Справа № 1416/6159/12
Номер провадження 2/1416/2914/12
РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2012 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участі позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Текстиль», третя особа ОСОБА_3 про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Арт Текстиль», мотивуючи свої вимоги тим, що з 18.10.2011 по 04.05.2012 вона працювала в ТОВ «Арт Текстиль» на посаді продавця непродовольчих товарів в магазині «Білизна», який знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 171. 14.05.2012 отримала по пошті трудову книжку та наказ № 105-к від 08.05.2012 про припинення з нею трудового договору на підставі її заяви про звільнення за згодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки ніякої угоди сторін про її звільнення не було, ініціатором звільнення є відповідач, оскільки за його вимогою вона змушена була написати заяву про звільнення.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати незаконним наказ № 105-к від 08.05.2012 про її звільнення з посади продавця непродовольчих товарів магазину «Білизна» ТОВ «Арт Текстиль», розташованого за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 171, поновити її на посаді продавця з 08.05.2012, стягнути з відповідача на її користь компенсацію за час вимушеного прогулу із розрахунку її середньомісячного заробітку 1 220 грн., середньоденного заробітку в сумі 55,45 грн. за період з 08.05.2012 по день постановлення судового рішення, тобто в сумі 3 660 грн., у відповідності до ст. 49-3 КЗпП України стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за два місяці в сумі 2 440 грн. та витрати на юридичну допомогу в сумі 250 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свій позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені нею в позовній заяві, наполягала на задоволенні позову.

Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, надав суду письмові заперечення проти позову.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

18.10.2011 ОСОБА_1 на підставі заяви від 18.10.2011 та наказу № 224-к від 18.10.2011 була прийнята ТОВ «Арт Текстиль» на посаду продавця непродовольчих товарів магазину «Білизна», що розташований за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 171 (а. с. 47, 49).

Згідно наказу ТОВ «Арт Текстиль» №105-к від 08.05.2012, ОСОБА_1 з 08.05.2012 звільнена з посади продавця непродовольчих товарів магазину «Білизна», що розташований за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 171, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 5). Підставою для звільнення послужила заява позивачки від 08.05.2012 про звільнення з роботи за угодою сторін (а. с. 48).

Позивач не заперечує того факту, що заява про звільнення за згодою сторін написана нею власноручно, однак зазначає, що вона написана під тиском з боку відповідача. Позивач вказала, що з боку представників адміністрації відповідача їй було сказано про те, що якщо вона не напише таку заяву, інвентаризація проведена не буде.

Однак, після проведення інвентаризації позивач не зверталася ані до керівництва відповідача, ані до правоохоронних органів із зверненнями про тиск при написанні заяви про звільнення за згодою сторін.

За змістом ст. 233 КЗпП України для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі встановлено місячний термін з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Як вбачається з позовної заяви позивач отримала наказ про звільнення та трудову книжку 14 травня 2012 року. До суду позивач звернулася 30 липня 2012 року, тобто після спливу встановленого законом місячного строку для звернення.

Позивач не зазначила про поважність причин пропуску строку для звернення до суду, не просила його поновити. З відповіді Територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області від 27.06.2012 за № 730 вбачається, що звернення позивачки до прокуратури стосувалося лише спору щодо проведення з нею повного розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивач вказала, що не памятає чи оскаржувала до прокуратури своє звільнення чи ні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску позивачем строку для звернення до суду, а відтак в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Текстиль», третя особа ОСОБА_3 про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв