Справа № 22-ц/2690/1007/12 Головуючий у 1 інстанції: Шевчук A.B. Доповідач: Немировська О.В. УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 12 січня 2012 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Немировської О.В. суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О. при секретарі - Бігус М.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, - ВСТАНОВИЛА: позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати недійсним заповіт від 26 серпня 2008 року, складений їх батьком, посилаючись на те, що при складанні заповіту він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати вказане рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Після відкриття провадження апелянти подали заяву про зміну апеляційної скарги, в якій просили скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18.10.2011 року та ухвалити нове по суті позовних вимог. Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими підставами. Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1, ОСОБА_2 в обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що вони є доньками померлого 11 січня 2009 року ОСОБА_5, який проживав за адресою: м. Київ, вул.
Північна, 32, кв. 32. 26 серпня 2008 року їхній батько склав заповіт, згідно якого заповідав належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 своїй дружині ОСОБА_3 Про існування цього заповіту позивачі дізналися 07 лютого 2009 року після звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини. З 2007 року ОСОБА_5 знаходився у хворобливому стані, самостійно робити нічого не міг та потребував стороннього догляду, вживав медичні препарати, які впливають на психічний стан людини, викликаючи сонливість, уповільнення психічної та рухомої реакції, а тому, позивачі вважають, що їхній батько на момент вчинення заповіту не був повністю дієздатним, або, якщо і був дієздатним, знаходився в момент його вчинення в такому стані, що не був здатний розуміти значення своїх дій або керувати ними. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 26 серпня 2008 року свідомо оформляв заповіт, усвідомлював значення своїх дій, міг ними керувати та мав повне право на заповіт. Такий висновок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам. Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст.ст. 225, 1233, 1234 ЦК України. Доводи апелянтів про те, що висновок експертів не надав відповіді щодо дії препаратів та результату їх впливу на ОСОБА_5, а тільки встановив загальний психічний стан відповідача та підтвердив наявність у нього хвороби, є безпідставними, оскільки згідно Акту посмертної судово- психіатричної експертизи №737 від 14 липня 2011 року Київського міського центру судово-психіатричної експертизи в період складання заповіту 26 серпня 2008 року ОСОБА_5 страждав органічним ураженням головного мозку поєднаного (судинно-атрофічного) ґенеза з помірним інтелектуально- мнестичним пониженням, вираженим церебрастенічним синдромом (Р07.9 згідно МКБ-10) і за своїм психічним станом у вказаний період часу усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати. Крім того, Акт посмертної судово-психіатричної експертизи №737 від 14 липня 2011 року складено лікарями судово-психіатричними експертами вищої категорії шляхом аналізу всіх наданих на експертизу матеріалів із врахуванням клінічних проявів про закономірності протікання в ОСОБА_5 психічних порушень, зіставляючи об'єктивні і суб'єктивні дані. Так, експертною комісією було досліджено всю медичну документацію, яка була витребувана судом за клопотаннями позивачів. В дослідницькій частині експертного висновку зазначено всі дані про анамнез захворювання ОСОБА_5, загальний стан здоровя в різні періоди та порушення психіки. У висновку вказується, що до зазначеного періоду (складання заповіту та після цього) у ОСОБА_5 було порушення психічної діяльності, однак воно не
досягало ступеню вираженості, тобто ступеня недоумства чи психотичного рівня. Лише при лікарському огляді 10.01.2009 р., напередодні смерті, було зафіксовано явне порушення психічної діяльності, при цьому вказувалось, що стан хворого тяжкий, свідомість загальмована, в контакт не вступає. Тому, не зазначення в резолютивній частині ухвали про призначення експертизи «з урахуванням постінсультного стану та приймання медичних препаратів» не могло вплинути на повноту та обєктивність висновку експертизи. Посилання апелянтів на те, що на заповіті, наданого нотаріусом для огляду в судовому засіданні підпис ОСОБА_5 відрізняється від підпису, поставленому на заповіті, наданого позивачами, є необґрунтованими, оскільки така підстава позовних вимог не зазначалась і клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи позивачами не заявлялось. Заповіт, наданий нотаріусом для огляду в судовому засіданні (а/с 132) та заповіт, наданий позивачами (а/с 23) - це різні примірники одного документа і підписи на них виконувались окремо. Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін. Керуючись ст. 303, 304, 313-317 ЦПК України, колегія суддів, - ухвалила: апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2011 року - залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів. Головуючий Судді