Справа № 1416/6404/12
Номер провадження 4-с/1416/67/12
Ухвала

Іменем України

02 жовтня 2012 року Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо не скасування заходів примусового виконання рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2012 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_2 в якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не скасування вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, а саме не направлення постанови про закінчення виконавчого провадження № 27930104 від 23.03.2012 до Державної прикордонної служби України та не провадження інших можливих дій для зняття ОСОБА_1 з контролю осіб (боржників), яких згідно з судовим рішенням тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 у своїй скарзі зазначив, що 25.07.2012 мав намір тимчасово виїхати за межі України, але при перетинанні державного кордону отримав рішення про відмову в перетинанні державного кордону України на підставі ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.10.2011. Та оскільки, 23.03.2012 старшим державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_2 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 27930104, у звязку із зведенням якого у відношенні заявника було винесено ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, і зазначена постанова була доступна в електронному вигляді на сайті ДВС, він був впевнений щодо зняття усіх вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, оскільки це передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Вважає бездіяльність старшого державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_2 щодо не направлення до Державної прикордонної служби України вищезазначеної постанови неправомірною і такою що порушує права скаржника, а тому змушений звернутися до суду з даною скаргою.

В судове засідання сторони 20.08.2012, 03.09.2012 та 02.10.2012 не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини.

23.03.2012 старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби ММУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом по справі № 2-279/2011, виданим 13.07.2011 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 індексу інфляції 355 047,76 грн., 3% річних 58 573,78 грн., судовий збір 1 700 грн., ІТЗ 30 грн., всього 415 351,54 грн.

Скаржник ОСОБА_1 звернувся із даною скаргою у звязку із тим, що 25.07.2012 йому було відмовлено в перетинанні державного кордону України на підставі ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.10.2011 та оскільки виконавче провадження за вищезазначеним виконавчим листом, в звязку із примусовим виконанням якого, ухвалою Заводського суду м. Миколаєва від 17.10.2011 його було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, було закінчено, вважає що бездіяльність старшого державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_2 щодо не скасування вжитих заходів примусового виконання рішення, а саме не направлення постанови про закінчення виконавчого провадження до Державної прикордонної служби України та не провадження інших можливих дій для зняття його з контролю осіб (боржників), яких згідно з судовими рішеннями тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України слід визнати неправомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу до суду або іншого органу, який його видав, арешт, накладений на майно, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також проводяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, встановлених законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги скаржника обґрунтовані та скарга підлягає задоволенню, оскільки старший державний виконавець Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_4 не провела дії для зняття ОСОБА_1 з контролю осіб (боржників), яких згідно з судовим рішенням тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України та не направила постанову про закінчення виконавчого провадження до Державної прикордонної служби України чим було порушено право скаржника вільно залишати територію України.

Керуючись ст. ст. 386, 387 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо не скасування заходів примусового виконання рішення задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби ММУЮ ОСОБА_2 щодо не скасування вжитих заходів примусового виконання рішення, а саме не направлення постанови про закінчення виконавчого провадження № 27930104 від 23.03.2012 до Державної прикордонної служби України та не провадження інших можливих дій для зняття ОСОБА_1 з контролю осіб (боржників), яких згідно з судовими рішеннями тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

Ухвала може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя В. В. Кокорєв