Справа № 2031/2-43/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2012 р. смт. Печеніги

Печенізький районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Смирнова В.А.

за участю секретаря - Меденець Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Печеніги цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином.

В позові ОСОБА_1 вказує, що 06 липня 2009 р. біля 17-00 години на а/ш Чугуїв-Великий Бурлук біля с. Печеніги Харківської області відбулася дорожньо-транспортна пригода зіткнення автомобіля марки ГАЗ-330214, державний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки Фольксваген транспортер д.н. НОМЕР_2 під керуванням позивача. При цьому ДТП сталося внаслідок порушення ОСОБА_3, який керував автомобілем НОМЕР_3 п.п.10.1, 12.1,12.9 Правил дорожнього руху а також п.3.29 Додатка № 1 до данних Правил. Про це засвідчують матеріали кримінальної справи за звинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст. 286 КК України, яка знаходиться в Печенізькому районному суді Харківської області, а саме: а) висновок автотехнічної експертизи № 685 від 30.07.2009р. в якій зазначено, що ДТП сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 10.1, 12.1, 12.9 Правил дорожнього руху, а також п. 3.29 Додатка № 1 до данних Правил, а в діях позивача не визначається будь-яких порушень Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв*язку з виникненням данної ДТП , б) висновок автотехнічної експертизи № 654 від 15.07.2009р. в якій зазначено, що на момент ДТП робоча тормозна та рульова системи автомобіля НОМЕР_4 знаходилась в робочому стані.

В результаті ДТП автомобілю марки Фольксваген транспортер д.н. НОМЕР_2 2001 року випуску, що належить позивачу на праві приватної власності, завдані технічні пошкодження. Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 148 від 27.07.2009р. вартість спричиненої позивачу матеріальної шкоди складає 77 676 грн., а всього вартість відновлювального ремонту складає 109 333, 84 грн.:

- вартість ремонтно- відновлювальних робіт 16905 грн;

- вартість необхідних для ремонту матеріалів- 2 330,26 грн;

- вартість складаючих, які підлягають заміні при ремонті 90 098,58 грн.

До того ж, як визначено експертом, вартість відновлювального ремонту більше ніж ринкова вартість автомобіля Фольксваген транпортер д.н. НОМЕР_2 2001р. випуску.

Згідно довідки управління ДАЇ №7149 від 20.11.2009р.- автомобіль ГАЗ 3302, д.н. АХ7955 ВА- зареєстровано на ім*я ОСОБА_4. ОСОБА_2 використовує зазначений транспортний засіб на підставі довіреності на право керування від 25.09.2007р. 06 липня 2009 р. ОСОБА_2 в своєї присутності передав керування автомобілем НОМЕР_3 ОСОБА_3 Відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_2 є основним відповідачем по даній справі у відповідності до вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України.

Позивач вказує, що йому була спричинена також і моральна шкода,яка виразилася в тому, що він на довгий час був позбавлений можливості працювати ( автомобільні перевозки є його заробітком), образ життя різко змінився, в результаті ДТП відчув сильний емоціональний стрес, наслідком якого стала повна втрата сну на тривалий час, постійні головні болі, страх перед транспортом. У зв*язку з відмовою відповідачів відшкодувати позивачу ремонт автомобіля позивача, він вимушений був сам знаходити гроші, що породжувало постійні сварки в його сім*ї. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 50000 грн.

Позивач, після уточнення позовних вимог прийнятих судом, згідно яких за заявою позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 був включений до кола відповідачів по справі , просив суд стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на його користь в відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 77676 грн.

Також позивач просить стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь в відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 10 000 грн., та стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення слухання справи в сумі 120 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала ОСОБА_2 та суду пояснила, що ОСОБА_4 є власником автомобіля НОМЕР_5 . ОСОБА_2 маючи від ОСОБА_4 довіреність на право керування автомобілем НОМЕР_5 передав управління ним ОСОБА_3 Керуючи автомобілем ОСОБА_3 скоїв ДТП, яке сталося 06.07.2009р. зіткнувшись з автомобілем ОСОБА_1, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав травми різної тяжкості та пошкодив свій автомобіль. Представник відповідача вважає, що ОСОБА_3 використовував зазначений автомобіль на законних підставах, а саме на підставі п.2.2 Правил дорожнього руху України. Вважає, що згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України відповідальність за завдану позивачу шкоду повинен нести ОСОБА_3, який винен у скоєнні ДТП і вина якого встановлена вироком суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та згоден нести солідарну відповідальність перед позивачем разом з ОСОБА_2 ОСОБА_3 також суду пояснив, що в той день коли сталася вищевказана дорожно- транспортна пригода він просив ОСОБА_2 взяти кермування автомобілем на себе ,так як ОСОБА_3 вже тривалий час був за кермом і погано себе почував через стомленність.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 в судове засідання не прибула, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином , причину неявки суду не повідомила, але надала письмові пояснення, в яких вказує, що ОСОБА_3 лише керував 06 липня 2009 р. автомобілем НОМЕР_3 і не може вважатися титульним володільцем даного транспортного засобу. В зв*язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача відносно ОСОБА_3 згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України.

Вислухавши позивача, його представника, відповідачів, представника відповідача ОСОБА_5, дослідивши надані суду письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно копії вироку Печенізького районного суду від 28.12.2009р. 06.07.2009 р. автомобіль НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_3 допустив зіткнення з автомобілем Фольксвагген транспортер держ.номер АХ 0937 СА під керуванням ОСОБА_1 та спричинив автомобілю останнього механічні ушкодження та наніс ОСОБА_1 матеріальну шкоду. ОСОБА_3було визнано винним в скоєнні злочину за ч.1 ст.286 КК України. ( а.с. 4-6).

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 148 від 27.07.2009р.- матеріальна шкода, спричинена власнику автомобиля Фольксваген Т4 держ. номер НОМЕР_2, в результаті його ушкодження складає 77676,00 ( семдесят сім тисяч шістсот сімдесят шість) грн.( а.с.7-10).

Згідно довідки управління державтоінспекції № 7149 від 20.11.2009р. - автомобіль ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_1 зареєстровано на ім*я ОСОБА_4 ОСОБА_2 використовує зазначений транспортний засіб на підставі довіреності на право керування від 25.09.2007р. ( а.с.11,12).

ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Фольксваген транспортер д.н. НОМЕР_2 згідно наданих суду правовстановлюючих документів ( а.с.117)

Згідно п.2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об*єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що 06 липня 2009 р. ОСОБА_2 в своєї присутності передав керування автомобілем НОМЕР_3 ОСОБА_3 після чого відбулася дорожньо-транспортна пригода зіткнення автомобіля марки ГАЗ-330214, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки Фольксваген транспортер д.н. НОМЕР_2 під керуванням позивача. Суд вважає, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є належними відповідачами по даній справі відповідно до вимог діючого законодавства, а саме ч.2 ст. 1187 ЦК України, п.2.2 Правил дорожнього руху України та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. . Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсягу.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача в відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 10 000 грн. суд вважає їх підлягаючими задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п.3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потрепілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов*язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується

особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом встановлено, що у зв*язку з відмовою відповідачів відшкодувати позивачу ремонт автомобіля позивача, він вимушений був сам знаходити гроші для відновлення автомобіля, ОСОБА_1 на довгий час був позбавлений можливості працювати ( автомобільні перевозки є його заробітком), так як він є приватним підприємцем (а.с 119,120).

Враховуючи вищезазначене, суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди з урахуванням ступеня вини кожного з відповідачів у рівних частинах.

Згідно п. 10 Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування

моральної (немайнової) шкоди»( Із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 1 від 27.02.2009р.) у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що події, відомі по справі, призвели до руйнування адаптивного рівня життєдіяльності ОСОБА_1, спричинили штучне обмеження у розкритті потенційних можливостей його особистості, призвели до психологічно руйнівних почуттів на рівні психалгії ( гострого душевного болю, страждання), що відбивають інтенсивні прояви високо диференційованих ( психологічно складних) переживань морально- етичного змісту, тобто ушкодили особистість ОСОБА_1, завдали йому моральної шкоди.

Таким чином суд вважає,що необхідно задовільнити вимогу позивача про стягнення моральної шкоди,та згідно з ч.3 ст.23 ЦК України визначає розмір грошового відшкодування в сумі 5 000 тис. грн.

Керуючись ст. ст. 4-8, 10, 11, 60,88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р., п.10 Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»( Із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 1 від 27.02.2009р.), п.2.2 Правил дорожнього руху України, ст. ст.23, 1167,1187,1190 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 в відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 77676 ( сімдесят сім тисяч шістсот сімдесят шість) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5 000 ( п*ять тисяч) грн. в рівних частинах з кожного по 2 500 ( дві тисячі п*ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120( ста двадцяти) грн. в рівних частинах по 60 ( шістдесят) грн. з кожного, сплачені позивачем при подачі позову до суду.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 776 (сімсот сімдесяти шести) грн. 76 коп. в рівних частинах по 388 ( триста тридцять вісім) грн. 38 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Харківської області через Печенізький районний суд Харківської області в 10- денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий: В.А.Смирнов