Справа № 401/1397/12
(2/401/2292/12)
05.04.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Руденко В.В.,
при секретарі Чорнойван О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-банк»про визнання кредитного договору частково недійсним, третя особа: управління з питань захисту прав споживачів департаменту споживчого рину і сфері послуг Дніпропетровської міської ради,-
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача , в обґрунтування якого посилається на те, що 21 серпня 2008 року між ним та закритим акціонерним товариством «Альфа-банк»(з 2009 року - Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк») був укладений кредитний договір № 490084838 відповідно до якого банк надав ому 28 029.98 доларів США та 98 центів для задоволення споживчих потреб. Позивач звернувся з позовною заявою для захисту своїх порушених прав, як споживача послуги, оскільки 10.11.2011р. Конституційним судом України було прийняте Рішення № 15-рп/2011 у справі № 1-26/2011, відповідно до якого дія ЗУ „Про захист прав споживачів" розповсюджується на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. А, враховуючи судову практику, яка існувала до моменту винесення зазначеного рішення, в якій суди застосовували зазначений закон при аналізі правовідносин лише на стадії укладення кредитного договору, то тільки зараз в нього з'явилась можливість належним чином захистити свої порушені права. Враховуючи такі обставини, йому стало зрозуміло, що договір не відповідає вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» та порушує його, як споживача, права.
Правовідносини, що виникли через надання йому відповідачем споживчого кредиту, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, мають регулюватись спеціальним законодавством - Законом України „Про захист прав споживачів", адже згідно з п.п.3, 19, 22, 23 ст.1 даного Закону Відповідач був виконавцем банківських послуг, він - їх споживачем, видача кредиту - продукцією відповідача, а наданий йому кредит - саме споживчим, оскільки задовольняв його власні потреби, не пов'язані з підприємницькою діяльністю. Відповідно до п.14 ст. 6 Закону України "Про третейські суди", третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Позивач під час укладання договору не був підприємцем та кошти надавалися йому на споживчі (особисті) потреби, отже відносини, яки виникли під час та після укладання кредитного договору регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", таким чином виходячи із заборони, викладеної в п.14 ст.6 Закону України "Про третейські суди", будь-які спори, які можуть виникнути з договору ні в якому разі не можуть бути розглянуті в третейському суді. Крім того, вважає, що судді визначеного у третейській угоді третейського суду є зацікавленими особами. Просить суд визнати недійсним з моменту укладення п.11 розділу №1 кредитного договору № 490084838 від 21.08.2008 року, укладеного між ним та відповідачем.
Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити та надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.
Представник відповідача до судового засідання повторно не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про відкладення розгляду та письмові заперечення, в яких посилається, на те, що вважає дії банку законними та просить у позові відмовити. Суд вважає можливим з огляду на вимоги ч.4 ст. 169 ЦПК України зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 11 вказаного кредитного договору судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні кредитного договору, включаючи спори про відшкодування завданим порушенням кредитного договору, та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнській громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз»у відповідності до його Регламенту.
Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків встановлених законом.
Згідно ст. 5 Закону України «Про третейські суди»юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав. Згідно з ч.1 ст. 12 цього Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин вказаний закон діяв в редакції 10.01.2008 року і не містив заборони на укладення третейської угоди.
Рішенням Конституційного Суду України № 1-рп/2008 від 10.01.2008 року визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду крім випадків, встановлених законом, оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ст. ст. 22,64 Конституції України).

Таким чином, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Також позивачем не надано належних та допустимих доказів заінтересованості третейського суду у вирішенні будь-яких спорів,крім того вищенаведена обставина не є підставою для визнання правочину недійсним.

З огляду на вищевикладені обставини суд вважає, що п.11 спірного кредитного договору не суперечать чинному законодавству України, таким чином, законних підстав для визнання частково недійсним кредитного договору немає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 81 ,88, 130, 214, 215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позовних вимогах ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-банк»про визнання кредитного договору частково недійсним,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: