Справа № 22-ц-1715/12 Головуючий у І інстанції Володько І.С.
Провадження № 22-ц/1090/2266/12 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 15.03.2012
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Мережко М.В., суддів: Оношко Г.М., Данілова О.М., при секретарі: Косенко Т.Г,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 міська державна нотаріальна контора, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину і договору дарування та про визнання права власності на частину будинку, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_5 звернувся з названим позовом до суду, посилаючись на те, що

26.08.2003року померла його матір ОСОБА_6. Після смерті матері залишилось спадкове майно у вигляді 31/100 частин будинку № 5 по вул. Шамраївеькій в м. Біла Церква. На момент смерті матері," а також до смерті матері і після смерті матері він постійно був зареєстрований і проживав у вказаному будинку, тобто він прийняв спадщину. Спадкоємцем першої черги після померлої ОСОБА_6 також являвся чоловік останньої - ОСОБА_7, який також був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином, після померлої ОСОБА_6 обидва спадкоємці першої черги, а саме він та його вітчим ОСОБА_7 прийняли спадщину. Продовжуючи проживати в спірній частині будинку позивач в липні 2005 року виявив зникнення його особистих документів і після звернення до Білоцерківського MB ГУМВС і втручання правоохоронних органів його вітчим - ОСОБА_7 повернув позивачу документи, однак в паспорті позивача стояла відмітка, про зняття останнього з реєстраційного обліку з 15.06.2005 року. На реєстраційному обліку в спірному будинку позивач був поновлений лише 22.11.2005 року. Після конфлікту з вітчимом він був змушений проживати окремо і в травні 2010 року після смерті вітчима - ОСОБА_7 йому стало відомо, що в той період коли він був знятий з реєстраційного обліку, ОСОБА_7 отримав в Другій ОСОБА_4 міській нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого успадкував після померлої ОСОБА_6 31/100 частини спірного будинку, а 29.11.2005 року ОСОБА_7 подарував успадковану частину будинку відповідач' по даній справі ОСОБА_2 Так як ОСОБА_7 розпорядився належною позивачу частиною спадкового майна, а тому він просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Другою ОСОБА_4 міською нотаріальною конторою 09.06.2005 року за № 1-2655, по якому ОСОБА_7 успадкував після смерті ОСОБА_6 31/100 частини будинку № 5 по вул. Шамраївеькій в м. Біла Церква, а також визнати частково недійсним договір дарування ОСОБА_7 31/100 частин будинку ОСОБА_2, посвідчений Другою ОСОБА_4 міською державною нотаріальною конторою 29.11.2005 року за № 1-5998, та просить визнати за ним право власності на 31/200 частину будинку № 5 по вул. Шамраївеькій в м. Біла Церква.

В судовому засіданні позивач та представник позивача за дорученням підтримали позовні вимоги і просили суд визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину

за законом, видане Другою ОСОБА_4 міською державною нотаріальною конторою

09.06.2005 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-2655, по якому ОСОБА_7 успадкував після смерті ОСОБА_6 31/100 частини будинку № 5 по вуз. Шамргзвсьжіи в м. Біла Церква, а також просили визнати частково недійсним договір дарування ОСОБА_7 31/100 частин будинку № 5 по вул. Шамраївській в м. Біла Церква ОСОБА_2, посвідчений Другою ОСОБА_4 міською державною нотаріальною конторою 29.11.2005 року за 1-5998, та просили визнати за позивачем ОСОБА_8 право власності на 31/200 частину будинку № 5 по вул. Шамраївській в м. Біла Церква.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи попереджалася належним чином, причини неявки суду не повідомила, а тому суд згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України визнав за можливе провести заочний розгляд справи.

Третя особа - ОСОБА_4 міська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, про час розгляду справи була повідомлена належним чином, звернулась до суду з письмовою заявою, в якій просить розглянути справу у відсутність представника.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2011 року було задоволено позов позивача.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане

09.06.2005 року і зареєстроване державним нотаріусом Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 в реєстрі під № 1-2655, згідно якого спадкоємцем майна, а саме 31/100 частини будинку № 5 по вул. Шамраївській в м. Біла Церква після померлої ОСОБА_6 є ОСОБА_7.

Визнано частково недійсним договір дарування частини будинку, укладений

29.11.2005 року, згідно якого ОСОБА_7 подарував ОСОБА_2 31/100 частину будинку № 5 по вул. Шамраївській в м. Біла Церква, посвідчений державним нотаріусом Другої ОСОБА_4 міської державної нотаріальної контори Магдич Т.1., зареєстрований в реєстрі за № 1-5998.

Визнано за ОСОБА_10 право власності на спадкове майно у вигляді 31/200 частини будинку № 5 по вул. Шамраївській в м. Біла Церква після померлої

26.08.2003року ОСОБА_6.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона обгрунтована та підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено, що в будинку № 5 по вул. Шамраївській в м. Біла Церква проживали позивач ОСОБА_5, його матір ОСОБА_6 та вітчим ОСОБА_7 Матір позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 померла 26.08.2003 року і після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 31/100 частини будинку № 5 по вул.

Шамраївській в м. Біла Церква. Після померлої ОСОБА_6 залишилось два спадкоємці першої черги - її син ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_7 На момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 обидва спадкоємці, а саме і ОСОБА_5 і ОСОБА_7 проживали в спадковій частині будинку, несли витрати по утриманню спадкового майна, тобто прийняли обидва спадщину, вступили в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, кожен із спадкоємців, як ОСОБА_7 так і ОСОБА_5 прийняли спадщину після померлої ОСОБА_6 і частка кожного в спадковому майні становила по 31/200 частині будинку №5 по вул. Шамраївська в м. Біла Церква.

Відповідно за п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року «Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обгрунтованість рішення у цивільній справі ( частина 1 ет. 213 ЦПК України). Рішення є

/<//

законним тоді коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відіюшлш) до сг..2 ЦПК України вирішив справу згідно з нормами матеріального правадцо піддягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст..8 ЦПК Українша також правильно втлумачити ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом,суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини ( аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства ( аналогія права). Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинд, ка які сторожи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду,що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів згідно з доказами по справі встановила наступне: 26.08.2003 року померла ОСОБА_6 і після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 31/100 частини будинку № 5 по вул.. Шамраївській в м.Білій Церкві. Спадкоємцем першої черги були: позивач ОСОБА_5 син померлої і ОСОБА_7 -її чоловік.

Згідно з вимогами ст.. 1261 ЦК України У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з матеріалів справи був зареєстрований і проживав з померлою ОСОБА_6 тільки її чоловік ОСОБА_7,це підтверджується записом у будинковій книзі. Позивач ОСОБА_5 був тільки зареєстрований, а проживав з 2002 року у АДРЕСА_1.

Вказану квартиру йому подарував вітчим- Каверін О.Є. 15.04.2002 року, що підтверджується договором дарування, що додається. Подарована квартира була власністю ОСОБА_11 На знак подяки ОСОБА_6 15.04.2002 року скасовує складений нею заповіт на 31/100 частини будинку №5 по вул..Шамраївській в м.Білій Церкві на ім'я сина ОСОБА_5 (а.с.67) Дати дарування квартири і скасування заповіту співпадають.

ОСОБА_5 в подарованій квартирі АДРЕСА_2 проживав з 2002 року по день її продажі гр. ОСОБА_12 до 11.11.2011 року. Факт проживання ОСОБА_5 в даній квартирі підтверджується також випискою ЖЕК №6 про суму заборгованості по квартплаті в сумі 7234,55 грн., яка була погашена перед продажем і даними Білоцерківського МВВС, що 20.09.2009 року гр. ОСОБА_13 звертався в міліцію зі скаргою про протиправну поведінку ОСОБА_5 по місцю проживання.

Таким чином, належними доказами було підтверджено, що позивач ОСОБА_5 не проживав зі своєю матір'ю ОСОБА_6 на день її смерті 26.08.2008 року, у зв»язку з чим відсутні підстави вважати його спадкоємцем, який прийняв спадщину шляхом проживання з спадкодавцем однією сім»єю.

Згідно з вимогами ст.1268 ч. З ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину,

шло протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову

Таким чином, позивач ОСОБА_5 повинен був для отримання спадщини після

померлої матері та вважаючи себе спадкоємцем звернутись у 6-ти місячний строк з дня

відкриття спадщини надіслати заяву в нотаріальну контору про прийнятій

спадщнни.віжювїдпо до ст. 1270 ЦК України.

Згідно з вимогами ст. 1270 ЦК України Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Із матеріалів цивільної справи не вбачається що він звертався із такою заявою в нотаріальну контору,а звернувся безпосередньо до суду через 7 років після смерті матері. Крім зазначених обставин, які суд першої інстанції не прийняв до уваги та не надав їм правової оцінки, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач повинен був довести

наявність своїх порушених прав, а саме: яка була спадкова маса, після смерті його матері, яку частину ( в чому вона полягає) отримав він та яку отримав його вітчим, а також на ту

обставину, що на час звернення позивача до суду його вітчим-снадкоємаиь ОСОБА_7Є також помер та після його смерті також відкрилась спадщина у вигляді ЗШОО частин спірного будинку, а тому не є доведеним з боку позивача порушення його нрав спадкоємця, яка частина спадщини йому належить та після кого та й вигляді яких конкретно часшн будинку чи квартири чи іншого спільного майна подружжя ОСОБА_7.

Суд першої інстанції також повинен був звернути увагу, що згідно з перехідними положеннями цивільно-процесуального законодавства, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на тон час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК та строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно з розясненями Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року п. 8 вирішуючи спір про право власності спадкоємців на житловий будинок (квартиру), які не були приватизованими спадкодавцем, наймачем жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду, необхідно враховувати, що його спадкоємці можуть вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду (щодо громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), однак на час смерті спадкодавця в установлений законодавством строк вона не була розглянута або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передання квартири у власність наймачеві.

Колегія суддів встановила, що позивач не звертався з зазначеними заявами до будь- яких органів з приводу затвердження свого права на спадкове майно, а тому визнання в рішенні суду першої інстанції права власності на будинок за позивачем потребує надання належних доказів та урахування пояснень апелянта .

Відповідно до глави 7 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Установивши, що питання про право на спадщину може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом одержання свідоцтва про право на спадщину, суд повинен був відмовити у відкритті провадження у справі або зупинити провадження у розгляді справи до вирішення питання в нотаріальному порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Колегія суддів приймає за основу зазначені обставини та докази та прийшла до висновку про недоведеність позову позивача, таким чином в* задоволені позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України апелянт не надав доказів та не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи наведене колегія суддів вважає,що суд допустив істотне порушення норм

матеріального і процесуального права, неправильно встановив фактичні обставини справи і прийняв незаконне і необгрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню на підставі вимог ст. 309 ЦПК України.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції від І 8.07.1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції від 18.07.1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а згідно ст. 549 ЦК України визнається, шо

спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

На підставі наведеного, керуючись ст. 524, 548 ЦК України ( в редакції 1963 року), ст. 1261, 1270 ЦК України, ст. 293,303,304,307,309,313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2011

року у справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2,

третя особа ОСОБА_4 міська державна нотаріальна контора скасувати та

ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в

касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ протягом/двадцяти днів.

Головуючий

Судді