Справа № 2-5104/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"06" березня 2012 р.

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Крамаренко А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у жовтні 2006 року, перебуваючи на території СОТ «Азовець»та будучи обізнаними, що дачна ділянка №24 їм не належить та вони не мають прав щодо розпорядження нею, домовились здійснити її відчуження та незаконно заволодіти чужими коштами.

22.10.2006 року ОСОБА_3 запропонував їй та її чоловіку придбати вказану вище дачну ділянку. Дана пропозиція її заінтересовала і 23.10.2006 року вона погодилася оглянути дачну ділянку.

Під час огляду дачної ділянки, ОСОБА_5 запевнила її в законності майбутньої угоди та пообіцяла сприяти в купівлі даної ділянки за заниженою вартістю з оплатою 400 грн. в рахунок оформлення необхідної документації.

24.10.2006 року вона передала ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рахунок оплати вартості дачної ділянки №24 в СОТ «Азовець»400 грн. та 7000 доларів США, що на даний час за офіційним курсом НБУ складає 56329 грн. На підтвердження факту отримання грошей ОСОБА_5 особисто видала розписку підписану нею та ОСОБА_3

В подальшому, у відношенні ОСОБА_5 та ОСОБА_3 була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а вона була визнана потерпілою.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.11.2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України, ст. 11-1 КПК України, а провадження у справі закрито у звязку зі спливом строку притягнення до кримінальної відповідальності. Ії цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди був залишений без розгляду.

У звязку з цим ОСОБА_1 звернулась до суду та просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь у відшкодування матеріальної шкоди 62834 грн. та у відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

В обгунтування завдання моральної шкоди та її розміру пояснила, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вона втратила душевний спокій та сон, у неї стався розлад психіки, зявився сильних головний біль, внаслідок чого вона була вимушена звертатися до лікарів. Крім того, неповернення відповідачами їй коштів змусило її докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Протягом понад пяти років вона не мала можливості в повній мірі реалізувати свої наміри за рахунок особистого часу мала постійно відвідувати прокуратуру, суд, органи досудового слідства та адвоката. Разом з тим, весь цей час ОСОБА_5 та ОСОБА_3, здійснив злочин, не бажали повертати отримані кошти та принести вибачення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що під час розгляду вказаної позивачем кримінальної справи ОСОБА_3 свою вину не визнавав, окільне не був обізнаний про власника дачної ділянки №24 в СОТ «Азовець», а гроші за продаж останньої отримала ОСОБА_5

ОСОБА_5, повідомлена за місцем реєстрації про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, письмові заперечення на позов не подала.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.11.2011 року при розгляді кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у здійсненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України було встановлено, що підсудні будучи обізнаними, що дачна ділянка №24 їм не належить та вони не мають прав щодо розпорядження нею, домовились здійснити її відчуження та незаконно заволодіти чужими коштами. Реалізуючи задумане, ОСОБА_3 22.10.2006 року запропонував ОСОБА_1 та її чоловіку придбати вказану вище дачну ділянку. 23.10.2006 року, під час огляду дачної ділянки, ОСОБА_5 запевнила ОСОБА_1 в законності майбутньої угоди та пообіцяла сприяти в купівлі даної ділянки за заниженою вартістю з оплатою 400 грн. в рахунок оформлення необхідної документації. 24.10.2006 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рахунок оплати вартості дачної ділянки №24 в СОТ «Азовець»400 грн. та 7000 доларів США. На підтвердження факту отримання грошей ОСОБА_5 особисто видала розписку підписану нею та ОСОБА_3

Вказаною вище постановою, за клопотаннями підсудних та їх захисників, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 КК України на підставі п.3 ч. 1 ст. 49 КК України, ст. 11-1 КПК України, а провадження у кримінальній справі закрито у звязку з закінченням строку давності. Цивільний позов ОСОБА_1 залишений без розгляду.

За змістом ст. 28 КПК України особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі предявити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою. Закриття справи з підстав, зазначених у ст. ст. 7, 7-1 цього Кодексу, не звільняє особу від обовязку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки завдані громадянам.

У відповідності зі ст. 61 ЦПК України обставини визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільноправові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З досліджених матеріалів справи, пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3, незаконно заволодівши грошовими коштами ОСОБА_1 в розмірі 400 грн. та 7000 доларів США, до теперішнього часу їх не повернули.

Згідно ст. ст. 1166, 1190 ЦК України матеріальна шкода відшкодовується винними особами в повному обсязі в солідарному порядку.

Розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 неправомірними спільними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підтверджується розрахунком позивача та матеріалами справи і складає 62329 грн.

Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи з встановлених обставин справи, суд вважає, що ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України також має право на відшкодування відповідачами моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав.

При цьому, виходячи з глибини душевних страждань, часу їх тривалості та з урахуванням вимог розумності і справедливості, розмір відшкодування завданої відповідачами позивачу моральної шкоди слід визначити в сумі 10000 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57 -61, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 62329 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, судові витрати в сумі 500 грн., а всього 72829 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7