Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-2889/12
РІШЕННЯ

Іменем України

30.10.2012 року Справа № 2-2889/12

2/1015/1275/2012

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Медвідь Н.О.

при секретарі Ковтонюк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ПАТ «Фолькс Банк» до ОСОБА_1 про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Фолькс Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про виселення, посилаючись на те, що 19.03.2010 Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено рішення у цивільній справі № 2-1342/10 за позовом ПАТ «Фольксбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки , яким позовні вимоги позивача задоволені повністю, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 243988,80 грн., а також судові витрати.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 15.08.2008 року між сторонами укладено іпотечний договір, згідно якого відповідач, (іпотекодавець) надав в заставу позивачу (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру № 1 будинку № 7 в м. Вишневе, вул. Червоноармійська, яка складається з однієї житлової кімнати площею 11,9 кв.м. та належить відповідачки на підставі договору купівлі-продажу квартири.

24.02.2012 відповідачу вручено лист-вимогу, про звільнення нею та інших мешканців спірної квартири, протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги. Відповідач вимогу отримав, однак житлового приміщення не звільнив.

Відповідно до довідки від 29.07.2008 Житлово-експлуатаційного господарства «Південне» мешканцями зазначеного житлового приміщення є відповідачка.

Тому просив виселити з спірної квартири, відповідачку та інших мешканців квартири, а також стягнути з відповідачки судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідачка позов не визнала, не заперечує, що має заборгованість за кредитним договором, яку зобов»язується виплатити, позивачу пропонувала вирішити питання мирним шляхом, але банк ні на які умови не іде.

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що 19.03.2010 Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено Рішення у цивільній справі № 2-1342/10 за позовом ПАТ «Фольксбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто з відповідачки заборгованість у розмірі 243988,80 грн., а також судові витрати.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № КР 51534 від 15.08.2008 між сторонами укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 843, згідно якого відповідач, (іпотекодавець) надав в заставу позивачу (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: спірну квартиру, , яка належить відповідачки на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого 27.07.2005 ОСОБА_3 державним нотаріусом Вишневої міської державної нотконтори за реєстровим № 1-1411.

За правилами ст.. 109 ЖК України виселення їз займаного жилого приміщення допускається з підстав установлених законом.

Статтею 109 ч. З Житлового кодексу України та ст. 40 ч. 2 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що 24.02.2012 відповідачу вручено лист-вимогу за вих. №10-3/4573 від 13.02. 2012 яким позивач вимагав відповідача та інших мешканців спірної квартири,звільнити житлове приміщення протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги.

Відповідно до довідки № 1184 від 29 липня 2008 року Житлово-експлуатаційного господарства «Південне» мешканцями зазначеного житлового приміщення є відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ст. З ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як свідчать матеріали справи, а також твердження представника позивача , ним не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б вказували на правові підстави для задоволення позовних вимог.

Наполягаючи на вимогах про виселення відповідачки зі спірної квартири , представник позивачки не заперечувала, що позивачка є власником спірної квартири , що рішення суда було про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не звернення стягнення на предмет іпотеки .

Враховуючи положення ст.. 109 ЖК України, також ст.. 41 Конституції України, також норми ЦК України щодо непорушності власності , положення Закону України «Про іпотеку», право позивача не порушено, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як на єдиний доказ позовних вимог, представник позивача посилається на рішення Києво-Святошинського суду про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, але як вбачається з п. 4 Іпотечного договору укладеного між сторонами за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов»занням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, а також відшкодувати витрати , пов»»язані з пред»явленням вимоги за основним зобов»язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрати на утримання і збережіння предмета іпотеки, витрати на страхування предмета іпотеки, збитки завдані порушенням основного зобов»язання чи умов даного договору.

Також згідно п. 9 іпотечного договору іпотекодержатель має право вищого пріоритету на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки , у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов»язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Але звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено п. 15 іпотечного договору також Закону України «Про іпотеку» не було.

Також посилання представника позивача на те, що відповідача було попереджено про звільнення спірної квартири протирічать вимогам укладеного між сторонами іпотечного договору а також Закону України «Про іпотеку» а саме згідно п. 14 іпотечного договору, позивач повинен попередити відповідачку про порушення основного зобов»язання та про звернення стягнення на предмет іпотеки на випадок невиконання вимоги за основним зобов»язанням, а не звільнити спірну квартиру.

Тобто представник позивача не довів тих обставин на які посилався як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування своїх вимог, не спростував ті обставини, на які посилалася відповідач в обґрунтування своїх заперечень, що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював представнику позивача її права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України,Законом України «Про іпотеку» ст.. 109 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ПАТ «Фолькс Банк» до ОСОБА_1 про виселення, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: