Справа № 1327/2-277/10 Головуючий у 1 інстанції: Рак Л. С
Провадження № 22-ц/1390/2874/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2012 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Бакуса В.Я.,

секретаря Мариняк О.І.,

з участю ОСОБА_2, представника ПАТ КБ ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНКна рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 травня 2010 року та додаткове рішення цього ж суду від 11 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанкпро відшкодування моральної шкоди та заборгованості у звязку з невиконанням умов договору та інфляцією, -

встановила:

Рішенням Червоноградського міського суду від 20 травня 2010 року в позові ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11 листопада 2011 року доповнено рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанкпро відшкодування моральної шкоди та заборгованості у звязку з невиконанням умов договору та інфляцією, а саме зазначено у резолютивній частині вищезгаданого рішення суду, що задоволено вимоги позивача про стягнення із відповідача в його користь індексу інфляції за час прострочення грошового зобовязання, а також три проценти річних від простроченої суми та стягнуто із ОСОБА_4 акціонерного товариства ПриватБанкв користь ОСОБА_2 індекс інфляції по депозитному договору № SAMDN0263 від 30 березня 2008 року за період з 14 жовтня 2008 року по 30 березня 2009 року в сумі 31 499 (тридцять одну тисячу чотириста девяносто девять) грн. 42 коп. суми індексу інфляції за час прострочення грошового зобовязання та 3 % річних від простроченої суми 3 689 (три тисячі шістсот вісімдесят девять) грн. 80 коп.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПРИВАТБАНК.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд безпідставно відмовив йому у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки у звязку з відмовою у видачі депозитного вкладу він не зміг своєчасно прооперувати дружину за кордоном і вона померла. Наголошує, що між діями посадових осіб Приватбанкута смертю його дружини є прямий причинний звязок. Даний факт є очевидним. Однак, суд робить невірний висновок про те, що договором не було передбачено відшкодування моральної шкоди.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ ПРИВАТБАНКзазначає, що оскаржуване рішення суду та додаткове - є незаконними, оскільки суд безпідставно дійшов висновку, що відповідач зобовязаний сплатити позивачу 3 % річних за порушення умов зобовязання. Відповідач не порушив умов договору, виплатив позивачу в день розірвання договору суму банківського вкладу та нараховані проценти, а відтак, застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України є упередженим, необгрунтованим і безпідставним. Крім того, зазначає, що не погоджуються з висновком суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції за час просрочення від 14 жовтня 2008 року - часу звернення за розірванням договору депозитного вкладу по 30 березня 2009 року в сумі 31 499,42 грн. Судом першої інстанції повністю проігноровано те, що дострокове повернення коштів на цей час було заборонено Постановою Правління НБУ від 11.10.2008 року. Вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу задовольнити. Змінити рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 травня 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ПАТ КБ ПРИВАТБАНКіндексу інфляції по депозитному договору, суми інфляції за час просрочення грошового зобовязання та 3 % річних від просроченої суми і ухвалити нове рішення в цій частині, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представника ПАТ КБ ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія судців вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а скаргу ПАТ КБ ПРИВАТБАНК- задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

За умовами вищевказаного ОСОБА_5 відкрив вкладнику позивачу ОСОБА_2 депозитний рахунок, а вкладник вніс на цей рахунок грошові кошти в сумі 34 716,74 доларів США. Строк дії депозитного договору з 30 вересня 2008 року по 30 березня 2009 року з процентною ставкою за депозитом у розмірі 9,25% річних. Додатковою угодою до договору передбачено збільшення процентної ставки на 0,25 %.

Пунктом 7 ОСОБА_5 передбачено, що сторони мають право достроково розірвати цей договір відповідно до чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору. У випадку повернення вкладу за ініціативою клієнта до закінчення мінімального терміну вкладу, йому повертається сума вкладу і виплачуються проценти, нараховані по ставці вкладу за фактичний термін користування вкладом.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, як зазначено у статті 1060 ЦК України, укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За змістом статей 1074, 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь який час. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що відповідач не виконав зобовязання за договорами та не видав позивачу вклад й належні проценти за його заявою від 14 жовтня 2008 року, посилаючись на те, що постановами Правління Національного банку України з жовтня 2008 року у 17 банках було призначено тимчасову адміністрацію і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців.

Згідно із ч. 2 ст. 58 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ Про банки і банківську діяльністьбанк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади.

Протягом мораторію не нараховується неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобовязань перед кредиторами та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів) (п. 2 ч. 3 ст. 85 Закону України Про банки і банківську діяльність).

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання .

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобовязання, у звязку із чим дія мораторію відповідно до ст. 85 Закону України Про банки і банківську діяльністьна них не розповсюджується.

З викладено вбачається, що діями банку порушено права вкладника, які підлягають захисту, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення трьох процентів річних від простроченої суми.

Проте, колегія суддів не погоджується з розрахунком 3% річних та відповідно із стягненою сумою.

З врахуванням п. 7 укладеного ОСОБА_5, 3% річних від простроченої суми, які підлягають до стягнення становлять 3 645,34 грн. (270 437 грн. : 365 дн. Х 164 дн. = 3 645,34 грн.).

Не можна погодитися з рішеннями суду і в частині задоволення позову про стягнення з ПАТ КБ ПриватБанкна користь ОСОБА_2 індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобовязання в розмірі 31499 грн. 42 коп., оскільки вони задоволені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей.

Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Визначення в договорі грошових зобовязань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, повязаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Виходячи з викладеного, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення індексу інфляції за весь час прострочення відсутні.

За таких обставин, ухвалене у справі рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення індексу інфляції за весь час прострочення є таким, що не ґрунтується на законі.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Умовами договору банківського вкладу між ОСОБА_2 та Приватбанком не передбачено відповідальності сторін у вигляді моральної шкоди за неналежне виконання умов договору.

За змістом пункту 5 частини першої статті 4 Закону України Про захист прав споживачів право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією (товар, робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для суспільних потреб), виникає у випадках, передбачених законом.

Моральна шкода, яка заподіяна споживачу, виплачується на підставі Закону України Про захист прав споживачів лише у разі, якщо така шкода заподіяна продукцією, яка є небезпечною для життя і здоровя людей.

Суд першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог обґрунтовано виходив з того, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, оскільки в договірних зобовязаннях така стягується лише у випадках, передбачених договором або законом, а ні укладеним сторонами договором депозиту, ні законом, який регулює ці правовідносини, відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Наведене обєктивно стверджується зібраними та оціненими судом доказами, які знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Оскільки оскаржуване судове рішення в зазначених вище частинах ухвалене з порушенням норм матеріального права, воно згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в частині з ухваленням нового рішення та зміні, а також залишенню без змін в частині відмови у стягненні моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, ч. 1 п. 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНКзадовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 травня 2010 року, по якому 11 листопада 2011 року ухвалене додаткове рішення, в частині задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача в його користь індексу інфляції за час прострочення грошового зобовязання та стягнення з ОСОБА_4 акціонерного товариства ПриватБанкв користь ОСОБА_2 індексу інфляції по депозитному рахунку № SAMDN 0263 від 30 березня 2008 року за період з 14 жовтня 2008 року по 30 березня 2009 року в сумі 31 499.42 грн. суми індексу інфляції за час прострочення грошового зобовязання - скасувати та в цій частині позовних вимог відмовити.

Рішення в частині повного задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства ПриватБанкв його - ОСОБА_2 користь трьох процентів річних від простроченої суми змінити: задовольнивши цю вимогу частково - за період з 16 жовтня 2008 року по 30 березня 2009 року та зменшивши суму стягнення із 3 689 грн. 80 коп. до 3 645 грн. 34 коп.

Рішення про відмову в позові про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_6