Справа № 1013/8416/2012
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2012 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Чернов Д. Є.

при секретарі Радзівон С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ірпінського міського суду при судовому розгляді цивільну справу за позовом Міністерства закордонних справ України до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

Позивач у вересні 2012 року звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що у вересні 2011 року інспекційною групою МЗС України було проведено позапланову перевірку діяльності Генерального консульства України в Мілані за 2009-2010 роки та 9 місяців 2011 року. Під час перевірки було виявлено невірне застосування консульськими посадовими особами ГКУ в Мілані тарифів консульського збору при засвідченні вірності підписів двох чи більше заявників на одній заяві чи одній довіреності. Консульськими посадовими особами ГКУ в Мілані у таких випадках оплати бралася не за кожний підпис заявника, а за документ. Як наслідок, державі нанесено збитків на загальну суму 12 650 євро, у тому числі у результаті дій віце-консула ОСОБА_1 3 792 євро. За результатами позапланової перевірки діяльного ГКУ в Мілані МЗС України видано розпорядження Про результати перевірки діяльності ГКУ в Міланівід 31.10.2011 року № 233, щодо вжиття заходів для усунення недоліків по роботі ГКУ в Мілані та відшкодування нанесених державі збитків. Відповідно до п. 5 Розпорядження щодо забезпечення відшкодування недоотриманих ГКУ в Мілані консульських надходжень у звязку з невірним вчиненням консульських дій, МЗС України було направлено ОСОБА_1 лист щодо добровільного відшкодування даних коштів. За результати проведеною інспекційної перевірки ГКУ в Мілані від Відповідача було отримано пояснення з приводу невірного застосування тарифів консульського збору.

В звязку з вищевикладеним, просили стягнути з Відповідача 3 792,00 євро на користь Позивача борг у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день сплати, на рахунок МЗС.

Представники Позивача в судове засідання зявилися, позов підтримали в повному обсязі, просили його задоволити.

Представники Відповідача в судове засідання зявилися, позов не визнали в повному обсязі, заперечували проти його задоволення.

Заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача та вивчивши по справі письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що у вересні 2011 року інспекційною групою МЗС України було проведено позапланову перевірку діяльності Генерального консульства України в Мілані за 2009-2010 роки та 9 місяців 2011 року, що підтверджується актом від 11.10.2011 року № 107/1-907-34дск. (а.с.50-86). За результатами позапланової перевірки діяльного ГКУ в Мілані МЗС України видано розпорядження Про результати перевірки діяльності ГКУ в Міланівід 31.10.2011 року № 233, щодо вжиття заходів для усунення недоліків по роботі ГКУ в Мілані та відшкодування нанесених державі збитків (а.с.5-7). Відповідно до п. 5 Розпорядження щодо забезпечення відшкодування недоотриманих ГКУ в Мілані консульських надходжень у звязку з невірним вчиненням консульських дій, МЗС України було направлено ОСОБА_1 лист щодо добровільного відшкодування даних коштів, що підтверджується листом від 27.12.2011 року (а.с.9). За результати проведеною інспекційної перевірки ГКУ в Мілані від Відповідача було отримано пояснення з приводу невірного застосування тарифів консульського збору, що підтверджується службовими записками (а.с.11-12, 13). Відповідач є працівником Міністерства закордонних справ України, що підтверджується довідкою №212/17-927-50 від 07.12.2012 р. (а.с.49)

Представники позивача в судовому засіданні обґрунтовують свої позовні вимоги статтею 1166 Цивільного кодексу України, однак відносини між сторонами регулюються нормами Кодексу законів про працю України, а тому позовні вимоги з підстав зазначених представниками позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно з ст. 134 КЗпП України Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків;

8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Згідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

В судовому засіданні, було встановлено, що між Позивачем і Відповідачем не було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно у Позивача відсутні підстави для стягнення з Відповідача шкоди у повному розмірі.

Наведені обставини стверджуються копією довідки №212/17-927-50 від 07.12.2012 р., копією розпорядження від 31.10.2011 року № 233, копією службової записки Відповідача, актом від 11.10.2011 року № 107/1-907-34 дск. позапланової перевірки діяльності Генерального консульства України в Мілані за період 2009-2010 рр. та 9 місяців 2011 року та іншими матеріалами справи.

На підставі ст. ст. 130, 132, 134, 135-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 3, 4, 6-8, 10, 15, 30, 57, 60, 64, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в позові повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_2