АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/7460/12 Справа № 2/401/124/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2012 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Гайдук В.І., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі - Бондаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2012 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Державний нотаріус Дніпропетровської державної районної нотаріальної контори ОСОБА_4 про зменшення розміру обовязкової частки у спадщині та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи Виконавчий комітет Кіровськоїх селищної ради Дніпропетровського району, Дніпропетровська державна районна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, витребування документів та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2007 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру обовязкової частки у спадщині, у якому просила зменшити розмір належної відповідачці обов'язкової частки у спадщині з 1/6 до 1/24 частини, після померлого ОСОБА_6, посилаючись на те, що відповідач не проживала з померлим останні пять років та ухилялася від надання йому необхідної допомоги, яку він потребував.

У травні 2009 року відповідач ОСОБА_3 також звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, витребування документів та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що складений її чоловіком ОСОБА_6 заповіт від 06 вересня 2005 року, яким все майно він заповів своїй дочці ОСОБА_2, не відображає дійсних обставин справи, оскільки він не міг бути підписаним спадкодавцем так як останні декілька місяців був прикутий до ліжка, а також при посвідченні заповіту не було додержано встановленої нотаріальної форми. З 2004 року вона за згодою свого чоловіка переїхала проживати до своєї доньки оскільки була визнана інвалідом першої групи та потребувала сторонньої допомоги.

Крім того ОСОБА_3 в позовній зазяві зазначила, що відповідач ОСОБА_2 після смерті спадкодавця утримує у себе оригінали правовстановлюючих документів на землю та автомобіль, у звязку з чим їй заподіяно моральну шкоду, а тому просила визнати вказаний заповіт недійсним, витребувати вищевказані документи у відповідача та стягнути з неї 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить судове рішення скасувати, постановити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2005 року помер ОСОБА_6, який

06 вересня 2005 року склав заповіт, згідно з яким все належне йому майно він заповів ОСОБА_2 (а.с. 15, 16).

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли позивач ОСОБА_2 та дружина померлого

ОСОБА_3, подавши до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с. 70-77).

Згідно довідки МСЕК від 15 серпня 2005 року ОСОБА_3 встановлено першу групу інвалідності безстроково та вказано, що вона потребує сторонньої допомоги через порушення функцій опори та пересування (а.с. 40).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1235 ЦК України передбачено, що заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обовязкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того відповідно до абз. 5 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відповідачка ОСОБА_3 довгий час хворіла на цукровий діабет, а з січня 2005 року взагалі потребувала постійного догляду та сторонньої допомоги через стан здоров'я, а тому вона з поважних причин не могла доглядати за спадкодавцем та проживати з ним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що відповідач ОСОБА_3 шлюбні стосунки з її батьком припинила у 1999 році, всіма речами позивачки самовільно розпорядилася, а також допомогу батькові не надавала та на день смерті батька з ним не проживала, у звязку з чим розмір її обовязкової частки повинен бути зменшений, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки доказів вказаним обставинам позивачем не надано, а суд першої інстанці цим обставинам дав належну оцінку.

Що стосується доводів зустрічної позовної заяви то суд їх не розглядає, оскільки рішення суду в цій частині не оскаржувалося.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або їх зміни.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді