АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2011 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Міцнея В.Ф., Половінкіної Н.Ю.

секретар: Скрипник С.В.

за участю: представника ПАТ КБ ПриватБанкОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанкпро визнання договору поруки недійсним, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанкна рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 червня 2011 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовною заявою про визнання договору поруки недійсним.

Посилалися на те, що 11.05.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанкта ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № E/V071117, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 23 500 дол. США. В той же день між ПАТ КБ ПриватБанкта ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за яким ОСОБА_2 поручилася перед банком за виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором.

На час укладення кредитного договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Вважають, що договір поруки на порушення ст..65 СК України укладено ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_3, а тому просили визнати цей договір недійсним.

Крім того, ОСОБА_2 посилалася на те, що при оформленні її колишнім чоловіком кредиту в банку, з метою забезпечення зобовязань по кредитному договору, нею було передано в заставу автомобіль Nissan NOTE, 2007 року випуску, товар в обороті (плитка облицювальна, на загальну суму 20200 грн.), домашню побутову техніку та меблі в кількості 18 одиниць, на загальну суму 17322 грн.

Вважала, що договір поруки підписала під впливом помилки. Оскільки, передаючи в заставу банку всі домашні меблі та побутову техніку, товар в обороті, а також автомобіль і підписуючи відповідні договори про це, вона щиро вірила, що всім вищезазначеним майном обмежується її особиста участь, тобто відповідальність по отриманому ОСОБА_3 кредиту.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 червня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанкпро визнання договору поруки недійсним відмовлено.

Позовні вимоги третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір поруки № E/V071117 від 11.05.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк ПриватБанк.

На рішення суду ПАТ КБ ПриватБанкподало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду в частині задоволення позовних вимог третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що за взятим на себе за договором поруки зобовязанням стягнення може бути звернене на майно, яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, а тому для укладення такого договору була необхідна згода ОСОБА_3

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 553 ЦПК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ст. 554 ЦК України).

Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане боржником.

Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового), а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, а тому апеляційний суд неправильно застосував ст. 65 СК України до цих правовідносин, згідно з якою згода подружжя вимагається в разі розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом установлено, що 11.05.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанкта ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № E/V071117 на суму 23 500 доларів США. В той же день банком з ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_2 зобовязалася перед банком у повному обсязі відповідати за виконання ОСОБА_3 зобовязання щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування ним, комісії, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу).

Згідно зі ст. 73 СК України за зобовязанням одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. На майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, стягнення може бути накладено лише в тому разі, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і те, що було одержано за договором, використовується на її потреби.

Однак, факту укладення ОСОБА_2 договору поруки в інтересах сімї судом не встановлено.

Отже, за укладеним ОСОБА_2 договором поруки стягнення може бути накладено лише на її особисте майно і на виділену їй в натурі частку у майні, яка належить їй та ОСОБА_3 на праві спільної власності. На інше належне їм майно стягнення за договором поруки не може бути накладено.

Суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що за укладеним ОСОБА_2 договором поруки стягнення може бути накладено на майно, яке належить їй з ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, а тому для укладення цього договору на підставі ч. 2 ст. 65 СК України необхідна була згода чоловіка, а відсутність такої згоди є підставою для визнання договору поруки недійсним.

Таким чином судом ухвалено помилкове рішення через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк- задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 червня 2011 року в частині задоволення позовних вимог третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанкпро визнання недійсним договору поруки № E/V071117 від 11.05.2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк ПриватБанк- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанксудові витрати по справі в сумі 45,50 грн., а саме: 8,50 грн. за сплату судового збору та 37 грн. за сплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: підписи