Справа № 1510/914/12
Провадження № 2/1510/1889/12
Ізмаїльський міськрайонний суд
в складі: головуючого - судді
при секретарі -Івановій Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізмаїл цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської
міжрайонної прокуратури Одеської
області, старшого слідчого
Ізмаїльської міжрайонної прокуратури
Одеської області ОСОБА_2, Державної
Казначейської Служби України, третя
особа на стороні позивача, яка не
заявляє самостійні вимоги, Генеральна
Прокуратура України, про захист честі,
гідності та ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди,
зобов'язання вчинити певні дії та
зобов'язання утримуватись у вчиненні
У провадженні Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
перебувала цивільна справа за
18.06.2012 р. по справі ухвалено рішення
суду (а.с.226-232).
Проте, вказаним рішенням суду не
вирішено питання про судові витрати.
Згідно до п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України,
якщо судом не вирішено питання про
судові витрати, суд, що ухвалив
рішення, за заявою осіб, які беруть

участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалює додаткове
рішення.

Виходячи з змісту ч.1 ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати

присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог,
а відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просила суд стягнути з
відповідачів у відшкодування
моральної шкоди солідарно - 100 000 грн.
(а.с.10).

Рішенням суду позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено частково:
стягнуто з Державної Казначейської
Служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України, шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку у
відшкодування моральної шкоди 4 000
грн., з Ізмаїльської міжрайонної
прокуратури Одеської області - 1 200
грн., у задоволенні решти позовних
вимог - відмовлено (а.с. 226 - 232).

При обґрунтуванні висновку про
часткове задоволення позовних вимог
та розміру завданої моральної шкоди,
суд виходив з наступного.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
р. «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди під моральною шкодою
розуміються втрати немайнового
характеру, завданих внаслідок
моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації , незаконним перебуванням
під слідством та судом тощо.

При цьому, на думку суду, пояснення
позивача про те, що він зазнав
душевні страждання, є прямим доказом
заподіяння моральної шкоди.

Разом з тим, підстав для солідарної
відповідальності, передбачених
нормами ст. 1190 ЦК України, тобто при
спільному заподіянні шкоди
взаємопов'язаними, сукупними діями
або діями з єдністю наміру, суд не
вбачив.

Пунктом 11 ч.1 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір» визначено, що органи
прокуратури, при здійсненні ними
представництва в суді інтересів
громадян або держави, від сплати
судового збору звільнені.

Враховуючи вищевикладене, та, виходячи
з пропорційності частині
задоволених позовних вимог, з
Державної Казначейської Служби
України за рахунок коштів Державного
бюджету України, шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку, на користь ОСОБА_1 підлягає
стягненню судовий збір в розмірі 40
(сорок) грн.

Крім цього, 27.06.2012 р. відповідачем
ОСОБА_2 подано до суду заяву про
вирішення питання про судові
витрати, а саме стягнення суми
витрат за надання правової допомоги
в розмірі 5 000 грн.

У задоволенні заяви в цій частині
слід відмовити з наступного.

Так, однією з умов здійснення такої
компенсації є документальне
підтвердження того, що сторона, на
користь якої ухвалено судове рішення,
дійсно понесла ці судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що
на час прийняття судом рішення -
19.06.2012 р. при дослідженні доказів суду
відповідний доказ (квитанція) на
суму 5 000 грн., у підтвердження
обґрунтування цих вимог, надано не
було.

Як визначено п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК
України, додаткове рішення
ухвалюється стосовно якої-небудь
позовної вимоги, з приводу якої
сторони подавали докази і давали
пояснення, проте рішення не ухвалено.

Враховуючи, що при дослідженні
доказів під час ухвалення рішення
суду в матеріалах справи дана
квитанція не містилась, у задоволенні
заяви про розподіл судових витрат в
зазначеній сумі задоволенню
підлягати не може.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212-215,218, 220 ЦПК
України,-

У Х В А Л И В:

Стягнути з Державної Казначейської
Служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України, шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку, на користь
ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 40
(сорок) грн.

Відмовити старшому слідчому
Ізмаїльської міжрайонної прокуратури
Одеської області ОСОБА_2 у
задоволенні заяви про стягнення
суми витрат за надання правової
допомоги в розмірі 5 000 грн.

Апеляційна скарга на додаткове
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя (підпис) З оригіналом згідно
Суддя Н. В. Баннікова