У х в а л а

іменем україни

21 березня 2012 року
м. КиївКолегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Колодійчука В.М., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя
особа - четверта Донецька державна
нотаріальна контора, про визнання
свідоцтва про право на спадщину
недійсним та поділ спадкового будинку
за касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду
Донецької області від 15 квітня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що після смерті її
батька-ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
залишилось спадкове майно, яке
складається з 1/2 частини жилого будинку
з надвірними побудовами, розташованими
за адресою: будинок АДРЕСА_1.
Спадкоємцями за законом першої черги є
дружина померлого ОСОБА_2, вона - дочка,
онуки-діти дочки померлого ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
онуки-діти дочки померлого ОСОБА_9, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3: ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 Оскільки будинок був
побудований в період шлюбу батьків,
матері належить 5/8 частин будинку,
частки дітей - по 1/8 частині.
Разом із тим, свідоцтво про право на
спадщину за законом видано ОСОБА_2 на
весь будинок. Просила поновити строк
позовної давності, визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом, яке видане 24 квітня 2002 року
державним нотаріусом четвертої
Донецької державної нотаріальної
контори на ім'я ОСОБА_2, встановити факт
своєчасного прийняття нею спадщини
після смерті батька-ОСОБА_11 Також
просила встановити, що частка батька в
спадковому будинку складає 1/2 частину
будинку за вказаною адресою, провести
поділ 1/2 частини будинку за зазначеною
адресою між нею та відповідачами та
визнати за нею право власності в
порядку спадкування за законом на 1/8
частину будинку за вказаною адресою.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 2 лютого 2010 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 15 квітня 2010 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково. Визнано недійсним
в 1/6 частині свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане Четвертою
Донецькою державною нотаріальною
конторою ОСОБА_2 24 квітня 2002 року на
житловий будинок АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку
спадкування після смерті її
батька-ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
право власності на 1/6 частину жилого
будинку з відповідною частиною
надвірних побудов, розташованих за
зазначеною адресою. У решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 просять скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, й залишити без
змін рішення суду першої інстанції.

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду
України від 28 листопада 2011 року
на підставі Закону України від 20 жовтня
2011 року № 3932-VІ «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів щодо
розгляду справ Верховним Судом
України» справа передана до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із
того, що всі спадкоємці ОСОБА_11, крім
дружини ОСОБА_2, своєчасно не
прийняли спадщину та ОСОБА_1 пропустила
строк звернення до суду.

Скасовуючи рішення суду та ухвалюючи
нове рішення, апеляційний суд виходив
із того, що строк позовної давності
ОСОБА_1 пропущено із поважних причин,
вона фактично прийняла спадщину за
законом після смерті батька ОСОБА_12

Проте погодитися із таким висновком
апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_11 помер. Після його смерті
відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1

Спадкоємцями першої черги після його
смерті відповідно до ст. 529 ЦК
УРСР є: дружина спадкодавця-ОСОБА_2,
доньки померлого - ОСОБА_1, ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а також діти
померлих доньок спадкодавця-ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Своєчасно до нотаріальної контори за
прийняттям спадщини звернулася лише
ОСОБА_2, дружина спадкодавця, яка
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом від 24 квітня 2002
року, видане державним нотаріусом
четвертої Донецької державної
нотаріальної контори, а також
зареєструвала право власності на
майно.

Інші спадкоємці своєчасно до
нотаріальної контори за прийняттям
спадщини після смерті спадкодавця
ОСОБА_11 не зверталися та на спадщину не
претендували.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР в редакції
1963 року для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Статтею 549 цього ж Кодексу передбачено,
що спадкоємець вважається таким, що
прийняв спадщину якщо: він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; він подав до
державної нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини; ці дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців із
дня відкриття спадщини.

Позивачка не подала належних і
допустимих доказів (ст. ст. 58-59 ЦПК
України) прийняття спадщини, яка
відкрилася у 1993 році, при цьому
пред'явивши позов лише у липні 2009 року.

Згідно зі ст. 71 ЦК УРСР
та ст. 257 ЦК України встановлена
загальна позовна давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦК УРСР
перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, проте з
указаним позовом до суду позивачка
звернулася тільки у липні 2009 року та
просила поновити строк звернення до
суду з даним позовом, не навівши
мотивованих та достатніх доводів і не
подала доказів для цього.

Отже, дослідивши
матеріали справи та належним чином
вивчивши надані сторонами докази,
правильно застосувавши до виниклих
правовідносин норм матеріального
права, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
позивачка пропустила строк звернення
до суду, доказів на підтвердження
поважності причин пропуску строку суду
не надала.

Суд першої інстанції, вирішуючи даний
спір, правильно застосував норми
матеріального права у спірних
правовідносинах, норми процесуального
права при цьому не порушив, тому
правових підстав у апеляційного суду
для скасування рішення районного суду
не було.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 15 квітня 2010 року скасувати,
залишити в силі рішення Кіровського
районного суду м. Донецька від 2 лютого
2010 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К.
Гримич

В.М.
Колодійчук

В.О. Савченко