Справа № 419/1594/12
Провадження № 2/419/1361/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2012 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі - Макарчук А.В.

за участю: представника позивачки -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа: комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» про
визнання права власності на нерухому
майно, -

в с т а н о в и в:

16 лютого 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з вищевказаним позовом. В
обґрунтування заявлених вимог
посилається на те, що відповідно до
рішення виконкому Красногвардійської
районної ради депутатів трудящих від 13
березня 1962 року №266 за її бабусею,
ОСОБА_3, було визнано право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1. На підставі
зазначеного рішення їй було видано
свідоцтво про право власності на це
домоволодіння від 26.03.62 та проведено
реєстрацію в ДМБТІ (реєстрова книга №
139-54). Згідно із земельною шнуровою
книгою сільськогосподарської артілі
„За мир" Краснопілля (на теперішній
час: місто Дніпропетровськ), зазначеній
артілі було видано Державний акт № 547703
від 02.10.52 на землю площею 4890,6 кв.м, після
чого в 1963-1964 роках за рахунок земель
артілі між її робітниками було
розподілено земельні ділянки як
присадибні. Одну із ділянок було надано
в користування ОСОБА_3. В 1963 році її
бабусею було складено заповіт,
відповідно до якого її було призначено
спадкоємцем всього належного бабусі
будинку з надвірними спорудами за
адресою: АДРЕСА_1. В ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3
померла. Вона з 1963 року мешкала з
бабусею, отже фактично прийняла
спадщину, тобто вступила в управління
та володіння майном, як передбачено
Цивільним кодексом УРСР 1963 року чинним
на час відкриття спадщини. В земельній
шнуровій книзі сільськогосподарської
артілі „За мир" Краснопілля було
внесено зміни щодо користувача
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.
Замість ОСОБА_3 користувачем записано
її. На підставі наказу директора
птахофабрики „За мир" від 28.06.82 №76 їй
було надано в користування земельну
ділянку площею 0,15 га за адресою:
АДРЕСА_1 за цільовим призначенням:
будівництво та садівництво. В чинному
та той час Земельному кодексі УРСР від
08.07.1970 було задекларовано право
землекористувачів, залежно від
цільового призначення кожної
земельної ділянки, наданої в
користування, зводити житлові та інші
будівлі та споруди. В 1983 році нею
власними силами та за власні кошти було
збудовано житловий будинок з
прибудовами, сарай та гараж. Всі
будівлі було побудовано до 1991 року,
тобто до прийняття нормативних актів,
що встановили обов'язкове введення
нерухомого майна в експлуатацію. За її
зверненням було виготовлено висновок
КП „ДМБТІ" 29 листопада 2010 року, після
проведення технічної інвентаризації
домоволодіння за адресою: м.
Дніпропетровськ, АДРЕСА_1. Відповідно
до цього висновку оцінка технічного
стану нерухомості свідчить про
задовільний та добрий стан об'єктів
нерухомого майна. На підтвердження
відповідності будівель за вказаною
адресою технічним та будівельним
нормам нею було, також, замовлено в
ліцензійній організації - ТОВ
«Лромтехстальпроект», технічний
висновок, який було виконано ТОВ на
підставі обстеження будівельних
конструкцій жилого будинку літ. В-1,
гаражу літ. Б, сараю літ. З та яким,
також, засвідчено відповідність стану
спірного майна ДБН, технічним
стандартам та правилам. 28.05.09 р.
Головним архітектурно-планувальним
управлінням міської ради було
виготовлено містобудівний висновок №
03/7911 щодо оформлення
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку, що зайнята об'єктами
самочинного будівництва за адресою
АДРЕСА_1. Згідно з цим висновком -
розміщення жилого будинку,
господарських будівель та споруд
відповідає вимогам забудови
зазначеного житлового планувального
району. ГоловАПУ було погоджено
розміщення самовільно збудованого
жилого будинку та будівель за вказаною
адресою. Просила: визнати за нею право
власності на житловий будинок літ. В-1
(із переобладнанням приміщень 1-1:1-11)
загальною площею: 125, 6 кв. м; житловою
площею: 68,8 кв.м., гараж літ. Б, сарай
літ. З за адресою: м. Дніпропетровськ,
АДРЕСА_1.

18 квітня 2012 року ОСОБА_2 надала до суду
уточнену позовну заяву та просила:
визнати за нею право власності на
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, яке
складається із житлового будинку літ В
- 1 (із переобладнанням приміщень 1 - 1;1 -
11) загальною площею 125,6 кв. м.; житловою
площею 68,8 кв. м.; гаражу літ Б, вбиральні
літ Г, погрібу літ Д, входу у погріб літ
К, літнього душу літ Е, та сараю літ 3, та
розташоване на земельній ділянці
площею 1296 кв. м.; скасувати державну
реєстрацію на житловий будинок літ А - 1,
за ОСОБА_3 у зв'язку із його руйнуванням.

У судовому засіданні представник
позивачка позовні вимоги підтримала та
просила позов задовольнити в повному
обсязі.

Інші сторони у судове засідання не
з'явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають
у державі.

Як встановлено у судовому засіданні,
відповідно до рішення виконкому
Красногвардійської районної ради
депутатів трудящих від 13 березня 1962
року № 266 за ОСОБА_3, було визнано право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1
(а.с. 13).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3
було видано свідоцтво про право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 від
26.03.1962 р. та записано в реєстрову книгу
ДМБТІ за № 139-54 (а.с. 32).

25 квітня 1967 року державним нотаріусом
Третьої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Головіною Н.Я. за
реєстром № 1-1542 було посвідчено
заповіт, де зазначено, що ОСОБА_3
належний їй будинок з надвірними
забудовами, що знаходяться в АДРЕСА_1
заповідає ОСОБА_2 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
Серії НОМЕР_1 виданого
Красногвардійським відділом РАГС м.
Дніпропетровська, про що зроблено
запис за № 9796 (а.с. 14).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася
спадщина, що складалася з зазначеного
вище домоволодіння.
Правовстановлюючих документів на
житловий будинку жоден з спадкоємців
не оформлював.

На підставі наказу директора
птахофабрики «За мир» від 28.06.82 р. № 76
ОСОБА_2 було надано в користування
земельну ділянку площею 0,15 га за
адресою: АДРЕСА_1 за цільовим
призначенням: будівництво та
садівництво (а.с. 23).

Відповідно до наданої до суду копії
технічного паспорту на житловий
будинок (домоволодіння) по АДРЕСА_1 від
03.01.1983 року житловий будинок літ. А-1 має
загальну площу 29,9 кв.м., житлову 15,4 кв.м.,
допоміжну 14,5 кв.м. (а.с. 10-12).

Відповідно до наданої до суду копії
технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1 від 05.11.2010 року (а.с. 6-9) житловий
будинок літ. В-1, гараж літ. Б, сарай літ. 3
- самовільне будівництво.

У відповідності до ст. 331 ЦК України -
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

За змістом ч. 1, ч. 4 ст. 182 ЦК України -
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Частина 1 ст. 328 Цивільного кодексу
України, закріплює, право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленим законом.

Пунктом 1.6 Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
затвердженого наказом міністерства
юстиції України від 07 лютого 2002 року №
7/5 передбачено, що реєстрації права
власності підлягають тільки об'єкти
нерухомого майна, будівництво яких
закінчено та які прийняті в
експлуатацію у встановленому порядку
за наявності матеріалів технічної
інвентаризації, підготовлених тим БТІ,
яке проводить реєстрацію права
власності на ці об'єкти.

Згідно ст. 375 ЦК України право власника
на забудову здійснюється ним за умови
додержання архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про
планування та забудову територій»
будівництвом слід вважати здійснення
нового будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального ремонту,
впорядкування об'єктів
градобудівництва, розширення та
технічного переоснащення.

Згідно до вимог ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. На вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд
може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Судом встановлено, що відповідно до
позову та пояснень представника
позивачки у судовому засіданні,
позивачка самовільно без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту провела будівництво житлового
будинку з прибудовами, сараю, гаражу.
Наданий позивачкою акт обстеження
земельної ділянки, технічний висновок
МБТІ, містобудівний висновок не
свідчать про усунення вказаного
порушення, в них не відображено
конкретно відповідність будівельним
нормам і правилам будинку,
господарських будівель і споруд, не
надано документального підтвердження
про належне будівництво домоволодіння.

Згідно ст. 376 ЦК України, судом може бути
визнано право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно про умові, що
при будівництві не було порушено прав
інших фізичних та юридичних осіб, інших
співвласників і власників сусідніх
будинків; саме будівництво позивачкою
було проведено без належного дозволу
та проекту.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

При зверненні до суду позивачкою не
наведено правових підстав, які б мали
слугувати підставою для визнання за
нею права власності на житловий
будинок літ. будинку літ В - 1 та гаражу
літ Б, вбиральні літ Г, погребу літ Д,
входу у погріб літ К, літнього душу літ
Е, та сараю літ 3 розташованих по
АДРЕСА_1, не надано доказів існування
спору між сторонами, що прямо
передбачено ст.15 ЦК України (« 1. Кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…»), рішення
реєстраційного органу про відмову
ОСОБА_2 у реєстрації права власності
тощо. Позивачкою заявлено позов до суду
за відсутності спору між сторонами та
уникнення відповідного порядку
реєстрації права власності
передбаченого діючим законодавством.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» від 30
березня 2012 року № 6 роз'яснено, що,
вирішуючи справу за позовом власника
(користувача) земельної ділянки про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно, суди
зобов'язані встановлювати усі
обставини справи, зокрема: чи є позивач
власником (користувачем) земельної
ділянки; чи звертався він до
компетентного державного органу про
прийняття забудови до експлуатації; чи
є законною відмова у такому прийнятті;
чи є порушені будівельні норми та
правила істотними.

Виходячи з наведених норм
матеріального права, судом
встановлено, що споруди на які
позивачка просить визнати право
власності є самовільним будівництвом і
підстави, визначені законом про
можливість визнання права власності на
таке будівництво, відсутні.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
те, що відсутній між сторонами спір про
право, відсутні законні підстави для
скасування державної реєстрації, суд
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа: КП «ДМБТІ» про визнання права
власності на нерухому майно житловий
будинок літ. В-1 (із переобладнанням
приміщень 1-1:1-11) загальною площею: 125, 6
кв. м; житловою площею: 68,8 кв.м., гараж
літ. Б, сарай літ. З, вбиральні літ Г,
погрібу літ Д, входу у погріб літ К,
літнього душу літ Е, та сараю літ 3, та
розташоване на земельній ділянці
площею 1296 кв. м. за адресою: будинок
АДРЕСА_1 та скасування державної
реєстрації на житловий будинок літ А - 1,
за ОСОБА_3 за адресою будинок АДРЕСА_1 у
зв'язку із його руйнуванням.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд
вважає за необхідне судовий збір
сплачений ОСОБА_2 у сумі 1174 грн. 81 коп.
віднести за її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 15, 30-33, 57, 58, 60, 81, 209, 212-216, 218
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа: комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» про
визнання права власності на нерухому
майно - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення суду.

Суддя
О. В. Нізік