АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0413/2-317/11
Провадження № 22-ц/459/ /12 Головуючий в суді першої
Справа № 2-317/11 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 20 (4) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Братіщевої Л.А., Соколан Н.О.,

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Експрес Вояж», ОСОБА_5, про визнання правочину нікчемним, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 та просила суд визнати нікчемним договір купівлі-продажу квартири № 64 у будинку № 74 на мікрорайоні 5-й зарічний в м. Кривому Розі, укладений 05 лютого 2009 року між її бабою ОСОБА_8, померлою 05 лютого 2009 року, від імені якої по довіреності діяла відповідачка ОСОБА_4, та третьою особою ОСОБА_5, посвідчений нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, посилаючись на те, що відповідачка не мала права укладати цей правочин.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2011 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_7 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, судом невірно розцінено зміст довіреності, виданої відповідачу померлою ОСОБА_8, помилково до спірних правовідносин застосовано ст. ст. 247, 251, 253 ЦК України та не враховано, що довіреність не містить умов щодо збереження представником повноважень за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких призведе до виникнення збитків, а тому її дія припиняється у момент смерті довірителя. Крім того, вважає помилковим висновок суду щодо недоведеності позивачем факту отримання спадщини після померлої ОСОБА_8 та щодо необізнаності відповідача про смерть довірителя.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_8, яка померла 05 лютого 2009 року.

14 березня 2009 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до Другої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, померлої 05 лютого 2009 року (а.с. 8).

На момент смерті ОСОБА_8 належала на праві власності квартира № 64 будинку № 74 на 5-му м-ні Зарічному в м. Кривому Розі.

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 05 лютого 2009 року між ОСОБА_8, від імені якої по довіреності діяла відповідачка ОСОБА_4, та ОСОБА_5, посвідченого нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за № 330, зазначена квартира перейшла у власність ОСОБА_5, а ОСОБА_4 отримала від покупця гроші від продажу квартири в сумі 37000грн. (а.с. 47).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог зазначила, що у жовтні 2008 року її бабуся ОСОБА_10 звернулась до ОСОБА_4 з метою отримання допомоги в зібранні документів для продажу або дарування належної їй квартири № 64 у будинку № 74 на мікрорайоні 5-й Зарічний в м. Кривому Розі на користь своєї онуки, тобто її, видавши на імя відповідача відповідне доручення. 05 лютого 2009 року о 7-й годині 51 хвилині ОСОБА_8 померла, проте відповідачка в порушення ст. 248 ЦК України не повернула довіреність, та, не маючи повноважень, здійснила в цей день спірний правочин купівлі-продажу квартири, до того ж, не на її користь, а на користь третьої особи ОСОБА_5

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачка не довела, що є спадкоємцем померлої ОСОБА_8, що повноваження відповідачки ОСОБА_4, надані їй на підставі довіреності, виданої ОСОБА_8, дозволяли їй продати спірну квартиру за ціну та на умовах за її розсудом будь-якій особі, кому вона забажає, або подарувати позивачці ОСОБА_2, а також що термін дії цієї довіреності сплив наступного дня після смерті ОСОБА_8, тобто 06 лютого 2009 року.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, оскільки суд дійшов їх без повного й всебічного зясування дійсних обставин справи, прав та обовязків сторін у даних правовідносинах та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Вирішуючи справу, суд не дослідив матеріали спадкової справи померлої ОСОБА_11 № 832/2009, із якої вбачається, що ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею усього рухомого та нерухомого майна, що належало померлій, син якої, а батько позивачки, ОСОБА_12, помер до відкриття спадщини 16 грудня 1994 року, інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 до нотаріальної контори не звертались.

У звязку з цим висновок суду про те, що ОСОБА_2 не довела своє право на спадкування після померлої, є неправильним.

Також неправильним є висновок суду щодо обсягу повноважень відповідачки ОСОБА_4, наданих їй померло. ОСОБА_8

Як убачається із матеріалів справи, 22 вересня 2008 року ОСОБА_8 видала довіреність відповідачці ОСОБА_4 та уповноважила останню бути її представником при вирішенні будь-яких питань, а саме: в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» одержати витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно; в паспортному столі одержати довідку про наявність зареєстрованих осіб в квартирі; продати за ціну та на умовах за її розсудом або подарувати ОСОБА_2 належну їй на праві особистої власності квартиру, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, 5-й АДРЕСА_1 (а.с. 54).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції невірно витлумачив обсяг повноважень, наданих відповідачці ОСОБА_4, оскільки не звернув уваги на відсутність коми між переліком дій, які вона мала право здійснити в інтересах ОСОБА_8, у звязку з чим дійшов неправильного висновку про те, що ОСОБА_4 мала право продати спірну квартиру за ціну та на умовах за її розсудом будь-якій особі, кому вона забажає, а подарувати цю квартиру саме позивачці.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_8 померла 05 лютого 2009 року о 7-й годині 51 хвилині (а.с. 9, 10, 44), а правочин купівлі-продажу належної померлій квартири вчинено в цей же день після її смерті.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків.

За змістом ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки є цивільною правоздатністю фізичної особи, яка виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 237, ст.. 239 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Таким чином, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється саме в момент її смерті, тому і представництво, яке здійснює особа (представник) на підставі довіреності від імені цієї фізичної особи, припиняється також у момент смерті довірителя.

Докази наявності підстав, за яких представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків, у справі відсутні.

Ухвалюючи рішення, суд залишив поза увагою зазначені норми закону та фактичні обставини справи і дійшов неправильного висновку про те, що термін дії довіреності, виданої померлою ОСОБА_8 відповідачці ОСОБА_4, сплив наступного дня після смерті ОСОБА_8

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частинами 1, 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зважаючи на те, що на момент вчинення спірного правочину відповідачка ОСОБА_4 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, укладений нею після смерті ОСОБА_8 на підставі виданої останньою довіреності договір купівлі-продажу квартири № 64 будинку № 74 на мікрорайоні 5-й Зарічний в м. Кривому Розі є нікчемним.

За таких обставин суд першої інстанції не мав підстав для відмови в задоволенні позову, у звязку з чим рішення суду необхідно скасувати на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та ухвалити у справі нове рішення.

Згідно ст.. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно розяснень, які надав Пленум Верховного Суду України в п.п. 5, 7, 10 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

За змістом ст.. 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності нікчемного правочину.

Реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину.

Зважаючи на наявність укладеного сторонами спірного договору купівлі-продажу, колегія суддів вважає за необхідне застосувати за власною ініціативою реституцію та повернути сторони в первісний стан, зобовязавши ОСОБА_5 повернути квартиру № 64 будинку № 74 на мікрорайоні 5-й Зарічний в м. Кривому Розі у власність ОСОБА_8, померлої 05 лютого 2009 року, а ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 кошти від продажу цієї квартири в розмірі 37000грн.

Відповідно до вимог ч. 1, 5 ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У звязку з цим з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_2 необхідно стягнути судові витрати в сумі 38грн.50коп.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати нікчемним договір купівлі-продажу квартири № 64 будинку

№ 74 на мікрорайоні 5-й Зарічний в м. Кривому Розі, укладений 05 лютого 2009 року між ОСОБА_8, від імені якої по довіреності діяла ОСОБА_4, та ОСОБА_5, посвідчений нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованим в реєстрі за № 330.

Повернути сторони у первісний стан, зобовязавши ОСОБА_5 повернути квартиру № 64 будинку № 74 на мікрорайоні 5-й Зарічний в м. Кривому Розі у власність ОСОБА_8, померлої 05 лютого 2009 року, а ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 кошти від продажу цієї квартири за цим договором в розмірі 37000 (тридцять сім тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 38 (тридцять вісім) гривень 50 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Складення повного рішення відкладено до 23 квітня 2012 року.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: Л.А.Братіщева

ОСОБА_13