Справа № 709/29/2011
Провадження по справі 2/709/13/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2012 року Рахівський районний суд
Закарпатської області у складі:

головуючої -судді Бліщ О.Б.

при секретарі -Вербещук В.А.

з участю: позивача -ОСОБА_1

представника позивача -ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідачів -ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рахів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Рахівської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
заповіту недійсним, усунення від права
на спадкування та визнання права
власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом
до Рахівської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
заповіту недійсним, усунення від права
на спадкування та визнання права
власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивовано тим, що після
смерті ОСОБА_6, який являвся її
чоловіком, залишилося спадкове майно -
житловий будинок АДРЕСА_1. Спадщина
відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6. Позивачка, за місцем відкриття
спадщини, подала до Рахівської
державної нотаріальної контори
Закарпатської області заяву про видачу
їй свідоцтва про право на спадщину, при
цьому пред'явила нотаріусу заповіт від
імені ОСОБА_6, за яким останній заповів
їй все своє майно, в тому числі,
житловий будинок АДРЕСА_1, який належав
померлому в цілій частині на праві
приватної власності.

Однак, позивачці стало відомо про
існування іншого заповіту, який
вчинено також від імені ОСОБА_6, за яким
все своє майно спадкодавець заповів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у рівних частках.

У зв'язку із наведеним позивачка вважає
даний заповіт, посвідчений нотаріусом
Рахівської ДНК 20.05.1997 року, недійсним з
наступних підстав.

Як зазначається у позовній заяві,
оспорюваний заповіт суперечить
особистому волевиявленню спадкодавця,
так як в період з 2000 року по 2008 рік,
тобто, до часу настання його смерті,
спадкодавцем неодноразово були
надіслані письмові прохання на ім'я
голови м. Рахова, Закарпатської області
про те, що після його смерті майно
повинно залишитися у власності
позивачки.

З цих підстав позивачка вважає, що
заповіт, складений на ім'я ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не підписаний особисто ОСОБА_6, а
сторонньою особою, так як на момент
вчинення заповіту, тобто, 20.05.1997 року,
спадкодавець не підтримував жодних
стосунків із відповідачами.

Крім того, позивачка зазначає, що її
чоловік важко хворів останній час,
через похилий вік був у безпорадному
стані, потребував постійного
спілкування, догляду та матеріальної
допомоги.

Відповідачі не проявляли наміру
відновити із своїм батьком добрих
відносин та не враховували його стану
здоров'я, жодної матеріальної допомоги
спадкодавцю не надавали. Упродовж
останніх років, спадкодавець, як
зазначає позивачка, окрім фізичного
болю, який спричиняла йому хвороба,
зазнавав душевних страждань у зв'язку
із поведінкою відповідачів, постійно
покладав надію на те, що відповідачі
змінять своє ставлення до нього.

Позивачка вважає, що відповідачі, маючи
можливість надавати матеріальну
допомогу та моральну підтримку
спадкодавцю, свідомо ухилялися від
надання такої. Посилається на те, що
даний житловий будинок утримується нею
та обслуговується після смерті
чоловіка, утримується нею та
обробляється й земельна ділянка, на
якій розташований будинок.

На підставі наведеного позивачка
просила визнати недійсним заповіт,
посвідчений нотаріусом Рахівської
державної нотаріальної контори від
20.05.1997 року, що зареєстрований за № 758,
вчинений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від
права на спадкування за законом після
смерті їхнього батька -ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Рахові,
Закарпатської області та визнати за
нею право власності на все спадкове
майно, що належало ОСОБА_6, в тому числі,
на житловий будинок АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка та її
представник, ОСОБА_2, позовні вимоги
підтримали у повному обсязі,
покликаючись на доводи наведені в
позовній заяві, просять таку
задовільнити. Питання про судові
витрати на вирішення суду не ставлять.

Відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх
представник ОСОБА_5 в судовому
засіданні ствердили, що ОСОБА_6 будучи
одноосоібним власником майна,
розпорядився ним на власний розсуд, при
цьому жодних порушень, під час
нотаріального оформлення його
волевиявлення (складання та
посвідчення заповіту) допущено не було.
Тому вважають, що підставдля
скасування заповіту не має. На їх думку
не доведено в суді й підстав для
усунення їх від спадкування оскільки
вони є спадкоємцями за хзаповітом а не
за законом, окрім того батько
відповідачів не потребував фінансової
допомоги, оскільки отримував високу
пенсію, а морально вони його
підтримували, навідували його,
допомагали фізично (роботою по
господарству). Окрім того просять суд
звернути увагу на те що позивачкою
пропущено строк звернення до суду. З
наведених підстав просять у позові
відмовити.

Представник Рахівської державної
нотаріальної контори, в судове
засідання повторно не з'явилася, про
час та місце розгляду справи
повідомлена належним чином, про що
свідчать судові розписки, які
містяться в матеріалах справи.

У відповідності до положень статті 38
ЦПК України сторона, третя особа, особа,
яка відповідно до закону захищає права,
свободи чи інтереси інших осіб, а також
заявники та інші заінтересовані особи
в справах окремого провадження (крім
справ про усиновлення) можуть брати
участь у цивільній справі особисто або
через представника. Особиста участь у
справі особи не позбавляє її права мати
в цій справі представника.

Суд не позбавив представника
Рахівської держнотконтори можливості
взяти участь у судових засіданнях, а
тому суд вважає, що процесуальні права
відповідача, в тому числі, право на
судовий захист особисто або через
свого представника, судом не порушено,
а сторона справи ним не скористалась у
порядку та формі, передбаченими чинним
законодавством.

Заслухавши сторін, дослідивши
матеріали справи суд приходить до
висновку, що у позові гр-ки ОСОБА_1 до
Рахівської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання
заповіту недійсним, усунення від права
на спадкування та визнання права
власності на спадкове майно слід
відмовити з наступних підстав.

У відповідності до положень статті 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч.ч.1-2 ст.59 ЦПК України).

У ході судового дослідження достовірно
встановлено, що на ім'я позивачки,
ОСОБА_1, спадкодавцем, ОСОБА_6, 16.02.1995
року складено заповіт та посвідчено
його нотаріусом Рахівської державної
нотаріальної контори Закарпатської
області, згідно якого позивачка, у
випадку смерті спадкодавця,
являтиметься власником всього його
майна, де б воно не перебувало та з чого
б воно не складалося, а також всього
того, що по закону належатиме
спадкодавцю, в тому числі, житлового
будинку АДРЕСА_1.

Разом з тим, судом достовірно
встановлено, що нотаріусом тієї ж
державної нотаріальної контори 20.05.1997
року спадкодавцем, ОСОБА_6, складено
заповіт на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4, згідно
якого все майно, яке по закону буде
належати спадкодавцю на день смерті, в
тому числі, спірний житловий будинок
АДРЕСА_1, належатиме відповідачам,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у рівних частинах.

Відповідно до змісту та дати складання
заповітів (16.02.1995 року та 20.05.1997 року)
спірні правовідносини в цій частині
врегульовуються положення Цивільного
кодексу УРСР (в ред.1963 р.).

У відповідності до положень статті 544
ЦК УРСР (в ред.1963 р.) заповідач вправі в
будь-який час змінити або скасувати
зроблений ним заповіт, склавши новий
заповіт. Заповіт, складений пізніше,
скасовує попередній заповіт повністю
або в частині, в якій він йому
суперечить. Заповідач може скасувати
або змінити заповіт, подавши про це
заяву нотаріусу, завідуючому державним
нотаріальним архівом, а в населених
пунктах, де немає нотаріусів, -
посадовій особі виконавчого комітету
сільської, селищної, міської Ради
народних депутатів, яка вчиняє
нотаріальні дії.

Враховуючи те, що спадкодавцем, ОСОБА_6,
20.05.1997 року у Рахівській державній
нотаріальній конторі Закарпатської
області складено заповіт на ім'я ОСОБА_3
та ОСОБА_4, згідно якого все майно, яке
по закону буде належати спадкодавцю, в
тому числі, спірний житловий будинок
АДРЕСА_1, належатиме відповідачам,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд вважає, що
заповідач, ОСОБА_6, в силу вимог частини
1 статті 544 ЦК УРСР (в ред.1963 р.)
скористався своїм правом щодо
визначення правового статусу
нерухомого майна, належного йому на
праві приватної власності, після
відкриття спадщини на це майно.

В силу приписів частини 2 цієї ж статті
цього ж Кодексу, заповіт, складений та
посвідчений 16.02.1995 року нотаріусом
Рахівської державної нотаріальної
контори Закарпатської області, згідно
якого позивачка, ОСОБА_1, у випадку
смерті спадкодавця, ОСОБА_6,
являтиметься власником всього його
майна, де б воно не перебувало та з чого
б воно не складалося, а також всього
того, що по закону належатиме
спадкодавцю, в тому числі, житлового
будинку АДРЕСА_1, є недійсним, оскільки
наступним заповітом від 20.05.1997 року,
він, як попередній, скасований
повністю.

Суд не бере до уваги посилання
позивачки у позовній заяві та
пояснення, надані нею в судовому
засіданні на ті обставини, що
оспорюваний заповіт суперечить
особистому волевиявленню спадкодавця,
так як в період з 2000 року по 2008 рік,
тобто, до часу настання його смерті,
спадкодавцем неодноразово були
надіслані письмові прохання на ім'я
голови м. Рахова, Закарпатської області
про те, що після його смерті майно
повинно залишитися у власності
позивачки, оскільки із змісту цих
листів вбачається, що ОСОБА_6 клопотав
відповідні органи забезпечити належне
проживання ОСОБА_1 у його будинку до дня
її смерті. Дані обставини не
спростовують вимоги заповіту,
посвідченого у відповідності до
положень Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України N 18/5 від
14.06.94 року, та не являються достатніми
для суду підставами для задоволення
позову.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що
у відповідності до положень частини 1
статті 1241 ЦК України позивачка, як
непрацездатна вдова, спадкує,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка), цього прва
позивачка не позбавлена і вправі
звернутися до нотаріальної контори з
відповідною заявою.

Суд не може взяти до уваги доводи
позивачки в частині скасування
заповіту з підстав не підписання
оспорюваного заповіту особисто гр-ном
ОСОБА_6, а підписання його, заповіту,
сторонньою особою, та того, що на момент
вчинення заповіту, тобто, 20.05.1997 року,
спадкодавець не підтримував жодних
стосунків із відповідачем.

У відповідності до положень статті 57
ЦПК Кодексу України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно
до положень частини 2 статті 59 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

На клопотання позивачки під час
судового розгляду справи ухвалою суду
було призначено судову почеркознавчу
експертизу, однак, з підстав не
виконання вимог експертної установи
щодо проведення позивачкою оплати
робіт експерта при проведенні
почеркознавчої експертизи цивільна
справа повернути експертною установою
до суду без проведення відповідної
експертизи.

У відповідності до положень частин 1-2
статті 86 ЦПК України витрати, пов'язані
з переїздом до іншого населеного
пункту свідків, спеціалістів,
перекладачів, експертів, найманням
ними житла, а також проведенням судових
експертиз, несе сторона, яка заявила
клопотання про виклик свідків,
залучення спеціаліста, перекладача та
проведення судової експертизи. Кошти
на оплату судової експертизи вносяться
стороною, яка заявила клопотання про
проведення експертизи. Якщо клопотання
про проведення експертизи заявлено
обома сторонами, витрати на її оплату
несуть обидві сторони порівну. У разі
не оплати судової експертизи у
встановлений судом строк суд скасовує
ухвалу про призначення судової
експертизи.

Висновок експерта є одним із доказів,
на які сторона може посилатися, як на
доводи своїх позовних вимог чи
спростувань, заявленого до неї,
цивільного позову, однак, не являється
для суду основним доказом. Окрім того,
суд з метою захисту прав позивачки,
своєю ухвалою від 07 лютого 2011 року
повторно, за її клопотанням, призначив
по даній справі судову поччеркознавчу
експертизу. Однак, дана ухвала також
повернута без виконання, у зв`язку з
ненаданням необхідного матеріалу для
проведення експертизи.

Враховуючи те, що доводи позивачки щодо
незаконності оспорюваного заповіту
через не підписання його особисто
заповідачем, ОСОБА_6, а підписання його
сторонньою особою, не доведено
позивачкою в ході судового розгляду
справи, з цих підстав суд вважає
недоведеними вимоги позовної заяви
щодо незаконності оспрюваного
заповіту.

Суд, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог в частині усунення
відповідачів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, від
спадкування після смерті їхнього
батька, посилається на те, що в ході
судового розгляду справи позивачкою не
надано суду, а судом не здобуто
переконливих, належних та достатніх
доказів того, що відповідачі ухилялися
від надання відповідної допомоги
спадкодавцеві, а сам спадкодавець був у
безпорадному фізичному чи
психологічному стані.

Однак, враховуючи те, що суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог в частині
визнання заповіту недійсним, питання
щодо усунення відповідачів від права
на спадкування за законом, не базується
на правових нормах та не може бути
застосовано судом по відношенню до
відповідачів, оскільки вони на даний
час являються спадкоємцями за
заповітом.

Разом з тим, суд повинен при розгляді
справи всебічно та повно дослідити всі
обставини справи з метою усунення всіх
суперечностей, розглянути всі доводи
сторін та винести обґрунтоване,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, рішення (ч.3 ст.213
ЦПК України).

У зв'язку із цим суд вважає за необхідне
обґрунтувати свої доводи щодо відмови
у задоволенні позову в частині
усунення відповідачів від права на
спадкування з наступних доводів.

У відповідності до положень статті 1224
ЦК України суд може усунути особу від
права на спадкування за законом, якщо
буде встановлено, що вона ухилялася
від надання допомоги спадкодавцеві,
який через похилий вік, тяжку хворобу
або каліцтво був у безпорадному стані.
Однак, зважаючи на докази, отримані
судом в ході розгляду справи,
спростовуються доводи позивачки щодо
ненадання відповідачами матеріальної
допомоги та моральної підтримки
спадкодавцю чи доказів їх свідомого
ухиляння від надання такої допомоги.

В ході отримання в суді пояснень
позивачки, останньою було підтверджено
той факт, що її чоловік, ОСОБА_6, за
останні місяці свого життя, а саме у 2008
році отримував пенсію у розмірі 3200
(трьох тисяч двохсот) гривень, що було у
значному розмірі більшою
середньостатистичної пенсії по району
чи мінімальної пенсії, встановленої
чинним законодавством.

В матеріалах справи знаходиться лист
гр-на ОСОБА_6, наданий в додатках
позивачкою до позовної заяви,
датований ним 29.01.2008 року, в якому ним,
ОСОБА_6, власноручно розписується той
факт, що його дочка, вона ж
відповідачка, навідувала його, а син
«інколи прийде, поколе дрова, принесе
води на кухню», чим самим
спростовується факт ненадання
відповідачами посильної допомоги
своєму батькові в останній час його
життя.

Суд бере до уваги лист (спілки
Ветеранів), який знаходиться в
матеріалах справи, яким
підтверджується факт спілкування
ОСОБА_3 зі своїм батьком,

За таких обставин суд, беручи у
сукупності всі докази здобуті в ході
розгляду справи, вважає доводи
позивачки недоведеними, а тому такими,
що не підлягають до задоволення.

При цьому, суд у відповідності до
положень статті 212 ЦПК України
зазначає, що при розгляді справи оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Крім того, суд вважає, що позивачкою
пропущено строк звернення до суду за
захистом порушеного права в частині
визнання заповіту недійсним, який не
підлягає поновленню з наступних
підстав.

У відповідності до положень статей 256-257
ЦК України позовна давність - це строк,
у межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч.1 ст.261 ЦК України).

Обставини щодо наслідків спливу
позовної давності врегульовуються
положеннями статті 267 ЦК України,
згідно частин 2-5 якої заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності. При
цьому, позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові,
якщо суд не визнає поважними причини
пропущення позовної давності.

Як вбачається із матеріалів позовної
заяви, позивачка звернулася до суду із
вимогою скасування заповіту,
посвідченого нотаріусом Рахівської
державної нотаріальної контори
Закарпатської області 20.05.1997 року від
імені спадкодавця, ОСОБА_6, та
складеного на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

При цьому, не наголошує увагу суду про
час, коли їй стало відомо про
оспорюваний заповіт. Разом з тим, суд
констатує той факт, що з часу
посвідчення оспорюваного заповіту та
пред'явлення позивачкою, як особою,
права якої оспорюваним заповітом на
спадкове майно були порушені, пройшло
більше часу, ніж встановлено
законодавцем положеннями статті 257 ЦК
України.

Позивачка ні в позовній заяві, ні
усними чи письмовими клопотаннями в
ході судового розгляду справи до
закінчення судового слідства не
заявляла суду клопотання про
поновлення пропущеного процесуального
строку звернення до суду за захистом
порушеного права, що у відповідності до
положень частини 3 статті 267 ЦК України
є підставою для суду у відмові в
задоволенні позову.

Отже, заслухавши та дослідивши
пояснення сторін та їх представників,
суд вважає їх недостатніми для
задоволення позову та недоведеними
позивачем в ході судового розгляду
справи.

Враховуючи наведене та зважаючи на
обставини справи, ті докази, які були
здобуті судом в ході розгляду справи,
суд приходить до висновку, що у позові
ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Питання щодо розподілу судових витрат
судом не вирішується в силу того, що
позивач перед судом такої вимоги не
ставив.

Керуючись положеннями ст.ст.10, 58,
60, 83, 88, 209, 212, 213, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Рахівської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
заповіту недійсним, усунення від права
на спадкування та визнання права
власності на спадкове майно -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено у судову
палату з цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області через
Рахівський районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: Бліщ О.Б.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного
суду:
Бліщ О.Б.