Справа № 1614/3022/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2012 року м.Кременчук.

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Святської О.В.

з участю секретаря Клонової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки і піклування Крюківської районної ради м.Кременчука про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, вказала, що перебувала в шлюбі з останнім з 14.02.1998 року по 13.10.2011 року. Від шлюбу мають дитину - дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на цей час мешкає з позивачкою, дитина знаходиться на її утриманні, вона сама займається її вихованням, духовним та моральним розвитком. З метою відпочинку вона мала намір разом з дочкою провести відпочинок на зимових чи весняних канікулах 2013 року за кордоном, а саме у РФ у родичів. З метою отримання нотаріального дозволу від батька на виїзд за кордон дитини позивач звернулася до відповідача, однак останній відмовив їй в цьому, нічим не мотивуючи свою відмову. Вважає відмову відповідача безпідставною, та просила суд усунути перешкоди з боку ОСОБА_3 щодо реалізації права неповнолітній дитини ОСОБА_2 на виїзд за кордон до Російської Федерації для відпочинку, надавши дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітній ОСОБА_2 за межі України до Російської Федерації разом з нею без супроводу та дозволу батька ОСОБА_3 в період часу з 20 січня 2013 року по 20 лютого 2013 року. Також просила стягнути судові витрати по справі.

Позивачка в засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач в засідання не зявився, належним чином двічі був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки в засідання не повідомив.

Представник третьої особи органу опіки і піклування Крюківської районної ради м.Кременчука в засідання не зявився, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи; надали суду свій висновок щодо можливості виїзду дитини за кордон та заяву про розгляд справи без їх участі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про правомірність вимог позивачки та наявність підстав для задоволення позову .

Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Права дитини закріплені у Конвенції про права дитини, що ратифіковано Постановою ВР N 789-XII від 27.02.91. Згідно п.1,2 ст.3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно п.2 ст.31 Конвенції Держави-учасниці поважають і заохочують право дитини на всебічну участь у культурному і творчому житті та сприяють наданню їй відповідних і рівних можливостей для культурної і творчої діяльності, дозвілля і відпочинку.

Згідно Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основних свобод ( Рим, 4 жовтня 1950 р.), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року , кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням , за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом та необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам для захисту здоров»я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ч.2 ст. 4 Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" , Постанови КМУ від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

В засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 Шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 13.10.2011 року. Батько ОСОБА_3 мешкає окремо від дитини, участі у вихованні дитини не бере. Від виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука надійшов висновок про те, що за результатами розгляду засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука поступаючи в інтересах дитини орган опіки та піклування не заперечує щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України до РФ в супроводі матері ОСОБА_1 без супроводу та дозволу ОСОБА_3 Сам відповідач в засідання не зявився, не обґрунтував свою відмову в наданні нотаріального дозволу на тимчасовий виїзд його дочки за кордон .

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про безпідставність відмови відповідача ОСОБА_3 в наданні дозволу на виїзд його неповнолітньої дитини в супроводі матері за кордон на певний проміжок часу, та вважає його відмову проявленням емоцій без будь-якого правового обґрунтування.

З урахуванням вищевикладеного , суд дійшов до висновку про наявність підстав для надання такого дозволу судом відповідно до вищевказаних норм законодавства в період часу, вказаний позивачкою.

Керуючись ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України , ст. 4 Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" , Протоколом №4 Конвенції про захист прав людини та основних свобод ( Рим, 4 жовтня 1950 р.) , ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, ст.ст.10,11,27,31 ЦПК України,-

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди з боку ОСОБА_3 щодо реалізації права неповнолітньої дитини ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд за кордон до Російської Федерації .

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітній ОСОБА_2 за межі України до Російської Федерації разом з матірю ОСОБА_1 без супроводу та дозволу батька ОСОБА_3 в період часу з 20 січня 2013 року по 20 лютого 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 107 грн. 30 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд.

Суддя О. В. Святська