Справа № 2-1306/263/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 березня 2012 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді - Павлів З.С.

при секретарі - Михавко І.В.

з участю представника позивача- адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? ідеальну частину земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на ? ідеальну частину земельної ділянки площею 830 кв.м., передану у приватну власність відповідачеві ОСОБА_3 для ведення садівництва по вул. Івана Мазепи, №25 в м. Стебнику Львівської області .

Позов мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі до 16 грудня 2009 року.

30 червня 2010 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду були задоволені її позовні вимоги до колишнього чоловіка, відповідача по справі ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Вказаним рішенням суд від 30.06.2012 року за нею, ОСОБА_2 було визнано право власності на ? ідеальну частину житлового будинку №25 з господарськими будівлями по вул. Ів. Мазепи в м. Стебнику та, відповідно, на ? ідеальну частину земельної ділянки площею 1000 кв.м., призначеної для обслуговування будинку за вищевказаною адресою. Даний будинок був придбаний нами згідно договору купівлі-продажу від 05.02.2008 року разом із земельною ділянкою площею 1309 кв.м. В подальшому, під час перебування у шлюбі, до неї була приєднана ділянка в розмірі 521 кв.м. із земель міської ради.

Як наслідок, під час перебування в шлюбі з відповідачем, останньому на підставі п.2.3. рішення № 161 від 03.06.2003 року сесії Стебницької міської ради була передана у приватну власність за вищевказаною адресою земельна ділянка площею 1000 кв.м. для обслуговування будинку та земельна ділянка площею 830 кв.м. для ведення садівництва, з приводу визнання права власності на яку вона і подала позов до суду. ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 045714 від 23 жовтня 2003 року згаданого розміру також був оформлений на прізвище відповідача - ОСОБА_3 Останній на даний час категорично заперечує її право на користування даною ділянкою.

Виходячи зі змісту ст. ст. 60,61 Сімейного кодексу України спільною сумісною власністю подружжя є набуте подружжям майно за час шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка визнаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором . Тому вважає, що оскільки спірна земельна ділянка площею 830 кв.м. була безоплатна передана та приватизована відповідачем під час її перебування у шлюбі з ОСОБА_5, вона має право на її частину нарівні з ним. Оскільки відповідач не має наміру добровільно вирішити даний спір, змушена звернутися з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. В обгрунтування своїх вимог додатково суду пояснила, що дійсно рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 30.06.2010 року за нею було визнано право власності на ? ід.частину житлового будинку та фактично земельної ділянки площею тільки 1000 кв.м., про що вона дізналась на даний час в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО при оформленні правовстановлюючих документі на своє прізвище. Ділянка площею 830 кв.м взагалі не була предметом судового розгляду, оскільки ще під час перебування в шлюбі відповідач забрав всі документи на будинок та землю, і тому останній заявляє про те, що власником частини цієї ділянки є лише він. Хоча житловий будинок та господарські споруди, поділені між нею та відповідачем на підставі судового рішенням, знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1830 кв.м., яка повністю огороджена і за своїм цільовим призначенням використовувалась ними під час перебування у шлюбі для обслуговування житлового будинку ( 0,1000 га ) та ведення садівництва ( 0,0830 га ).

Представник позивачки адвокат ОСОБА_1 позицію ОСОБА_2 підтримав. Додатково суду пояснив, що акт про право власності на земельну ділянку, питання поділу якої ставиться в даній справі, виданий того ж числа і за тією ж адресою, що і акт, який розглядався у справі про поділ спільного майна подружжя. Однак, він не був предметом розгляду. Частина земельної ділянки, на якій знаходиться будинок і господарські споруди, право на половину яких має позивачка, рішенням суду не охоплювалося. Мова йде не про окрему земельну ділянку, а саме про ділянку, на якій знаходиться будинок і господарські споруди.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задовлення позову з тих підстав, що земельна ділянка для ведення садівництва площею 830 кв.м., яка знаходиться по вул. Івана Мазепи,№25 в м. Стебнику Львівської області, є його приватною власністю, а не спільним майном подружжя. При цьому, між ним та відповідачкою рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 30 червня 2010 року вже було проведено розподіл спільного майна подружжя, зокрема житлового будинку №25 із господарськими спорудами по вул. Ів.Мазепи в м. Стебнику Львівської області та земельної ділянки, згідно якого за відповідачкою було визнано право власності на ? ідеальну частину вказаного майна. Набуття ним права власності на спірну земельну ділянку площею 800 кв.м. відбулось відповідно до норм земельного законодавства, і тому відповідно до ст.ст.81,116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка,одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації є його особистою приватною власністю,а не спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки за твердженням відповідача йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану ним частку із земельного фонду.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, заперечення проти заявленого позову відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини ( ч. 3 ст. 61ЦПК України).

Матеріалами цивільної справи № 2-177-10 встановлено, що сторони - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 1997 року . Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 09 липня 2009 року шлюб між ними було розірвано. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-СГ №071227 від 16 грудня 2009 року в книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний запис №258 .

05 серпня 2002 рокуна підставі Договору купівлі-продажу подружжя ОСОБА_3 придбали у власність житловий будинок №25 по вул. Івана Мазепи в м. Стебнику Львівської області.

11 квітня 2003 року , під час перебування у шлюбі, ОСОБА_3 звертається до міського голови м. Стебника з завою про передачу йому у приватну власність безоплатно для обслуговування житлового будинку за вищевказаною адресою земельної ділянки площею 1000 кв.м.(а.с.11 ).

Одночасно другою заявою від 11 квітня 2003 року ОСОБА_3 просить передати у приватну власність безоплатно для ведення садівництва земельну ділянку площе. 830 кв.м. при будинковолодіння №25 по вул.Мазепи в м.Стебнику. Згідно висновку від квітня місяця 2003 року Стебницького міського бюро планування та архітектури перевіркою на місці встановлено, що земельна ділянка по вул. Мазепи, №25 в м. Стебнику площею 1830 кв.м. згідно затвердженого генерального плану м. Стебника знаходиться в секторі індивідуальної житлової забудови. Норма земельної ділянки становить 1309 кв.м., самозахоплення 521 кв.м. На ділянці даного розміру побудовано житловий будинок на літня кухня (а.с.14 ).

Відповідно до плану території земельна ділянка площею 0,1830 га за вищевказаною адресою на якій знаходяться обєкти нерухомості розташована єдиним масивом(а.с.13 ) .

03 червня 2003 року згідно пп.1.4 та 2.3. рішення №161 12 сесії 4-го демократичного скликання Стебницької міської ради ОСОБА_3 передано у приватну власність із земель постійного користування з наступною видачею ОСОБА_4 актів на право приватної власності на землю, земельну ділянку площею 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 830 кв.м. для ведення садівництва на вул. Івана Мазепи,25 в м. Стебнику(а.с. 4 ).

23 жовтня 2003 року ОСОБА_3 на підставі рішення згаданого рішення органу державної влади видано ОСОБА_4 акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №045713 площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку ( реєстр.№62 ) та ОСОБА_4 акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №045714 площею 0,830 га для ведення садівництва ( реєстр.№ 63 ) за вищевказаною адресою (а.с.32-33 )

Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 30.06.2010 року, залишеного без змін в цій частині рішенням апеляційного суду Львівської області від 23.12.2010 року, за ОСОБА_6 було визнано право власності та виділено ? ід.частина житлового будинку №256 з господарськими будівлями по вул. Ів.Мазепи в м. Стебнику та ? ідеальна частина земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за вищевказаною адресою.

Таким чином, судовими рішеннями було встановлено, що дана земельна ділянка є обєктом спільного майна подружжя та у відповідності до вимог ст.ст.60,61,70 підлягає поділу в рівних частинах.

Окрім цього, згаданими судовими рішеннями, які набрали законної сили доводиться та обставина, що предметом судового спору між сторонами була ділянка лише площею 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку. Тому оскільки преюдиціальність фактів ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони й інші особи, які брали участь у справі не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом в рішенні у такій справі факти і правовідносини.

Також, згідно з п.18-2 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) ,,Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, - відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 3К, 377 ЦК.

Таким чином, доказами по справі спростовуються твердження відповідача ОСОБА_3 в тій частині, що спірна земельна ділянка площею 830 кв.м. не є спільним майном подружжя, є його приватною власністю, була предметом розгляду попередніх судових рішень і тому розподілу не підлягає.

З огляду на те, що ОСОБА_2 належить на праві приватної власності ? ідеальна частина будинку та господарських споруд, які розташовані на повністю огородженій земельній ділянці площею 1830 кв.м. та частина якої - 830 кв.м. була надана та використовується за цільовим призначенням для ведення садівництва, відноситься до прибудинкової території, розташована єдиним земельним масивом і не є окремим обєктом приватизації, одержаним відповідачем під час перебування у шлюбі, суд вважає заявлені позовні вимоги підставними.

Керуючись, ст.ст. 10, 57, 58, 60, 61, 64, 114, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.60, 61, 70 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) ,,Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на ? ідеальну частину земельної ділянки площею 830 кв.м., передану у приватну власність ОСОБА_3 для ведення садівництва по вул. Ів.Мазепи, б. 25 в м. Стебнику Львівської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги,з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя