АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1187/12 Справа № 22-ц/490/1187/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки і їх розподіл,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2005 року ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.90-91 т.2) до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину незакінченого будівництвом будинку та земельної ділянки і їх розподіл. Позивачка вказувала на те, що з 1975 року знаходиться з відповідачем у шлюбі, від якого мають трьох повнолітніх дітей.

В період їх шлюбу відповідачеві була надана земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Дачній,15 в с.Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на яку в 1996 році він отримав державний акт про право приватної власності на землю.

На цій земельній ділянці вони збудували на 76% жилий будинок з надвірними спорудами, після чого їх сімя розпалась, відповідач звернувся до суду за розірванням шлюбу, а тому виникла необхідність розподілу сумісного майна.

Позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки та незакінченого будівництвом будинку і виділити її в натурі згідно висновку експертизи від 16 квітня 2008 року, а також частину земельної ділянки, прилеглої до її частини будинку.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2011 року виділено у власність ОСОБА_2 1/2 частину спірної земельної ділянки, а в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення в частині відмови в задоволенні позову та про ухвалення нового рішення.

В іншій частині рішення не оскаржується.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 1975 по 2006 рік сторони знаходилися у шлюбі, від якого мають трьох повнолітніх дітей.

В період шлюбу сторін відповідачеві була надана земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Дачній,15 в с.Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на яку в 1996 році він отримав державний акт про право приватної власності на землю.

На цій земельній ділянці сторони звели спірний обєкт нерухомості і після розпаду сімї досягти згоди про його поділ не змогли.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання права власності на частину будинку та його поділ, суд виходив з того, що цей будинок зведено за дозволом виконкому Олександрівської сільради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 20 травня 1989 року, з положень ч.2, 3 ст.331 ЦК України, а також з відсутності даних про звернення сторін до відповідного органу з питання реєстрації спірного обєкта незавершеного будівництва та що з приводу цього приймалось відповідне рішення, яке б свідчило про порушення їх прав, яке підлягає захисту.

З висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що виконком Олександрівської сільради не надавав дозволу сторонам на будівництво спірного обєкту нерухомості, а лише звернувся до виконкому Дніпропетровської районної ради народних депутатів з проханням надати дозвіл ОСОБА_3 на будівництво індивідуального жилого будинку по вул.Дачній,15 в с.Олександрівка, про що свідчить архівна виписка з рішення №27 від 20 травня 1989 року (а.с.19 т.1).

Рішенням виконкому Дніпропетровської районної ради народних депутатів №43 від 27 лютого 1990 року відповідачеві було надано дозвіл на будівництво на вказаній земельній ділянці житлового будинку на 4 кімнати жилою площею 74.0 кв.м., загальною площею 102,0 кв.м. та гаража площею 18 кв.м. (а.с.170 т.2).

Замість цього сторони самовільно звели на вказаній земельній ділянці незавершений будівництвом двоповерховий будинок загальною площею більше 200 кв.м., який складається з 5 жилих кімнат, гараж площею 29,0 кв.м. та інші господарські споруди.

У відповідності з ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил вважаються самочинним будівництвом.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України).

Оскільки спірний обєкт нерухомості хоч і будується на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети але без належного дозволу та належно затвердженого проекту він є самочинним, про що позивачка вказувала у своїй первісній позовній заяві (а.с4 т.1), а тому в задоволенні вказаної частини позову слід відмовити саме з цих підстав.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми закону, що регулюють встановлені правовідносини, висновки суду суперечать матеріалам справи, постановлене судове рішення, на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову, а апеляційна скарга позивача - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2011 року змінити в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову відповідно з даним рішенням, а в іншій частині - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: