Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-3175/11
Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 в складі: головуючого судді - Прихожанова О.В., секретарі: Гарасюта Л.К., за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоекспорт» про зміну дати звільнення і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги.
15.07.2011 року. ОСОБА_2, звернулась до суду з позовною заявою про стягнення компенсації заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної сплати, за вихідну допомогу, за невикористану відпустку. 06.10.2011 року, позивач уточнила позовні вимоги про зміну дати звільнення і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги. В обґрунтування вимог вказала, що з 04 жовтня 2010 року по 09 червня 2011 року вона працювала у товаристві з обмеженою відповідальністю «Біоекспорт» на посаді менеджера з зовнішньої економічної діяльності. 09 червня 2011 року вона подала заяву про звільнення з роботи з 10 червня 2011 року за власним бажанням, відповідно до ч.З ст.38 КЗпП України, але відповідач згідно наказу №14/06ТС від 14.06.2011 року звільнена в зв'язку з прогулом без поважних причин з 14.06.2011 року. Відповідач в порушення діючого законодавства своєчасно не провів з нею розрахунок та не видав належно оформлену трудову книжку, що позбавило позивача працевлаштуватись та завдало моральних страждань. Вважає, дії відповідача незаконні, а саме у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток на весь час вимушеного прогулу та повинен виплатити вихідну допомогу. Станом на 04.10.2011 року, відповідач повинен сплатити 4151,35 грн. за 80 днів вимушеного прогулу, вихідну допомогу 2880 гри та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Просить суд змінити формулювання причин звільнення із «Звільнення за прогул без поважних причин по п.4 ст.40 КЗпП України» на «Звільнений по ст..38 КЗпП України за власним бажанням», дату звільнення з «14.06.2011 року» змінити на «04.10.2011 р.» Стягнути з ТОВ» Біоекспорт» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу та вихідну допомогу у сумі 703 1,35 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити їх .
Позивач ОСОБА_2 суду пояснила, що з 04 жовтня 2010 року по 09 червня 201 1 року вона працювала у товаристві з обмеженою відповідальністю «Біоекспорт» на посаді менеджера з зовнішньої економічної діяльності. 09 червня 2011 року вона подала заяву про звільнення з роботи з 10 червня 201 1 року за власним бажанням, по причині не своєчасної виплати заробітної плати на підприємстві, вказану заяву залишила в канцелярії підприємства. Про своє рішення адміністрацію підприємства вона не повідомила. Вважає, що днем звільнення повинен вважатися останній день роботи, тому вже з 10.06.201 1 року вона на роботу не виходила. В своїй заяві про звільнення вона просила направити за її адресою оформлену трудову книжку, але вказана вимога була виконана тільки 04.10.2011 року. На момент звільнення з нею не було проведено розрахунків, а саме не виплачена заборгованість по заробітній платі, в зв'язку з чим, вона звернулась за допомогою до прокуратури. В липні 2011 року їй виплатили заборгованість по заробітній платі в сумі 1594,35 грн. Вважає, що дата звільнення, повинна бути змінена з «14.06.201 1 року» на «04.10.201 1 року», тому що фактично трудова книжка була передана тільки вказаного числа. В зв'язку з чим, відповідач повинен виплати їй за період з 10.06.2011 року по 04.10.2011 року середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4151,35 грн; вихідну допомогу в сумі 2880 грн. Через неповернення відповідачем трудової книжки вона не могла працевлаштуватися та була позбавлена можливості стати на облік до центру зайнятості, що привело до постійних моральних переживань та нанесли їй шкоду, яку вона оцінює в 5000 грн. В останньому судовому засіданні позивач уточнила свої пояснення, по причині неявки на роботу, після надання заяви про звільнення, що вона не вийшла на роботу в зв'язку з хворобою, надала суду довідку з Комунальної установи «Центр Первинної медико- санітарної допомоги №5 Криворізької міської Ради» за підписом лікаря ОСОБА_5, що вона зверталась за медичною допомогою до дільничного терапевта 10.06.2011 року, встановлений діагноз ОРВ1, не працездатна.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та пояснив, що ОСОБА_2 згідно наказу №05-к від 05.10.2010 року, була прийнята в ТОВ «Біоекспорт» на посаду менеджера зовнішньоекономічної діяльності з випробувальним терміном один місяць. На наданій посаді вона фактично працювала до 09.06.2011 року. 09.06.2011 року позивач подала заяву про звільнення її з займаної посади за власним бажанням з 10.06.2011 року. Вказану заяву вона не зареєструвала, та у адміністрації підприємства не підписала. 09.06.2011 року вище вказана заява була передана директору підприємства для накладення резолюції, де вказано « Уволить через две недели с 23.06.2011 года, согласно ч.І ст.38 КЗоТ». Заяви надані ОСОБА_2 до адміністрації підприємства та суду відрізняються між собою, так в заяві наданій до ТОВ « Біоекспорт» не йшлося про звільнення на підставі за ст..38 КЗпП України. Відповідно до п.2.26 Інструкції про трудові книжки, ОСОБА_2 зобов'язана була вийти 10.06.2011 року на роботу і відпрацювати повний робочий день. Проте ОСОБА_2 ні 10.06.2011 року ні на наступний робочий день, 14.06.2011 року, на роботу не вийшла без поважних причин, тим самим здійснила прогули. Працівники підприємства, їздили до ОСОБА_2М 14.06.2011 року за домашньою адресою, вияснити причини неявки на роботу, але вдома нікого не було. В зв'язку з чим, на підставі доповідних записок головного бухгалтера ТОВ « Біоекспорт» ОСОБА_6 від 10.06.2011 року та 14.06.2011 року та актів про відсутність позивача на підприємстві, було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади на підстав п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин, про що було прийнято наказ № 14/06-К від 14.06.2011 р.
Вимоги позивача про зміну дати та мотивування звільнення є необгрунтованими, тому як позивачка заяви про звільнення з 04.02.2011 року не писала, а звільнення з посади не за власним бажанням, а за прогули без поважних причин.
Позивач просить стягнути з підприємства вихідної допомоги в розмірі 2880 грн, але вказана вимога є неправомірною та необгрунтованою, звільнення проведено за п.4 ст.40 КЗпП України, яке не передбачає виплату вихідної допомоги.
Відповідно до діючого законодавства, трудова книжка після звільнення, повинна бути отримана працівником особисто або за її письмовою згодою направлено за домашньою адресою, але ОСОБА_2 умисно ухилялась від отримання трудової книжки, а письмову згоду позивача підприємство отримало в кінці вересня 2011 року, та невідкладно виконана 28.09.2011 року. Таким чином відповідач не зобов'язаний нести відповідальність перед позивачем у вигляді виплати йому середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки.
Позивач умисне не з'явилась за місцем роботи, не з'явилась після звільнення за отриманням трудової книжки, тому твердження ОСОБА_7 про спричинення їй моральних страждань, є не обгрунтованими.
Просять в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка головний бухгалтер ТОВ « Біоекспорт» ОСОБА_6, суду пояснила, що ОСОБА_2 працювала на підприємстві на посаді менеджера з 05.10.2010 року. 09.06.2011 року вона подала заяву про звільнення з 10.06.2011 року, але вказану заяву у директора підприємства не підписувала, залишила місце роботи, не дізнавшись, чи задоволена її прохання про звільнення. Директором підприємства заява 09.10.2011 року була розглянута, та встановлено два тижні відпрацювання, з подальшим звільненням. Але ОСОБА_2 10.06.2011 року та в наступний робочий день 14.06.2011 року на роботу не з'явилась, на телефонні дзвінки, не відповідала, за домашньою адресою була відсутня. По факту відсутності ОСОБА_2 на роботі були складені акти та нею написані доповідні записки на ім'я директора підприємства. Згідно наказу № 14/06-к від 14.06.201 1 року, ОСОБА_2 була звільнена з посади менеджера зовнішньоекономічної діяльності в зв'язку з прогулом без поважних причин з 14.06.2011 року. Після надходження грошей на рахунок підприємства, з ОСОБА_2 в повному обсязі був проведений розрахунок, заборгованість по заробітні платі на та компенсація за невикористану відпустку в сумі 6909,38 грн. В зв'язку з тим, що у ТОВ « Біоекспорт» була відсутня письмова згода ОСОБА_2 про надіслання її трудової книжки поштою, та відповідно до вимог Інструкції про трудові книжки ТОВ « Біоекспорт» надсилало ОСОБА_2 листи з проханням з'явитися на підприємство для отримання трудової книжки чи надати письмову згоду на пересилання її трудової книжки поштою. Після отримання письмової згоди, 28.09.2011 року трудова книжка цінним листом з описом вкладання, була направлена на адресу позивача. Разом з трудовою книжкою був направлений наказ про звільнення від 14.06.2011 року.
Суд заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі докази в сукупності, вважає, що позов не може бути задоволений з наступних підстав.
Згідно наказу №05-к від 05.10.2010 року, ОСОБА_2 була прийнята в ТОВ «Біоекспорт» на посаду менеджера зовнішньоекономічної діяльності з випробувальним терміном один місяць, що піддержується копією ( а.с.27).
ОСОБА_2 звернулась до директора ТОВ « Біоекспорт» ОСОБА_8 про звільнення з посади з власним бажанням з 10.06.201 І року, що піддержується копією заяви (а.с.26)
Згідно ч.І ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Позивачем не було надано документів, які б піддержували поважність причин, та не можливості відпрацювання встановленого законом строку.
Відповідно заяви ОСОБА_2, вона просила звільнити з 10.06.201 1 року, таким чином, відповідно до п.2.26 Інструкції про трудові книжки, позивач повинна була вийти 10.06.201 1 року на роботу і відпрацювати повний робочий день 10.06.201 1 р. ОСОБА_2 про причини неявки на роботу адміністрацію підприємства не повідомила.
Згідно складених актів про відсутність робітника та пояснювальних записок складених головних бухгалтером ТОВ « Біоекспорт» ОСОБА_6, позивач ОСОБА_2 була відсутня за місцем роботи 10.06.2011 та 14.06.201 1 року, (а.с.29-32).
Відповідно до ст..40 п.4 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку: прогулу без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що звільнення ОСОБА_2 відбулося без порушення норм діючого законодавства України.
Відповідно до ст..44 КЗпП України, при припинення трудового договору з підстав зазначених у пункті 6 ст.36 та п.1,2,6 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога не менше середнього місячного заробітку, як вбачається з наданих суду доказів, ОСОБА_2 звільнена на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, тому виплата вихідної допомоги законом не передбачена.
Згідно 4.1 Інструкції про трудові книжки власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Також згідно 4.2. Інструкції про трудові книжки якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Відповідно ст.. 235 ч.4 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
При розгляді справи судом не знайшло підтвердження, що позивач не отримала своєчасно трудову книжку за вини відповідача, тому вимоги ОСОБА_2 в частині сплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, в зв'язку з затримкою трудової книжки не підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яким міркувань він виходить визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це піддержується. Позивач нічим не підтвердив розмір заподіяної йому моральної шкоди. Всупереч положенням ст..23 ЦК України це не відповідає ні вимогам розумності, ні вимогам справедливості. У зазначеній статті моральна шкода визначена, як така, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтво або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у заявку з протиправної поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Стосовно грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривен визначеному позивачем, то це не відповідає критеріям передбаченим у ч.З ст.23 ЦК України. У даному випадку не існує жодних підстав вважати що потерпілою особою є позивач, у якого внаслідок цієї події погіршились здібності, або він можливості їх реалізації. Позивач не доводить наявності глибоких фізичних та душевних страждань. Жодних доказів про звернення до лікувальних установ відповідного профілю для відновлення розумових здібностей позивача, його фізичного чи психічного здоров'я до матеріалів справи не залучено.
Відповідно до ст.,10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду або під час попереднього судового засідання у справі. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються.
Позивач ОСОБА_2 під час розгляду справи, 16.03.2012 року, надала суду довідку Комунальної установи «Центр Первинної медико- санітарної допомоги №5 Криворізької міської Ради», для підтвердження поважності не виходу на роботу 10.06.201 1 року. Вказаний доказ не може бути прийняти судом до уваги, так як наданий з порушенням діючого законодавства. Крім того, довідка суперечить попереднім поясненням позивача ОСОБА_2, наданим в судовому засіданні.
Таким чином, на підставі наведених доказів судом встановлено, що при звільнені позивача ОСОБА_2 дії власника є законними, ним дотримано вимоги КЗпП України, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зміну дати звільнення, стягнення заробітної сплати за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги та моральної шкоди відсутні.
На підставі викладеного, керуючись Інструкцією про трудові книжки, ст. ст. 10,60, 13 1,212,214,215, 218 ЦПК України, ст..23 ЦК України, ст.. 38,40,44 КЗпП України суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоекспорт» про зміну дати звільнення і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги-відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1.