ун. № 2608/623/12
пр. № 2/2608/2360/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2012 року

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Лазаренко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Святошинського РУГУ МВС України у м.Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання своєї дочки ОСОБА_2 такою, що втратили право користування квартирою № 74 в будинку № 7А по вул. Академіка Туполєва в м.Києві, посилаючись на те, що відповідачка з 1993 року в ній не проживає.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, а тому суд вважає за можливе слухати справу у її відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України заочне рішення.

Третя особа у судове засідання свого представника не направила, про розгляд справи повідомлялась судом належним чином, письмово просила розглядати справу без їх участі.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно довідки форми № 3 КП «Дирекції з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» від 26.12.2011р. квартира АДРЕСА_1 не приватизована, в ній зареєстровані: позивач ОСОБА_1 з 18.07.1989 року та його дочка ОСОБА_2 з 12.12.1989 року.

В обґрунтування позовних вимог сторона позивача вказує на те, що відповідачка з 1993 року у спірній квартирі не проживає.

Згідно ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР право користування житловою площею за наймачем зберігається протягом шести місяців. Якщо особа відсутня по місцю реєстрації без поважних причин більше вказаного терміну, вона може бути визнана судом такою, що втратила користування жилим приміщенням.

Частиною першою ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 58-59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими.

Тоді як, жодних належних, допустимих доказів того, що відповідачка не проживає в спірній квартирі понад шести місяців без поважних на те причин та не цікавиться нею суду не надано.

Так, Акти не проживання останньої, на які посилається сторона позивача, складені та підписані невідомими фізичними особами, що не можуть слугувати належними та допустимими доказами у справі, а тому не приймаються судом.

Слід зазначити, що вказані особи, як і будь-які інші не заявлялись представником позивача для їх допиту у судовому засіданні в якості свідків. Про таке право та обов»язок надати відповідні докази в підтвердження своїх позовних вимог, неодноразово роз»яснювалось судом у судовому засіданні.

Натомість, за клопотанням представника позивача, судом була витребувана цивільна справа, яка розглядалась у 2009 році за позовом ОСОБА_2А до ОСОБА_1 про вселення та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно прийнятого 21.01.2009 року рішення, яке набрало чинності, позов ОСОБА_2А про вселення задоволено, зустрічний в частині вимог до ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 будучи неповнолітньою, після розірвання шлюбу батьків у 1993 році, за наявності неприязних стосунків між ними, проживала разом з матір»ю за іншою адресою до травня 2007 року, у зв»язку з чим не втратила право на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому має бути вселена в неї.

Отже, вказаним судовим рішенням встановлено правомірне не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі з 1993 року та визнано за нею право на подальше проживання з моменту постановлення вказаного рішення, тоді як ОСОБА_1 в даному позові знову ставить питання про не проживання дочки вже за розглянутий судом період.

З огляду на викладене, оцінюючи надані стороною позивача докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог щодо не проживання відповідачки за спірною адресою понад шести місяців без поважних на те причин, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 71, 72 ЖК Української РСР, ст..ст.10, 59, 60, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Святошинського РУГУ МВС України у м.Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивач має права оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

З повним текстом рішення можна ознайомитись через п»ять днів.

Суддя