АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/4239/12 Справа № 2-2199/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Можелянської З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Поздняковій Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 грудня 2011 року по цивільній справі за позовом Дніпродзержинської міської ради до ОСОБА_2 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 грудня 2011 року, та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити /а.с. 50-51/.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 грудня 2011 року задоволені позовні вимоги Дніпродзержинської міської ради до ОСОБА_2 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки.

Суд внесені зміни до п.3.1 договору оренди земельної ділянки від 05 сері 2003 року (державна реєстрація № 01152 від 23 грудня 2003 року) укладеного між Дніпродзержинською міською радою та громадянином України ОСОБА_2 виклавши його в наступній редакції «п.3.1. Річна орендна плата вноситься «Орендарем»виключно у грошовій формі на рахунок місцевого бюджету. Орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється на рівні трикратного розміру земельне податку, що встановлюється Податковим кодексом України»/а.с.45-46/.

Як на підстави апеляційній скарги, прокурор посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між Дніпродзержинською міською радою та 05 серпня 2003 року було укладено договір оренди земельної ділянки строком до 15 лютого 2026 року, загальною площею 0,1245 га. за адресою: вулиця Широка, 5 в м.Дніпродзержинську згідно до рішення Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 15 лютого 2001 року № 51 «Про затвердження матеріалів інвентаризації (закріплення), вилучення, відведення (надання)

земельних ділянок юридичним та фізичним особам»(а.с.14), а також акту прийому - передачі земельної ділянки (а.с.11-15).

Відповідно до п.3.1 зазначеного договору відповідач зобов'язався сплачувати на користь орендодавця плату за користування земельною ділянкою в сумі 1991,35 грн. на рік, що становить 165, 95 грн. на місяць (а.с.11).

Пунктом 3.3 зазначеного договору визначено, що розмір орендної плати щорічно переглядається у випадках і з моменту: зміни умов господарювання, передбачених договором; підвищення цін, тарифів тощо, у тому числі внаслідок інфляційних процесів; збільшення розміру ставки земельного податку, в інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 ЦК України).

Згідно ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 3 червня 2008 року N 309-VI внесено зміни до частин четвертої та п'ятої статті 21 Закону України "Про оренду землі", відповідно до яких річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою для інших категорії земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю".

Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може перевищувати 12 відсотків їх нормативної грошової оцінки.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором або законом. Оскільки сторонами в договорі оренди передбачена можливість збільшення розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для внесення змін до договору оренди земельної ділянки щодо розміру орендної плати є обґрунтованим.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: