослідження за зазначеним висновком були підписи від імені ОСОБА_5 електрофотографічні зображення яких містяться напроти її прізвища в двох електрофотокопіях заяви від її імені до Приморського районного суду м. Одеси про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до п.3 ч. 1 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затверджених наказом № 53/5 від 08.10.98р. Міністерства юстиції України, перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи слідчий (суддя) повинен пред'явити їх особі, яка підлягає ідентифікації, а потім позначити кожний зразок, тобто указати, що це вільний зразок почерку (підпису) певної особи (указати її прізвище, ім'я, по батькові) та посвідчити це своїм підписом.

Вирішення питань, які ставлять перед експертом, можливе лише при правильно зібраному порівняльному матеріалі зразках почерку (підпису) передбачуваного виконавця. Для проведення досліджень експертові треба надати вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка ідентифікується. Необхідною умовою наданих на експертизу зразків є їх достовірність, тобто безсумнівна належність рукописів (підписів) особі, зразками почерку якої вони слугують. Про те суд не видавав, та не направляв до експерта засвідчені копії вказаної заяви, від імені ОСОБА_5 «Про перегляд справи за ново виявленими обставинами», не відбирав зразків підпису особи від імені якої зроблено підпис, і взагалі не призначав вказаної експертизи.

Відповідно до ст. 147 ЦПК України висновок експерта не є обовязковим, та оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього кодексу, тобто не має для суду наперед встановленого значення, у звязку з чим суд оцінює висновок за загальними правилами виходячи з його належності, достовірності та допустимості. Від так будь яке почеркознавче дослідження проведене в рамках приватного звернення особи без додержання правил відбору зразків підписів та надання оригіналу, або копії досліджуваного документу не може прийматися судом як доказ, оскільки існує вірогідність що фахівцю в якості досліджуваного документу надано не той документ який є в матеріалах справи.

Доводи ОСОБА_1 про те, що спірна квартира не належала ЗАТ «Будтехсервіс»до серпня 2003 року судом не приймаються, оскільки не підтверджені належними доказами, натомість факт передачі спірної квартири ЗАТ «Будтехсервіс»до початку виконання робіт, тобто у 2000 році встановлено судовими рішеннями по господарській справі № 2-27-25/179-03-5488, та копіями клопотань ЗАТ «Будтехсервіс»з відмітками про прийняття господарським судом Одеської області, 13.06.2002, та 02.07.2002р. до справи 17-2-2/02-859 (т-2 а.с.173,174).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З огляду на зазначене судом не беруться до уваги письмові докази, які надані до справи, а саме розписки надані бригадиром ОСОБА_13 ТОВ «ТОВ «Будівельних обєктів»(т-2, а.с.149), доповідна охоронця, акти, та листи, накази по підприємству та інші докази, які не стосуються предмету доказування.

Крім цього суд на підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого порядку, а саме надані до матеріалів справи представником ОСОБА_5 копії пояснення ОСОБА_10 від 27.12.2000р., відібрані ст. помічником прокурора Жовтневого району м. Одеси Івко П.В., пояснення ОСОБА_12 від 27.12.2000р., відібрані ст. помічником прокурора Жовтневого району м. Одеси Івко П.В., припису Територіального управління по Одеській області Одеської державної інспекції охорони праці в гірничій промисловості, будівництві, та житлово-комунальному господарстві від 17.10.2000р., оскільки з заяви ОСОБА_5, вбачається що вони отримані нею безпосередньо від громадянки ОСОБА_19, яка їх в свою чергу отримала з матеріалів справи № 2-205/02.

За своєю суттю копії вказаних документів вільно не можуть бути передані громадянам, яких не стосується наявна в них інформація, джерело отримання вказаних копій з матеріалів судової справи не доведено ОСОБА_5 оскільки вказані копії судом не завірені.

Разом з тим з відповіді Територіального управління ДЕРЖГІРПРОМНАГЛЯДУ по Одеській області Одеської від 20.12.2011р. № 3344/01 адвокату ОСОБА_20, який надано до справи ОСОБА_1 вказано, що всі справи, які ведуться державними інспекторами зберігаються 3 роки та у звязку з закінченням терміну зберігання не має можливості надати відповідь на запитання коли було знято заборону на виконання робіт ЗАТ «Будтехсервіс», та чи виконані були умови для усунення порушень законодавства , крім цього інформація про дозвіл, що міг бути виданий ЗАТ «Будтехсервіс»в період з 2000 року по 2003рік відповідно до Положення про видачу Державним комітетом по нагляду за охороною праці власникові підприємства, установи, організації затвердженого постановою КМУ від 06.10.1993р. № 831, у Територіальному управлінні також відсутня у звязку з закінченням строків зберігання.

Судом також відхилено в якості доказу акт прийому передачі-квартири від 26.04.2003 року, підписаний посадовими особами ТОВ «Будівельних обєктів»та ОСОБА_3, оскільки вказаний доказ викликає сумнів з приводу його достовірності, виходячи з того що протягом семи років розгляду справи, вказаний документ до суду не надавався, серед переліку документів визначених в угоді про взаєморозрахунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, підписаної 19.06.2003 року його не має, пояснень з яких можливо достовірно встановити причини неподання вказаного доказу завчасно ОСОБА_1 не надано.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що ОСОБА_2 на законних підставах набула право власності на квартиру №10 в будинку 6, корпус «б» по вул. Бєлінського в м. Одесі, яке зареєстроване належним чином, вона має право предявити позов про визнання її права власності до осіб, які це право не визнають.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, визнання правочину недійсним.

За наведених підстав позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.41, 44, 46, 47, 48, 49, 58, 153, 223, 224, 225, 227 ЦК УРСР ( 1963р.); ст. 16, 182, 207, 215, 216, 328, 331, 388, 391, 392, 638, 640 ЦК України, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України; 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5; п. 1.13, 1.14, 1.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 № 6/5; 10, 11, 58, 61, 88, 203, 209, 212, 214, 215, 216, 218, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договір № 10 дольової участі в будівництві житла між ОСОБА_1 і товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельних обєктів», фактично укладений 14 квітня 2003 року, на якому проставлено дату 22 квітня 2001р., предметом якого є квартира № 10 в будинку, 6, корпус «б», по вул. Бєлінського в м. Одесі.

Визнати недійсним договір №10 дольової участі в будівництві житла між ОСОБА_3 і товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельних обєктів», фактично укладений в квітні 2003 року, на якому проставлено дату 22 квітня 2001р., предметом якого є квартира № 10 в будинку, 6, корпус «б», по вул. Бєлінського в м. Одесі.

Визнати право власності ОСОБА_2 на квартиру № 10 в будинку 6, корпус «б»по вул. Бєлінського в м. Одесі.

Стягнути в рівних частках з товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельних обєктів», ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати в розмірі 1955,00 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Суворова

15.05.2012