АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/8312/12 Справа № 2о/0417/87/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Пономарь З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Горлаковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2012 року відмову у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_2, зацікавлена особа Відкрите акціонерне товариство Дніпрометиз про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2012 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_2, зацікавлена особа ВАТ Дніпрометиз про встановлення фактів, що мають юридичне значення (а.с.3).

В апеляцiйнiй скарзi ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали судді та відкрити провадження по справі з тих пiдстав, що судом порушено норми процесуального права (а.с.5-6).

Перевiривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегiя суддiв вважає, що скарга підлягає відхиленню, а ухвала судді залишенню без змін з наступних пiдстав.

Відповідно до ст. 122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим кодексом.

Згідно п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та просив встановити факт каліцтва 07 квітня 1995 року, працюючи на ВАТ Дніпрометиз та встановлення середнього заробітку.

За таких обставин суд правильно дійшов висновку про те, що в своїй заяві заявник ставить вимоги, які підлягають розгляду в порядку позовного, а не окремого провадження, тобто не є беспірними, потребують доказування з посиланням на джерела походження та додаткової перевірки. Перелічені факти, які просив встановити заявник, не відносяться до категорії фактів, встановлення яких можливе в порядку ст. 256 ЦПК України.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 256 ЦПК України та розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.1 постанови від 31 березня 1995 року N 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На підставі ст. 22 Закону України Про охорону праці роботодавець повинен організовувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими обєднаннями профспілок.

Згідно з п. 13 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року N 1112, обстеження місця нещасного випадку, одержання пояснень потерпілого, свідків та причетних до нещасного випадку осіб, зясування обставин і причин нещасного випадку, визначення, чи повязаний цей випадок з виробництвом, установлення осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці та складання акту розслідування нещасного випадку віднесено до компетенції утвореної роботодавцем комісії з розслідування нещасного випадку. У судовому порядку факт нещасного випадку встановлюється лише у разі ліквідації підприємства-роботодавця (ч. 2 п. 26 Порядку).

Отже, законом визначено порядок установлення факту нещасного випадку на виробництві.

У разі незгоди потерпілого зі змістом акта про нещасний випадок питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, чиє рішення може бути оскаржене у судовому порядку (чч. 3, 4 ст. 22 Закону України Про охорону праці, пп. 37, 38 Порядку).

Отже, вимога про встановлення факту нещасного випадку на виробництві не підлягає розгляду в суді.

Таким чином, ухвала судді відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,312,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: