Справа № 22-ц-5737/12 Головуючий у І інстанції 2-2404/12
Провадження № 22-ц/1090/8038/12 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 24.12.2012
УХВАЛА

Іменем України

24 грудня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі: головуючого судді Мережко М.В., суддів Данілова О.М., Оношко Г.М., при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області, Київська обласна філія ДП «Центр державного земельного кадастру» про відновлення меж земельної ділянки, визнання недійсним державного акта та скасування державної реєстрації,

встановила:

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що на підставі рішення Вузівської сільської ради № 53 від 28 лютого 1996 року вона набула право власності на землю площею 0,614 га, що знаходиться у Києво-Святошинському районі Київської області з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ОПГ, а 28 лютого 1996 року їй було видано державний акт № 53 на право приватної власності на землю, де було визначено опис меж.

Під час оформлення кадастрового номеру на її земельну ділянку нею на підставі листа та Протоколу проведення перевірки документації із землеустрою та обмінного файлу Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області було виявлено, що на її земельну ділянку накладається інша земельна ділянка, яка знаходиться поряд і належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Під час погодження землевпорядною організацією технічної документації на земельну ділянку із управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі було встановлено, що земельна ділянка, що належить відповідачці, накладається на інші земельні ділянки, на які вже видані державні акти, а тому ОСОБА_2 було відмовлено у присвоєнні кадастрового номеру на неї та відновленні її меж.

Тому позивачка просила відновити межу, яка поділяє земельну ділянку

0,1931, що належить їй та земельну ділянку, що належить ОСОБА_3 у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, визнати недійсним державний акт про право власності на землю та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку належну відповідачці; стягнути з ОСОБА_3

І.В., на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2012 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів порушення її прав і підстав для захисту її інтересів.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_2 на підставі рішення Вузівської сільської ради № 53 від 28 лютого 1996 року набула право власності на землю площею 0,614 га, що знаходиться у Києво-Святошинському районі Київської області з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ОПГ.

На підставі цього рішення 28 лютого 1996 року їй було видано державний акт № 53 на право приватної власності на землю, де було визначено опис меж.

Під час оформлення кадастрового номеру на її земельну ділянку нею на підставі листа та Протоколу проведення перевірки документації із землеустрою та обмінного файлу Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області було виявлено, що на її земельну ділянку накладається інша земельна ділянка, яка знаходиться поряд, на яку вже видано державний акт і належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. У звязку з чим, ОСОБА_2 було відмовлено у присвоєнні кадастрового номеру на земельну ділянку та відновленні її меж.

Відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 не довела обставин, на які посилалася у позовних вимогах, а надані нею документи не містять конкретних даних про порушення меж її земельної ділянки, не зазначено, в чому полягають ці порушення.

Як убачається з матеріалів справи, (а.с. 5) відповідачка ОСОБА_3 не була суміжним землекористувачем з ОСОБА_2, яка користується земельною ділянкою площею 0,614 га з 1996 року, а акт про приймання передачі межових знаків виданий 23 березня 2010 року (а.с. 6).

Відповідно до висновку управління держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області від 22.10.2010 року (а.с. 7-11) видно, що кадастрові плани ОСОБА_2 не свідчать про те, що відповідачка є сусідом позивачки і не являється суміжним землекористувачем.

Відповідачка придбала частину земельної ділянки площею 0,2016 га у ОСОБА_4, яка є власником земельної ділянки площею 0,616 га з 1996 року (а.с. 21-22) згідно договору купівлі-продажу від 04.10.2006 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позов не обґрунтований, не подані докази в обґрунтування позовних вимог, тому суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до вимог чинного законодавства, відмовивши в задоволенні позову, оскільки позивачка після отримання державного акту на право власності на земельну ділянку не встановила його в натурі, відповідачка придбавши частину земельної ділянки не отримала державний акт, тому її частина земельної ділянки також не винесена в натурі, а сусідами позивачки, згідно її державного акту є ОСОБА_5, Вузівська сільська рада, ОСОБА_6, тому рішення суду першої інстанції не може бути скасовано з підстав викладених в апеляційній скарзі, яку необхідно відхилити, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відмову в задоволенні позову, такі висновки суду відповідають обставинам справи, рішення суду від 12 вересня 2012 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.