Справа №22-ц-197/12 25.01.2012 25.01.2012 25.01.2012
Провадження №22-ц/1490/367/12
Справа № 22ц-197/12 Головуючий у 1-й інстанції: Кологрива Т.М.
Категорія 23 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

25 січня 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Вовненко Г.Ю.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Буренкової К.О.,

при секретарі : Крамаренко Л.С.,

за участю: позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Арбузинського районного суду від 22 листопада 2011 року за її позовом до приватного підприємства «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та покладення обовязку повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до приватного підприємства «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та покладення обовязку повернути земельну ділянку.

Позивачка зазначала, що з 22 січня 2007 року є власником земельної ділянки для ведення товарного сільгоспвиробництва розміром 6,65 га, розташованої на землях Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.

З моменту придбання цієї земельної ділянки у власність вона знаходиться в оренді у відповідача і вона (позивач) отримувала орендну плату. Проте письмовий договір оренди землі вона та відповідач не укладали, а в наявному у справі договорі оренди підпис від її імені виконаний іншою особою.

Вказуючи, що оспорюваний договір датований 20 січня 2007 року, а власником землі вона стала згідно розпорядження Арбузинської райдержадміністрації 22 січня 2007 року, позивачка вважала, що станом на 20 січня 2007 року у неї було відсутнє право на укладення даного договору оренди землі. Крім цього вона вказувала, що предметом спірного договору оренди є земельна ділянка площею 7,15 га, тоді як вона згідно Державного акту на право приватної власності на землю має у власності земельну ділянку площею 6,65 га.

Посилаючись на наведені обставини та положення ст. 203 ЦК, позивачка просила визнати договір оренди земельної ділянки недійсним та зобовязати відповідача повернути їй земельну ділянку.

Рішенням Арбузинського районного суду від 22 листопада 2011 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. На думку апелянта, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, наявним у ній доказам та положенням Закону України «Про оренду землі».

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як видно із копії свідоцтва про право на спадщину від 25 грудня 2006 року ОСОБА_2 отримала у спадщину право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства Новокрасне Арбузинського району в розмірі 7,15 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї земельної ділянки (в натурі) на місцевості, яке належало спадкодавцю ОСОБА_4 (а.с. 9).

Судом встановлено, що 23 жовтня 2008 року ОСОБА_2 отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 6,65 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району (а.с. 5).

Між тим, 20 січня 2007 року між ОСОБА_2 та аграрним підприємством «Благодатненський птахопром» було укладено договір оренди землі площею 7,15 га (а.с. 8).

Вказаний договір оренди було зареєстровано в державному реєстрі земель 10 грудня 2010 року, тобто після отримання позивачкою Державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 8).

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно до частин першої третьої та пятої ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Наполягаючи на задоволенні вимог про визнання договору недійсним, позивачка посилалася на те, що договір оренди землі вона не підписувала, а підпис вчинено іншою особою. Проте належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини, як це передбачено ст. ч.3 ст. 10, ст. 58, 59, 60 ЦПК, позивачка суду не надала.

Позивачка як на підставу недійсності договору оренди посилалася також на те, що на момент його укладення не була власником земельної ділянки площею 7, 15 га. Проте такі доводи спростовуються матеріалами справи, із яких видно, що на момент укладення спірної угоди вона була власником права на земельну частку (пай).

Крім цього, із матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 є власником ще двох земельних ділянок площею 0,35 га і 1,0 га., які теж знаходять в оренді у відповідача (а.с. 4, 40, 67). Матеріали справи свідчать, що з січня 2007 року по листопад 2010 року ОСОБА_2 отримувала від відповідача орендну плату (а.с. 45-66). Докази того, що орендну плату на виконання умов спірного договору позивачка не отримувала, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведені обставини та положення ст. ст. 203, 215 ЦПК висновок суду про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди землі, укладеного сторонами 20 січня 2007 року, є правильним.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому посилання суду в мотивувальній частині оскаржуваного рішення на те, що спірний договір оренди земельної ділянки є неукладеним, оскільки він не містить плану або схеми земельної ділянки, кадастрового плану, акту визначення меж земельної ділянки в натурі, проекту відведення земельної ділянки, які є його невідємною частиною, суперечать положенням ч.1 ст. 11 ЦПК, оскільки позивачка вимог про визнання угоди неукладеною із зазначених підстав не заявляла.

Проте, враховуючи, що такі аргументи в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не вплинули на висновок суду по суті заявлених вимог, і, виходячи із положень ч.2 ст. 308 ЦПК, колегія не вбачає підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду щодо визнання спірної угоди неукладеною теж не спростовують висновків суду по суті спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги позивачки немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2011 року залишити без змін. Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: