АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2065/11 Головуючий в першій
Провадження 22-ц/491/444/12 інстанції - ОСОБА_1
Категорія №26(111) Доповідач - Карнаух В.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного

суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Карнаух В.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Бадалян Н.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представник відповідача- Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат - ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 акціонерного товариства Північний гірниче-збагачувальний комбінат ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат та ОСОБА_4 акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат та ОСОБА_4 акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди , -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат (надалі- ПАТ ПівнГЗК), ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат (надалі - ПАТ Кривбасзалізрудком) про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із професійним захворюванням та просив суд стягнути з кожного з відповідачів по 90000 грн. на його користь у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2011 року позов задоволено частково: стягнуто на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди, з ПАТ «Кривбасзалізрудком » 15 000 грн. з ПАТ ПівнГЗК - 25 00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 94,10 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком » ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, про відмову ОСОБА_7 у задоволенні позовних вимог до ПАТ Кривбасзалізрудком.

Зокрема, вважає що судом не взято до уваги, що позивач працював на інших підприємствах окрім відповідача із шкідливими умовами праці; судом не враховано, що робота позивача протягом 1р10 міс на шахті Першотравнева не може бути врахована, як робота на ПАТ «Кривбасзалізрудком » , оскільки останнє не є її правоприємником.

Вважають, що розмір моральної шкоди стягнутої судом першої інстанції не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, є значно завищеною.

В апеляційній скарзі ПАТ « ПівнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, про відмову ОСОБА_7 у задоволенні позовних вимог до ПАТ « ПівнГЗК».

Зокрема, вважає що суд помилково застосував до спірних правовідносин положення ЦК України, оскільки не враховано. Що позивач працював на підприємстві з 1979 року по 1996 рік , тому вважають. Що до спірних правовідносин повинен були застосований ЦК УРСР 1963 року, яким відшкодування моральної шкоди не було передбачено. Крім того, вважають, що оскільки ст.237-1 КзпП України введена в дію з 24.12.1999 року, її застосування до спірних правовідносин є незаконною.

Крім того, судом не враховано, що позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, а довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди., не взято до уваги, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди; розмір моральної шкоди стягнутої судом першої інстанції не відповідає засадам розумності , виваженості і справедливості; не застосовано тримісячний строк позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 працював понад 17 років з 16.01.1979 року по 29.01.1996 роки монтером колії на відкритих гірничих роботах в карєрах і відвалах залізничного цеху № 1 УЗТ Північного ГЗК.

З 22 вересня 1998 року по 09.02.2000 року позивач працював підземним робітником шахти ім.Леніна ВАТ КЗРК, з 21.02.2000 року по 04.03.2010 року на шахтах Леніна та Гвардейська працював підземним гірником та кріпильником ВАТ КЗРК, правоприємником якого є - ПАТ «Кривбасзалізрудком » .

ОСОБА_8 № 3 розслідування хронічного професійного захворювання позивача від 03 лютого 2010 року , комісією встановлено, що причиною професійного захворювання ОСОБА_7. є робота протягом 30 років 2 місяців в умовах важкої праці, в умовах несприятливого мікроклімату робочої зони.

Винними в порушенні ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці визнано керівництво ПАТ ПівнГЗК , шахти Першотравнева ВО Кривбасруда, ШБУ ВАТ Кривбасзалізрудком.

За висновком МСЕК від 01 лютого 2011 року ОСОБА_7 первинно було встановлено 45% втрати професійної працездатності та встановлена третя група інвалідності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачі винні у виникненні у позивача професійного захворювання.

Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

ОСОБА_8 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для^Г організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ « ПівнГЗК» про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, оздоровлення, у даний період перебуває на диспансерному обліку. Обмежений у фізичній роботі по дому, відчуває постійний біль, у зв'язку із чим переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У звязку з чим, доводи апеляційних скарг стосовно не надання позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідачів моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Довод апеляційної скарги відповідача ПАТ «Півн ГЗК » про те, що суд невірно застосував до даних правовідносин положення ЦК України 2004 року, та не застосував ст.455 ЦК УРСР не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки втрата професійної працездатності вперше встановлена ОСОБА_6 з 01 лютого 2011 року тому , саме з цієї дати у позивача виникає право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із професійним захворюванням, а не з періоду роботи на підприємстві відповідача.

Відповідно п.З ч.І ст.268 ЦК України позовна давність не розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди, причиненого каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, тому доводи апеляційної скарги ПАТ «Півн ГЗК » стосовно порушення позивачем строку позовної давності колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немаинової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

З огляду на те, що позивачу встановлено 45 % втрати професійної працездатності та беручи до уваги конкретні обставини по справі тривалість роботи позивача на кожному з підприємств, характер отриманого позивачем професійного захворювання, і повязані з ним фізичні і моральні страждання, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань , істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили, колегія суддів вважає , що розмір моральної шкоди , який підлягає стягненню на користь позивача з ПАТ Кривбасзалізрудком, повинен бути зменшений з 15 000 грн. до 7500 грн., а з ПАТ ПівнГЗК, повинен бути зменшений з 25 000 грн. до 12500 грн.,а рішення суду підлягає в цій частині зміні відповідно до положень п.3ч.1ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.З ч.І ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат та ОСОБА_4 акціонерного товаристваПівнічний гірничо- збагачувальний комбінат задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2011 року змінити в частині стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_6 зменшивши цей розмір з ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат до 7500 грн., з ОСОБА_4 акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат до 12 500 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду Україниз розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді