Справа № 1524/6-95/12
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16.11.2012 року Роздільнянський районний суд у складі:

головуючого Теренчук Ж. В,

при секретарі - Ніколас С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Роздільна Одеської області в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами подання Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Відділ державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції, в особі головного державного виконавця Герасимчук І.Є., звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, яка за рішенням суду зобовязана до сплати у солідарному порядку боргу на користь ПАТ КБ СоцКомБанк в сумі 55062,13 гривень.

В обґрунтування подання ОСОБА_2 зазначила, що на виконанні ВДВС знаходиться виконавчий лист №2-270/2011, виданий 05.07.2012 року Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично мешкає за адресою: м.Роздільна Одеської області, вул.Шевченка, 37 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк СоцКомБанкгрошових коштів у сумі 55062,13 гривень.

05.09.2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (за ЄДРВП №34163549) по примусовому виконанню виконавчого листа №2-270/11, вказаного вище.

Боржник ОСОБА_1 борг на користь стягувача не сплачує, в звязку з чим виникла заборгованість на вказану суму. В ході виконання рішення суду державним виконавцем здійснено перевірку наявності майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, однак таке майно не виявлено.

На виклики державного виконавця боржник до відділу ДВС не зявляється, борг не погашає, отже він від сплати боргу ухиляється, місце роботи приховує.

Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні зясовано, що 05.07.2012 року Роздільнянським районним судом Одеської області було видано виконавчий лист №2-270/2011 про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично мешкає за адресою: м.Роздільна Одеської області, вул.Шевченка, 37 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк СоцКомБанк грошових коштів у сумі 55062,13 гривень.

05.09.2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (за ЄДРВП №34163549) по примусовому виконанню виконавчого листа №2-270/11, вказаного вище.

З метою виконання рішення суду державним виконавцем було здійснено перевірку наявності майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, однак таке майно не виявлено. На виклики державного виконавця боржник до відділу ДВС не зявляється, борг не погашає, отже він від сплати боргу ухиляється, місце роботи приховує.

Однак, згідно супровідного листа Роздільнянського районного суду Одеської області, вбачається, що відповідачем по справі ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.02.2012р., яку разом з матеріалами справи було направлено для розгляду до Апеляційного суду Одеської області.

У відповідності до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст.14 ЦПК України та ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддівсудові рішення, що набрали законної сили є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції.

Порядок здійснення права громадян на виїзд з України та визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України.

Пленум Верховного Суду України у Постанові Про судове рішення№11 звертає увагу на те, що судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликавши забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права (п.1).

Відповідно до п.п.2,5,8 ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України, п.п.24-26 Правил оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитиною їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року №231 (у редакції постанови КМУ від 24.03.2004 року №380) громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань.

Указом Президента України Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів від 24.03.2008 року №261/2008 визнане за необхідне вжиття додаткових заходів, спрямованих на посилення забезпечення захисту конституційних прав та свобод людини щодо належного виконання рішень судів, зокрема, щодо удосконалення процедур, повязаних із примусовим виконанням рішень судів.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом.

Як наголосив Європейський суд з прав людини у п.34 рішення, ухваленому 7 травня 2002 року у справі Бурдов проти Росіїсуд знову наголошує право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати у судах позов для вирішення цивільного спору та гарантії виконання судових рішень.

Статтею 217 ЦПК України встановлено,що суд, який ухвалив рішення, може визнати порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає рішення.

Отже, наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, що є одним із заходів забезпечення виконання рішення суду. Але, у звязку з розглядом справи у Апеляційному суді Одеської області, рішення Роздільнянського районного суду Одеської області не виконується, так як не набрало своєї законної сили.

Тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні подання Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1В у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст..ст.208-210,217 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було винесено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя : Теренчук Ж. В