Справа №22ц-4058/2012 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 липня 2012 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Воробйової Н.С.,

суддів : Ігнатченко Н.В., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі : Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фастівського районного суду Київської області від 5 червня 2012 року у справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2010 року позивачка ОСОБА_4 звернулась до суду з вище зазначеним позовом, та просила суд визнати договір дарування будинку, розташованого в с. Дмитрівка, по вул. Шевченка, 23, Фастівського району, посвідчений приватним нотаріусом Фастівської нотаріальної контори ОСОБА_5 від 21.02.2004 року № 305 недійсним, мотивували тим, що у вересні 2003 року вона тяжко захворіла і зважаючи на тяжкий стан здоровя вирішила укласти заповіт, яким заповісти належний їй будинок № 23 по вул. Шевченка в с. Дмитрівка, Фастівського району, на користь онучки відповідачки ОСОБА_3 В 2009 році позивач дізналась, що подарувала спірний будинок відповідачі по справі, при цьому, вона не памятає, щоб укладала договір дарування та вважає, що внаслідок своєї тяжкої хвороби, під час якої приймала багато ліків, в тому числі і з наркотичним вмістом, не могла в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2012 року позов задоволено повністю.

Суд визнав недійсним договір дарування будинку, розташованого в с.Дмитрівка по вул.Шевченка,23, Фастівського району від 21.02.2004 року. Визнав за ОСОБА_4 право власності на будинок, розташований в с.Дмитрівка, вул.Шевченка,23, Фастівського району Київської області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення у справі по суті позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні заявленого позову, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи вказаний спір та, задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що договір дарування будинку розташованого в с. Дмитрівка, по вул. Шевченка. 23, Фастівського району від 21.02.2004 року на користь відповідачки, позивачка укладала в період коли через тяжку хворобу вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не розуміла стану речей, а тому не знала про те, що уклала не заповіт, а договір дарування. Тому договір дарування будинку, розташованого в с. Дмитрівка по вулиці Шевченка, 23, Фастівського району від 21.02.2004 року Укладений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 визнано недійсним, та визнано за ОСОБА_4 право власності на будинок за вказаною адресою.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює в частині визнання договору дарування недійсним.

Виходячи з встановлених обставин та вказаних доказів, відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

По справі було призначено та проведено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, відповідно до висновків якої ОСОБА_4 під час укладення та посвідчення договору дарування від 21 лютого 2004 року страждала на психічні розлади. Ступінь виразності психічних розладів у ОСОБА_4 під час укладання та посвідчення договору дарування від 21 лютого 2004 року був такий, що вона за своїм психічним станом не могла розуміти та усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, усвідомлювати фактичний зміст власних дій та їх наслідків не могла (а.с. 97), тому оспорюваний договір дарування був визнаний судом недійсним.

При цьому, як похідне від визнання договору дарування недійсним було визнано право власності ОСОБА_4 на будинок розташований в с. Дмитрівка по вулиці Шевченка, 23, Фастівського району.

Колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції ухвалено на неповно зясованих судом обставинах, що мають значення для справи, а тому відповідно до ч.1 п.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що ОСОБА_4, будучи власником житлового будинку №23 по вул. Шевченка в с.Дмитрівка, загальною площею 73,3 кв.м, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, згідно свідоцтва про право власності від 30 грудня 1988 року, за договором дарування від 21.02.20004 року подарувала його ОСОБА_6В.(а.с.20).

Рішенням виконкому Дмитрівської сільської ради Фастівського району від 24 квітня 2008 року № 3.1, на заяву ОСОБА_6, як власника домоволодіння №23 по вул.Шевченка, про надання дозволу на будівництво житлового будинку, господарських споруд та літньої кухні, а також знесення старого будинку на вказаній земельній ділянці, було надано дозвіл на будівництво житлового будинку, господарських споруд та літньої кухні, отримавши відповідні погодження. При цьому пунктом 5 вказаного рішення ОСОБА_6 зобовязано старий будинок знести (а.с.17).

Згідно довідки директора КП КОР. «Фастівське МБТІ» від 7 травня 2012 року (а.с.226) станом на 7 травня 2012 року на земельній ділянці №23 по вулиці Шевченка в с. Дмитрівка на дату проведення останньої технічної інвентаризації 21.09.2010 року розташовано житловий будинок, що побудований в 2008 році, згідно рішення виконкому від 24.04.2008 року, господарські будівлі та споруди, а також знаходяться залишки старого житлового будинку (малоцінного), що складається з трьох стін, фундаменту та згідно п.5 рішення виконкому старий будинок підлягає знесенню.

Даних про прийняття нового будинку в експлуатацію, побудованого ОСОБА_6 в справі немає. Старий будинок, що належав ОСОБА_4, зруйнований та підлягає знесенню, визнати за ОСОБА_4 право власності на будинок №23 по вулиці Шевченка в с.Дмитрівка немає підстав. Тому рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на будинок №23 необхідно скасувати та відмовити їй в позові в цій частині.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309 п.1 ч.1, 313, 314, 316, 317, 319, 209, 218 ЦПК України , колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Фастівського районного суду Київської області від 5 червня 2012 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_4 право власності на будинок, розташований в с.Дмитрівка по вул.Шевченка, 23, Фастівського району Київської області.

В цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: