Справа № 223/483/2012
Провадження №2/223/679/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.07.2012 р. Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняка І. О.

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що 16 лютого 1997 року він уклав шлюб з відповідачкою по справі.

Під час шлюбу ним було оформлено право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Пархоменка, 88 в смт. Тиврів Тиврівського району Вінницької області та одержано свідоцтво на право власності на вказане майно від 10.05.2010 року. Право власності на житловий будинок з господарськими спорудами зареєстроване в КП «ВООБТІ».

В подальшому подружнє життя з відповідачкою у них не склалося, внаслідок чого шлюб було розірвано.

Вважаючи зазначений будинок об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідачка 05 квітня 2011 року звернулась до суду з вимогою про його розподіл.

Однак дійсні обставини справи свідчать про те, що будівельний паспорт на земельну ділянку та дозвіл на виконання будівельних робіт були видані йому у 1993 році, тобто до укладення шлюбу з відповідачкою. Саме будівництво житлового будинку велось ним за власні кошти, починаючи з 1994 року і було завершено у 1997 році, а вже після реєстрації шлюбу у ньому було виконано оздоблювальні роботи, побудовані господарські споруди та оформлено право власності на вказане майно.

Як видно з доданих до позовної заяви документів, зокрема із будівельного паспорта на земельну ділянку, акта винесення в натурі границь земельної ділянки та державного акта на право приватної власності на землю, земельна ділянка по вул. Пархоменка,88 в смт. Тиврів Вінницької області була виділена йому для будівництва житлового будинку і в подальшому ним приватизована.

Відповідачка автоматично права власності на вказану земельну ділянку не набула, її прізвище як співвласника в державному акті на право приватної власності на землю не зазначене, спеціального додатка до державного акта, який видається за наявності інших співвласників земельної ділянки немає, вказана земельна ділянка не належить до спільного майна подружжя ї є його особистою приватною власністю.

На даній земельній ділянці будівництво житлового будинку ними з відповідачкою як подружжям не велось, оскільки він був збудований до реєстрації шлюбу, угоди про створення спільної власності між ними не укладалось, затрати відповідачки на його ремонт покладений на неї ст.156 ЖК обов'язок не перевищили.

Так як житловий будинок збудований ним особисто за власні кошти до укладення шлюбу з відповідачкою на належній йому на праві особистої приватної власності земельній ділянці сам по собі факт видачі свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок під час шлюбу не свідчить про зміну правового режиму зазначеного будинку і не переводить його автоматично в майно, нажите подружжям під час шлюбу.

Так як його право власності на вказаний житловий будинок оспорюється відповідачкою, він змушений звернутись до суду із даним позовом.

Просить визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок з цокольним поверхом, позначений на плані КП «ВООБТІ» літерою «А», загальною площею 162,4 кв.м., житловою площею 88.5 кв.м., вартістю 161 026 грн., який розташований за адресою: Вінницька область, Тиврівський район, смт. Тиврів, вул.. Пархоменка, 88.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 позов не визнали, вважають, що спірний будинок є спільним майном подружжя, в задоволенні позову ОСОБА_1 просять відмовити.

Свідок ОСОБА_5 дав суду показання, що брав участь у будівництві будинку, робив дах. Будівництво будинку було закінчено в кінці 1996 року. ОСОБА_2 там не бачив.

Свідок ОСОБА_6 дав показання, відповідно до яких проживає по-сусідству з ОСОБА_1, будували будинки приблизно в один час. Будинок ОСОБА_1 був збудований, накритий в 1996 році. В будівництві брали участь сам ОСОБА_1, його батьки, а також найнятих троє чоловік. Більше нікого він при будівництві не бачив. З ОСОБА_2 ОСОБА_1 одружився пізніше, коли вже будинок було збудовано.

Відповідно до показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вони надавали послуги з перевезення блоків та цегли в 1997 -1998 р.р. Точно сказати, на будівництво чого вони пішли, вони не знають.

Суд, вислухавши сторони, його представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 24 КпШС України, який діяв до 01 січня 2004 року та був чинний на час будівництва житлового будинку з господарськими спорудами, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, визнавалось особистою власністю кожного з них.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.57 чинного СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.4 Постанови №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», оскільки згідно ст.17 ЗК і ст.14 Закону України ''Про власність" (чинного час будівництва будинку) земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про власність" праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про власність" майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 7 нструкції "Про порядок проведення технічної інвентаризації об"єктів нерухомого майна" рік побудови визначається станом на 1 січня календарного року, наступного за роком в якому завершено будівництво.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 16 лютого 1997 року по 27.01.2011 р.

Земельна ділянка по вул. Пархоменка,88 в смт. Тиврів Вінницької області була виділена позивачу ОСОБА_1 для будівництва житлового будинку і в подальшому ним приватизована, що стверджується витягом з рішення Тиврівської селищної ради №50 від 14.05.1993 р. про надання ОСОБА_1 дозволу на будівництво житлового будинку та господарських споруд, дозволом № 134 на право виконання будівельних робіт від 01.09.1993 р., актом розбивки будівель в натурі та схемою виносу в натурі господарських будівель від 09.07.1993 р., актом винесення в натурі границь земельної ділянки та розбивки будівель від 09.07.1993 р. та державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК №788842.

Будівельний паспорт на земельну ділянку та дозвіл на виконання будівельних робіт були видані ОСОБА_1 у 1993 році, тобто до укладення шлюбу з відповідачкою. Будівництво житлового будинку велось позивачем за власні кошти з 1994 року і було завершено у 1997 році, що стверджується технічним паспортом КП «ВООБТІ», в якому вказано рік побудови будинку з цокольним поверхом - 1997 р.

Під час шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 ним було оформлено право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Пархоменка, 88 в смт. Тиврів Тиврівського району та 19.05.2010 р. отримано свідоцтво на право власності.

Право власності на житловий будинок з господарськими спорудами зареєстроване в КП «ВООБТІ», що стверджується витягом №26398398 від 14.06.2010 року.

Відповідачка автоматично права власності на вказану земельну ділянку не набула, її прізвище як співвласника в державному акті на право приватної власності на землю не зазначене. Спеціальний додаток з державного акта, який видається за наявності інших співвласників земельної ділянки, відсутній. Тому вказана земельна ділянка не належить до спільного майна подружжя ї є особистою приватною власністю позивача.

Участь відповідачки лише у будівництві підсобних будівель та споруд не веде до виникнення за нею права власності на частку житлового будинку.

Покази свідка ОСОБА_9 щодо ведення будівництва будинку в 1998-2000 р.р. суд не може брати до уваги, оскільки вона є заінтересованою особою, матір"ю відповідача, та її покази спростовуються показами інших свідків та матеріалами справи.

Покази свідка ОСОБА_10 суд також не бере до уваги, оскільки відповідно до них в 1998 році був лише фундамент будинку, а на ділянці було вже побудовано сарай, що спростовується технічним паспортом, відповідно до якого рік побудови будинку - 1997, а усіх інших об"єктів, в тому числі і сараїв - 2000 р.

Суд вважає, що оскільки житловий будинок збудований особисто позивачем ОСОБА_1 за власні кошти до укладення шлюбу з відповідачкою на належній йому на праві особистої приватної власності земельній ділянці, факт видачі свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок під час шлюбу не може бути підставою для визнання права спільної власності подружжя на цей будинок, а тому житловий будинок з цокольним поверхом в смт Тиврів Тиврівського району, по вул.Пархоменка, 88, є особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.57 СК України, ст.24 КпШС України (діяв до 01 січня 2004 року), Постановою №7 Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на житловий будинок з цокольним поверхом, позначений на плані КП «ВООБТІ»літерою «А», загальною площею 162,4 кв.м., житловою площею 88.5 кв.м., вартістю 161 026 грн., який розташований за адресою: Вінницька область, Тиврівський район, смт. Тиврів, вул.Пархоменка, 88.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти діб з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_11