РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2012 року

Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого судді Леньо
С.І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Львові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Публічне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Країна»про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в
и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із
позовом про стягнення з відповідача
ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі
4584,79 грн., моральної шкоди в розмірі 5000
грн., завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 07.06.2010 року
внаслідок ДТП на перехрестку вул.
Грушевського-Ів.Франка у м. Львові
відповідач ОСОБА_3 порушивши вимоги
п.16.11 ПДР України, здійснив зіткнення з
автомобілем позивача, який отримав
технічні пошкодження. Вина відповідача
підтверджується постановою суду від
30.06.2010 року. В результаті ДТП майну
позивача завдано матеріальної шкоди.
Згідно висновку експерта вартість
відновлювального ремонту
транспортного засобу становить 12637,97
грн. Однак, згідно складеної
калькуляції про виконані роботи
вартість ремонту автомобіля становить
: по одному акту виконаних робіт –13897,76
грн., по другому акту –2720 грн. Крім
цього, за отримання висновку експерта
відповідач сплатив 300 грн. та за надання
довідки –50 грн. Страхова компанія
«Країна», з якою відповідач перебував в
договірних відносинах, сплатила
позивачу страхове відшкодування в
розмірі 12 382,97 грн. Таким чином, просить
стягнути з відповідача майнову шкоду
–витрати, які поніс позивач для
відновлення первинного стану
автомобіля в розмірі 4584,79 грн.
(13897,76+2720+300+50)-12382,97 = 2584,79 грн.) Також
просить стягнути з ОСОБА_3 моральну
шкоду, яку оцінює в 5000 грн. та мотивує
тим, що внаслідок пошкодження його
майна –нового автомобіля, він переніс
переживання та моральні страждання,
порушення звичайного способу життя,
негативного впливу на стан здоров’я,
ДТП створила ряд незручностей йому та
родині.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав позовні вимоги з підстав
наведених в заяві. Також доповнив, що
немає жодних претензій до страхової
компанії, оскільки така сплатила
страхове відшкодування згідно Звіту
про оцінку, якою встановлено вартість
відновлювального ремонту автомобіля.
Проте позивач фактично поніс більші
витрати на відновлення первісного
стану транспортного засобу, це було
пов’язано також із виявленням
прихованих дефектів автомобіля при
ДТП, які не встановили при огляді
експерти. Тому просить стягнути дану
різницю коштів з відповідача. Оскільки
позивачу не надали у страховій
компанії звіт про оцінку майна, то
змушений був сплатити 300 грн. за надання
копії цього звіту та 50 грн. комісійної
винагороди банку за надання копії
касового документу, які просить також
стягнути з відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_3
–ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечила проти позову та вказала, що
згідно полісу обов’язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 28.12.2009 року
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 застрахована, в тому числі на
випадок ДТП. Страхова компанія
«Країна»сплатила позивачу страхове
відшкодування за подію від 07.06.10р. в
розмірі 12382,97 грн., яке визначалося на
підставі Звіту про оцінку, складеного
згідно Акту огляду пошкодженого
транспортного засобу, який позивач
підписав без зауважень. Однак, ОСОБА_1
надав Акти виконаних робіт на більшу
суму ніж встановлено експертами, з яких
вбачається, що спеціалістами
проводився ремонт та заміна певних
деталей і відповідно роботи, пов’язані
з цим, не зафіксовано в Акті огляду
автомобіля. Крім цього, завдана майну
шкода повинна визначатися з
врахуванням фізичного зносу
транспортного засобу. У зв’язку з цим
та враховуючи, що страхова компанія в
установленому порядку сплатила
позивачу страхове відшкодування,
розмір якого був належно визначений,
відсутні підстави для стягнення з
відповідача різниці коштів, сплачених
на ремонт автомобіля. Таким чином,
відповідачу необхідно сплатити ОСОБА_1
лише суму франшизи в розмірі 250 грн., яку
він зобов’язався самостійно покрити у
випадку ДТП відповідно до умов Полісу
страхування. Також вважає
безпідставними вимоги щодо стягнення
300 грн. за повторне отримання Звіту про
оцінку майна та 50 грн. за комісійний
платіж банку, так як вартість за
проведене дослідження та надання Звіту
сплачена страховою компанією, тому у
позивача не було підстав для повторної
оплати. З приводу відшкодування
моральної шкоди звертає увагу, що
позивач не вказав в чому полягає така
шкода та не обґрунтував її розміру.
Просить відмовити в позові в повному
обсязі.

Представник третьої особи ПАТ
«Страхова компанія «Країна»в судове
засідання 16.02.2012 року не з’явився,
подав клопотання про розгляд справи за
його відсутності. Суд приймає до уваги
надані повноважним представником
третьої особи письмові заперечення та
усні пояснення в попередніх
засіданнях, згідно яких зазначає, що
28.12.2009 року між ОСОБА_4 та ПАТ «СК
«Країна»було укладено поліс
обов’язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВС/9319333, внаслідок чого став
забезпеченим автомобіль «ВАЗ 21104»,
д.р.н. ВС 0950 ВН. 09.06.2010 року страхова
компанія отримала від позивача
повідомлення про страховий випадок,
який стався за участю забезпеченого
транспортного засобу 07.06.2010 року, в
результаті чого був пошкоджений
автомобіль марки «Тойота», д.н.з.
НОМЕР_1, належний ОСОБА_1 Відповідно до
вимог Закону України «Про обов’язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», умов полісу, СК
«Країна»замовила проведення оцінки
вартості матеріального збитку, яка
згідно складеного Звіту складала 12637,97
грн., та за мінусом розміру франшизи –255
грн., сплатила позивачу страхове
відшкодування за страховим випадком в
сумі 12382,97 грн. При цьому, вартість
відновлювального ремонту
встановлювалася з урахуванням
коефіцієнта фізичного зносу. Відтак, СК
«Країна»виконала свій обов’язок за
полісом. Щодо вимог про стягнення 300
грн. за вартість висновку та 50 грн. за
отримання довідки вказала, що
страховик в день подання позивачем
заяви оглянув пошкоджений автомобіль
та за свій кошт отримав Звіт про оцінку,
тому отриманий позивачем той же Звіт є
повторним та понесені витрати не
відшкодовуються. СК «Країна»не вчинила
протиправних дій відносно позивача,
його здоров’я не було ушкоджено, тому
відсутні підстави для стягнення
моральної шкоди з страховика.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, з’ясувавши обставини справи,
дослідивши представлені по справі
докази, суд дійшов висновку, що позов
слід задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 07.06.2010 р. на
перехресті вул. Грушевського –ОСОБА_5
у м. Львові сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
водія ОСОБА_3, який керуючи
транспортним засобом марки «ВАЗ 21104»,
д.н.з. НОМЕР_2, порушив п. 16.11 Правил
дорожнього руху України (виїжджаючи з
другорядної дороги не надав перевагу в
русі іншому транспортному засобу, який
здійснював рух по головній дорозі) та
здійснив зіткнення з автомобілем
марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_1, якому завдав
технічні пошкодження.

Дані обставини підтверджуються
дослідженими в судовому засіданні
матеріалами справи про
адміністративне правопорушення
–протоколом про адміністративне
правопорушення від 07.06.10р., схемою
події, поясненнями сторін, та не
оспорюються учасниками процесу.

Постановою Личаківського районного
суду м. Львова від 30.06.2010 року (а.с.4)
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 124 КУпАП та
застосовано стягнення у виді штрафу. В
силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України дана
постанова є обов’язкова для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено постанову суду, з питань, чи
мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Відтак, оцінюючи зібрані докази в
сукупності, суд вважає встановленою
вину ОСОБА_3 у скоєній ДТП, що полягала в
порушенні ним вимог п. 16.11 ПДР України.

Як вбачається з матеріалів справи, на
час ДТП 07.06.2010 року сторони керували
транспортними засобами на відповідній
правовій підставі : ОСОБА_1 є власником
автомобіля марки «Тойота», д.н.з.
НОМЕР_1, а ОСОБА_3 на підставі
тимчасового дозволу, свідоцтва про
реєстрацію т/з керував транспортним
засобом марки «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_2,
власником якого є його батько ОСОБА_4
(а.с.7,49,55).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Статтею
1187 ЦК України обов’язок відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки покладено на особу, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Згідно із ст. 1188 ЦК
України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Разом з тим, згідно полісу № ВС/9319333 від
28.12.2009 року обов’язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів ОСОБА_4 (власник автомобіля)
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність у ПАТ СК
«Країна»(а.с.46). За даним полісом
забезпечено транспортний засіб марки
«ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_2, яким на
відповідній правовій підставі керував
відповідач під час ДТП 07.06.10р. Ліміт
відповідальності страховика
встановлено у розмірі 25000 грн., а сума
франшизи – 255 грн. Вказана подія
визнана страховим випадком (а.с.47-64).

У відповідності до ст. 22 Закону України
«Про обов’язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров»ю, майну третьої особи.

У відповідності до вимог ст. 34.1 Закону
України «Про обов’язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»страховик у встановлений
строк оглянув пошкоджений автомобіль
позивача, про що свідчить Протокол (Акт)
огляду транспортного засобу від 09.06.10р.,
в якому детально описані пошкодження
(а.с.65-69). Даний протокол підписано
позивачем без жодних зауважень. При
цьому, в Протоколі містяться
застереження щодо обов’язку ОСОБА_1 в
разі виявлення прихованих пошкоджень
повідомити про це страхову компанію,
оскільки в протилежному випадку
претензії не приймаються до розгляду,
також зазначено про недопустимість
кваліфікації стану призначених до
ремонту або заміні запасних частин без
погодження із страховою компанією.
Крім цього, в Акті огляду колісного
транспортного засобу (КТЗ), підписаному
позивачем, вказано, що власник ТЗ
повідомлений про необхідність
повторного огляду у випадку виявлення
скритих дефектів протягом 5
календарних днів (а.с.82-83). Проте позивач
з претензіями чи іншими вимогами до СК
«Країна»не звертався.

Відповідно до Звіту про оцінку
вартості відновлювального ремонту з
урахуванням зносу пошкодженого
колісного транспортного засобу № С-00371
від 10.06.2010 року, наданого на замовлення
СК «Країна», вартість відновлювального
ремонту пошкодженого автомобіля
позивача склала 12637,97 грн. (а.с.70-81).

На підставі зазначеного Звіту, з
врахування розміру франшизи згідно
Полісу, яка не сплачується страховиком,
СК «Країна»сплатила ОСОБА_1 страхове
відшкодування на суму 12382,97 грн. (12637,97
грн. –255 грн. = 12382,97 грн.), яке отримане
позивачем (а.с.8).

Таким чином, згідно вимог ст.ст. 6,22.1
Закону України «Про обов’язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», умов Полісу
страхова компанія у встановленому
порядку відшкодувала ОСОБА_1 оцінену
шкоду, з урахуванням зносу автомобіля
завдану його майну внаслідок ДТП.

Вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3
різниці коштів, які фактично були
понесені на ремонт транспортного
засобу є безпідставними та
необґрунтованими. Так, згідно ст. 1192 ЦК
України, що регламентує способи
відшкодування шкоди, завданої майну
потерпілого, розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі. Згідно п. 2.7 «Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
дорожніх транспортних
засобів»вартість матеріального збитку
- з технічної точки зору вартісне
значення реальних витрат, яких зазнає
власник у разі пошкодження або
розукомплектування ДТЗ з урахуванням
фізичного зносу.

Відтак, згідно Звіту про оцінку від
10.06.10р. об’єктивно визначено розмір
шкоди завданої майну позивача на суму
12637,97 грн. Даний Звіт позивачем не
оспорювався, жодних зауважень при
встановленні пошкоджень автомобіля
він не висловлював, тому відсутні
правові підставі для стягнення з
відповідача коштів на підставі поданих
ОСОБА_1 калькуляцій виконаних робіт, в
яких також відображено ремонт та
заміну запчастин, які не ввійшли до
робіт, пов’язаних з пошкодженнями
зафіксованими в Акті огляду автомобіля
(а.с.9-13).

Поряд з цим, вимоги позивача пов’язані
з повним матеріальним відшкодуванням,
тому франшиза в розмірі 255 грн., яка є
частиною збитків завданих майну
потерпілого та відповідно до вимог ст.
12 п. 12.1 Закону України «Про обов’язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»не виплачується
страховиком, а також з врахуванням вище
наведених норм ЦК України, підлягає до
стягнення з ОСОБА_3 на користь
позивача, що відповідачем не
оспорюється.

Щодо вимог про стягнення з відповідача
300 грн. витрат за повторне отримання
копії Звіту про оцінку майна № С-00371 та
50 грн. комісійної винагороди банку за
надання копії касового документу
(а.с.6,16), суд відмовляє в задоволенні
таких, оскільки виготовлення Звіту
проводилося за замовленням страхової
компанії, тому понесені позивачем
витрати є безпідставними. Твердження
ОСОБА_1 про те, що він змушений був
понести дані витрати, оскільки
експертна компанія та страховик не
надали йому цього Звіту, суд не приймає
до уваги, так як в разі неможливості
подання цього документу суду, позивач
вправі був в порядку ст. 133 ЦПК України
заявити клопотання про витребування
доказів.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала.

Внаслідок винних дій відповідача
ОСОБА_3 позивачу було завдано моральну
шкоду, яка полягала у пошкодженні майна
потерпілого, що унеможливлювало, без
спеціального ремонту та заміни
запчастин автомобіля, його
експлуатацію, що беззаперечно призвело
до порушення повноцінного життєвого
ритму ОСОБА_1, вимагало тривалого часу
та значних зусиль для відновлення
своїх порушених прав, за захистом яких
позивач звернувся до суду.

Виходячи з наведеного суд вважає за
необхідне частково задовольнити позов
про відшкодування моральної шкоди та
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача 200 грн. моральної
шкоди, завданої внаслідок ДТП, оскільки
такий розмір об’єктивно відповідає
завданим позивачу моральним
стражданням.

При визначенні розміру моральних
збитків суд виходив з п.п. 3, 5,9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року №4 “Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди. Відповідно до
Постанови, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо), та з урахуванням інших обставин.
Зокрема враховується стан здоров’я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих та виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.

Враховуючи наведене, суд частково
задовольняє позовні вимоги та стягує з
відповідача 255 грн. матеріальної шкоди
та 200 грн. моральної шкоди.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд
також присуджує судові витрати з
відповідача пропорційно до
задоволених вимог та стягує на користь
позивача сплачені та документально
підтверджені ним (а.с.17) 120 грн. витрат на
ІТЗ та 59,50 грн. судового збору (що на час
пред’явлення позову становить 51 грн.
щодо вимог майнового характеру, 8,50 грн.
щодо вимог немайнового характеру)

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,169,209,212-215,218 ЦПК
України, ст. ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1172 ч.1,
1187, 1188 ч.1 п.1 ЦК України, Законом України
«Про обов’язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», суд, -

в и р і ш и
в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 255
грн. (двісті п’ятдесят п’ять гривень)
матеріальної шкоди завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 200
грн. (двісті гривень) моральної шкоди
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 120
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, 59,50 грн.
судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:

Леньо С.І