Справа № 203/3635/12
26 липня 2012 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: Шевчук Л.П.
при секретарі: Жигаровій Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанкдо ОСОБА_1 про звернення стягнення,-
Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.09.2008 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №VIUWA800001238, за умовами якого відповідач 25.09.2008 року отримав кредит у розмірі 36 011,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.09.2013 року. В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 несвоєчасно виконує свої зобов'язання щодо погашення кредиту, у зв'язку з чим станом на 18.05.2012 року має заборгованість в сумі 21 719,21 грн., яка складається з наступного: 16 742,31 грн. - заборгованість за кредитом; 1270,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1728,55 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 705,97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1022,34 грн. - штраф (процентна складова).
В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не зявився, проте надав суду заяву в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Справу просить розглядати у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про причини неявки до суду не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, наявні в матеріалах справи.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що справу можливо розглянути без технічної фіксації, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Банк виконав своє зобов'язання по кредитно - заставному договору, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, проте відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав, у зв'язку з зазначеними порушеннями відповідач, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 18.05.2012 року має заборгованість в сумі 21 719,21 грн., яка складається з наступного: 16 742,31 грн. - заборгованість за кредитом; 1270,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1728,55 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 705,97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1022,34 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 3,4).
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Договором застави передбачено, що у випадку порушення Заставодавцем/Позичальником зобовязань за кредитним договором, або за договором застави, Заставодавець зобовязаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором не виконує, предмет застави в заклад банку не передав.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.
Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.
Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.ст. 589, 590 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України Про заставу, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені Заставодавця.
Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобовязання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобовязаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Аналогічна умова міститься в договорі застави.
Відповідно до ст. 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
На підставі викладеного суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов'язань, зокрема кредиту, застави, встановив, що права позивача порушені, тому вони підлягають захисту.
Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати повязані із сплатою судового збору у розмірі 217,19 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 610-612, 614, 1048-1050,1054 ЦК України, ст.ст. 19, 20, 25, 28 Закону України Про заставу, ст. ст. 10, 11, 60, 88,169, 209, 212 - 215, 218, 224-226,228, 292,294 ЦПК України, -
Позов задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вінницький районний суд Вінницької області до апеляційного суду Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Л.П. Шевчук