Врадіївський районний суд Миколаївської області
Справа №2-7/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28.03.12 року Врадіївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Висоцького М.Т., при секретарі судового засідання Канюкової В.О., за участю: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Врадіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та неустойки за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

В своєму уточненому позові позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 борг за договором процентної позики в сумі - 18000 грн., 657000 грн.,- неустойки, 10440 грн.,-відсотки за користування кредитом та 3600-штраф за невиконання умов договору.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що 12.11.2009 року він уклав з відповідачем письмовий договір процентної грошової позики, згідно якого надав відповідачеві позику в сумі 18000 грн., які він зобовязався повернути до 12 грудня 2009 року, зі сплатою щомісячно процентів в розмірі 2% розміру позики.

За умовами даного договору у разі порушення відповідачем строку повернення позики він повинен сплатити позивачеві пеню в розмірі 10% від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики.

За порушення позичальником строку сплати процентів більш ніж на один місяць, відповідач зобовязався достроково повернути позивачеві суму позики у повному обсязі та сплатити йому штраф у розмірі 20% від розміру позики.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі, посилаючись на обставини якими обґрунтований позов.

В даних суду поясненнях позивач вказав, що на прохання відповідача за домовленістю з ним був змінений строк повернення позики, а саме з 12.12.2009 року на 20.07.2010 року що було відображено в розписці про отримання позики від 12.11.2009 року, оскільки у відповідача були «проблеми» з бізнесом.

При складанні договору позики було вказано, що відповідач повинен перераховувати кошти взяті у нього в борг на його рахунок, але при цьому такий рахунок в договорі не був вказаний. Усно вони домовились що кошти відповідач буде повертати йому особисто.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. В силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив.

Суд постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача та доводи його представника, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

З»ясувавши обставини справи справи та перевіривши їх доказами, суд встановив слідуючі факти та правовідносини сторін.

12.11.2009 року позивач уклав з відповідачем письмовий договір процентної грошової позики (оригінал договору додається).

За умовами цього договору позивач ОСОБА_1 надав відповідачеві ОСОБА_3 позику в розмірі 18000 (вісімнадцять тисяч) гривень.

Вказану суму боргу, відповідач зобов»язався повернути до 12 грудня 2009 року.

Згідно п.2.2 даного договору відповідач зобов»язався сплачувати позивачеві щомісячно та проценти в розмірі 2% від розміру позики.

Відповідно до п.5.4 цього договору при порушенні позичальником строку повернення позики, він повинен сплачувати на поточний рахунок позичальника пеню в розмірі 10% від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики.

При порушенні позичальником строку сплати процентів більше, ніж на один місяць, згідно п.5.5 договору передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 20% від розміру.

п.3.3 договору передбачено, що строк повернення боргу вказаний в п.3.2 договору може бути переглянутий за угодою сторін.

Факт отримання відповідачем у позивача боргу в сумі 18 000 грн. підтверджується письмовою розпискою від 12.11.2009 року наданою відповідачем (оригінал розписки додається).

В зв»язку з неповерненням в зазначений в договорі строк вказаної суми боргу, між позивачем і відповідачем відповідно до п.3.3 цього договору було продовжено строк повернення частини боргу в сумі 16 000 гривень до 20 липня 2010 року, що було відображено в раніше даній відповідачем розписці про отримання боргу від 12.11.2009 року та підтверджено самим позивачем в судовому засіданні.

Про повернення решти суми боргу в розмірі 2000 грн., в цій розписці і інших письмових документах не було відображено.

Станом на 11.03.2012 року, тобто на день уточнення позивачем своїх позовних вимог, відповідач не виконав умови даного договору позики і не повернув позивачеві всю суму боргу та взагалі не сплачував весь цей період передбачені договором щомісячні проценти.

В зв»язку з цим, позивач згідно складеного ним розрахунку, просить стягнути з відповідача вказану суму боргу в розмірі 18 000 грн., неустойку за порушення взятих на себе відповідачем грошових зобов»язань за кожний день прострочення виконання за договором позики за один останній рік в сумі 657000 грн. (18000 основного боргу х 10% х 365 днів = 657000 грн.), проценти за договором позики від суми позики в розмірі 2% на місяць від суми позики, що становить 10440 грн. (18000 грн. основного боргу х 2% х 29 місяців ), штраф в розмірі 20% від суми позики за порушення строку сплати процентів в сумі 3600 грн. (18000 грн. х 20% =3600 грн.).

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2823 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.

Вислухавши пояснення позивача та доводи його представника дослідивши наявні в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав.

Суд вважає доведеним той факт, що відповідач дійсно згідно письмового договору позики від 12.11.2009 року отримав від позивача в борг кошти в сумі 18000 грн., що підтверджується розпискою відповідача про отримання цих коштів, тому ця сума боргу підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок якого встановлено договором або законом.

Згідно п.2.2 вказаного договору позики встановлено, що місячний розмір процентів за цим договором складає 2% від розміру позики. Оскільки розмір позики яку отримав відповідач від позивача становить 18 000 грн., якою він користується на протязі 29 місяців ( з 12.11.2009 року по 12.03.2012 року) то відповідно розмір боргу по процентам становить 10440 грн. (18000 грн. основного боргу х 2% х 29 місяців = 10440 грн.), тому суд вважає, що ця сума боргу позики є безспірною і підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується іншої вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 657 000 грн., то суд вважає, що ця сума надмірно завищена і є значно більшою від суми фактичного боргу та виходить за межі розумності та справедливості, а тому підлягає зменшенню до допустимих розмірів та матеріальними можливостями відповідача.

Як вказав сам позивач, він погодився на перенесення строку повернення боргу на більш тривалий час з урахуванням матеріального становища відповідача так як у нього склалися несприятливі умови в бізнесі, що дійсно могло мати місце в зв»язку з кризовими явищами.

ст.509 ЦК України визначено, що зобоязанням є правовідносини в яких одна сторона (боржник) зобов»язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Разом з чим в ч.3 цієї статті зазначено, що зобов»язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Крім того, слід врахувати, що сам позивач за весь час прострочення виконання взятих на себе відповідачем зобов»язань, не вживав відповідних заходів для своєчасного стягнення боргу з відповідача і тим самим сприяв збільшенню суми неустойки та процентів.

Тому суд оцінює вимоги позивача про стягнення неустойки, як зловживання своїм правом.

Відповідно до вимог ч.4 ст.13 ЦК України при здійсненні цивільних прав, особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства.

Суд розглядаючи вимогу позивача стосовно стягнення штрафу в розмірі 20% від розміру позики за порушення відповідачем строку сплати процентів більше ніж на один місяць в сумі 3600 грн., вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки сума позики і проценти за користування кредитом в цілому є боргом, за несплату якого застосована санкція у вигляді пені (штрафу), тому окремо не може застосовуватись.

Що стосується вимог позивача про стягнення судових витрат та надання юридичної допомоги з відповідача, то вони підлягають задоволенню, оскільки підтвердженням цього є квитанція про сплату судових витрат.

Керуючись ст. ст. 88, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та неустойки за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 12 листопада 2009 року в розмірі 18000 грн., проценти за користування цими коштами на протязі 29 місяців в сумі 10440 (десять тисяч чотириста сорок) гривень., неустойку за невиконання зобовязань за договором позики в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень, а також 2823 (дві тисячі вісімсот двадцять три) гривні судового збору та 1500 (одну тисячу пятсот) гривень за надання юридичної допомоги.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Врадіївського районного суду М.Т.Висоцький