Номер провадження2/2603/5453/12
РІШЕННЯ

іменем України

01 листопада 2012 рокуДеснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Саламон О.Б.

при секретарі Солодухіній Н.С.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Київська регіональна дирекція АТ СГ «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача завдану внаслідок ДТП матеріальну та моральну шкоду у розмірі 5016,02 грн. та 20 000 грн. відповідно.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що 09 грудня 2010 року о 17:20 год. по вул. Бальзака, 28 у м. Києві на пішоходному переході на нього було здійснено наїзд автомобілем «Рено», за кермом якого знаходився відповідач. Причиною ДТП є порушення відповідачем ПДР України, що призвело до травмування, внаслідок чого він, як потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а щодо відповідача було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 286 КК України. Завдано і моральну шкоду, яка полягає в тривалих фізичних стражданнях, втратою здоров'я, порушенням звичайного режиму життя. Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати завдані збитки.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене в позові, при цьому позивач зазначив, що переходив дорогу у передбаченому законом місці - на пішохідному переході.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що саме він після ДТП надав першу допомогу та викликав працівників міліції, при цьому саме позивач порушив ПДР України, оскільки був у темному одязі, не виділив себе ніякими розпізнаючими ознаками, не вжив заходів щодо власної безпеки.

Представник відповідача зазначила про те, що цивільно - правова відповідальність відповідача застрахована згідно з вимогами чинного законодавства і саме Київська регіональна дирекція АТ СГ „ТАС" взяла на себе зобов'язання з відшкодування витрату разі настання страхового випадку.

Представник третьої особи - Київська регіональна дирекція АТ СГ „ТАС" в судове засідання не з"явився, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Судом ставилося на обговорення питання щодо залучення страхової компанії в якості співвідповідача, однак сторона позивача заперечувала щодо залучення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо задоволення позову з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено наступне.

09 грудня 2010 року о 17:20 год. по вул. Бальзака, 28 у м. Києві на пішоходному переході на позивача було здійснено наїзд автомобілем «Рено», за кермом якого знаходився відповідач.

Причиною ДТП є порушення відповідачем ПДР України, що призвело до травмування відповідача, внаслідок чого він отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді розриву внутрішньої частини медіальної колатеральної зв'язки лівого колінного суглобу з крововиливом в порожнину суглобу, а вказані наслідки, які настали, перебувають у причинному зв'язку з порушенням відповідачем правил безпеки дорожнього руху.

Порушення відповідачем правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження підтверджується і висновками судів.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі акту амністії звільнено від призначеного покарання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду у розмірі 4 997,02 грн. та 20 000 грн. відповідно.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2012 року вище зазначений вирок скасовано, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі акту амністії, провадження по справі закрито.

Тобто, володільцем джерела підвищеної небезпеки на момент ДТП був відповідач, який на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом, що визнавалося сторонами по справі та у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в Київській регіональній дирекції АТ СГ „ТАС", забезпеченим ТЗ є автомобіль «Рено» АА 0240 НХ, а особою, відповідальність якого застрахована, є відповідач.(а.с.36)

Доводи відповідача про те, що позивач, який перебував на пішохідному переході, порушив ПДР України, оскільки був у темному одязі, без належних розпізнаючих знаків, при цьому останній не вжив заходів для належної безпеки, не виділив себе на дорозі і сам налетів на автомобіль, суд відхиляє відносить бажання відповідача ухилитися від відповідальності, оскільки безумовне виконання водієм ПДР про надання переваги пішоходу на нерегульованому пішоходному переході не ставиться законодавцем в залежність від погодних умов і освітлення на місці пригоди і від виконання будь - яких умов пішоходом, крім заборони раптово виходити і вибігати на пішохідний перехід, але така поведінка позивача не встановлена в судовому засіданні.

Суд не вбачає підстав для висновку про зловживання потерпілим своїм правом на перевагу в русі.

Згідно з ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 даної статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто, зазначеною нормою закону встановлено відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка стала наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини в цьому його володільця.

Виходячи зі змісту ч. 5 цієї статті, не допускається звільнення особи, відповідальної за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки від обов'язку відшкодувати шкоду у зв'язку з необережністю (в тому числі і грубою) потерпілим.

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (доход), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також і відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, тощо.

Суд вважає, що позивачем понесені обґрунтовані витрати, які пов'язані зі стаціонарним та амбулаторним лікуванням, придбанням лікарських препаратів в розмірі. Стороною позивача надано калькуляцію, згідно з якою зазначено саме обґрунтовані витрати у розмірі 5 016,02 грн. (а.с.8-13)

Тобто, квитанції та товарні чеки є письмовими доказами, що відповідають положенням ч. 2 ст. 57 ЦПК України.

Будь - яких доказів на їх спростування представником відповідача не подано.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди то згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України в разі, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки вона також відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Доводи про спричинення моральної шкоди позивач пов"язує з душевними стражданнями, яких він зазнав у зв'язку з протиправними діями відповідача, обмеженні у реалізації своїх уподобань і бажань, порушенні нормальних життєвих зв'язків, додаткових зусиль для організації лікування та свого життя.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює у 20 000 грн., суд враховує вище викладене, ступінь вини та, керуючись роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", при з"ясуванні доказів на підтвердження факту заподіяння моральних страждань, дійшов висновку, що сума немайнового позову обґрунтована і доведена у повному обсязі.

Вимога позивача щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, ґрунтується на ст. 1187 ЦК України, оскільки відповідач під час ДТП і травмування мав перевагу в русі і не зловживав своїм правом.

Суд вважає доведеним, що підлягають відшкодуванню моральні страждання потерпілого, які оцінені позивачем в 20 000 грн., і у суду немає підстав сумніватися, що саме такий грошовий еквівалент в даному конкретному випадку мають моральні страждання ОСОБА_1 від:

-травмування;

-фізичного болю;

-тривалого лікування;

-поведінки відповідача, який з моменту ДТП - 09 грудня 2010 року не вчиняв жодних дій щодо відшкодування шкоди;

-неможливості виконання позивачем трудових обов'язків у повному обсязі;

-неможливості забезпечувати сім"ю, оскільки чотири місяці не працював;

-станом на день розгляду справи функції лівого колінного суглобу не відновилися і можливість операційного втручання існує і на даний час;

-прикутості до ліжка і безпорадності від порушення нормального перебігу і якості життя, від зміни сімейних зв'язків, від втрати роботи і інших негативних наслідків травмування.

Разом з тим, з урахуванням положення ч. З ст. 23 ЦК України, позовні вимоги не виходять за розумні межі і суд вважає їх справедливими.

Як роз'яснено у Методичних рекомендаціях «Відшкодування моральної шкоди» (ОСОБА_3 юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 р.), моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи; будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Доводи представника відповідача про факт неможливості відшкодування шкоди, оскільки на утриманні має дітей та має обов'язок щодо кредитних правовідносин, не заслуговують на увагу, оскільки кредитні зобов'язання не впливають на відносини щодо відшкодування шкоди заподіяної відповідачем внаслідок злочину.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, суд дійшов висновку щодо задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної та моральної шкоди суми у розмірі 5106,02 грн. та 20 000 грн. відповідно.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 2 200 грн., які не перевищують граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, а саме 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (підготовка документів, скарг, заяв, уточнення позовних вимог у відповідності до Договору про надання правової допомоги) та участь в судових засіданнях, при цьому з 01 липня 2012 р. розмір мінімальної заробітної плати у відповідності до Закону „Про Державний бюджет України на 2012 рік становить 1102 грн.; 40 % з 1102 грн. (1102*40%= 440,8 грн. за 1 год.); з 01 жовтня 2012 р. - 1 118 грн. (1118*40%= 447,2 грн. за 1 год.), що відноситься також до судових витрат та на підставі ст. ст. 79,85 ЦПК України підлягають задоволенню та підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 321,90 грн. (214, 60 грн. та 107,30 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213 - 215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1187, 1191, 1194 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди - 5016,02 грн., на відшкодування моральної шкоди - 20 000 грн. та понесені витрати за правову допомогу - 2 200 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського

районного суду м. Києва ОСОБА_4Б