Справа № 22-ц/2690/320/12
Головуючий у І інстанції: Андрейчук Т.В. Доповідач у II інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 10 травня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі: головуючого - судді Рейнарт І.М. суддів Білич І.М., Заришняк Г.М. при секретарі Кононенко В.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2011р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, встановила: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно 459 462грн. боргу та 50 000грн. моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 10 листопада 2006р. уклав з банком "Фінанси та кредит" кредитний договір, у результаті якого отримав 50 000 доларів США, які передав відповідачам для приватизації земельної ділянки та будівництва будинку, уклавши з ними договори позики, і останні зобов'язалися погашати кредит та сплачувати відсотки за кредитним договором та штрафні санкції. Однак, відповідачі умови договорів не виконують, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед банком по кредиту, відсоткам за користування кредитом та по сплаті пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків. Мотивуючи заподіяння моральної шкоди, позивач зазначав, що бездіяльність відповідачів призвела до проблематизації його життя, погіршення стану здоров'я, необхідність витрачати час для розв'язання фінансової проблеми. Рішенням суду від 22 листопада 2011р. позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача за договором позики 399 225грн., що еквівалентно 50000доларів США станом на 22 листопада 2011р. та судові витрати. Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким з нього на користь позивача стягнути заборгованість у розмірі 237 608,2грн., що еквівалентно 30130 доларам США. В апеляційній скарзі зазначає, що судом не були повно з'ясовані обставини справи, не взято до уваги його пояснення про те, що він повернув позивачу 19 870 доларів США, що частково визнавав позивач. Також апелянт вважає, що судом неправомірно визначена сума заборгованості, виходячи із курсу долара США на день розгляду справи, а не на день, коли закінчувався термін договору позики - 31 серпня 2010р. Представник позивача також подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, стягнувши з відповідачів солідарно на користь позивача 400 000грн. боргу, 59 464грн. відсотків банку та 50 000грн. моральної шкоди.

-2-

В апеляційній скарзі зазначає, що судом невірно зазначено у рішенні про те, що позивачем уточнювалися позовні вимоги та зменшувалася сума стягнення до 50 000 доларів США, так як з такою заявою ні позивач, ні його представник до суду не зверталися. Також апелянт стверджує, що відповідачі повинні відповідати перед позивачем солідарно, так як сумісно брали у нього гроші, будинок, на будівництво якого позивачем були позичені грошові кошти, належить на праві власності саме відповідачці ОСОБА_5 Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що вони задоволенню не підлягають з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у сумі 50 000 доларів США. Укладення договору позики та отримання грошових коштів визнається ' відповідачем ОСОБА_4 та підтверджується відповідачкою ОСОБА_5 Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та відсутності законних підстав для задоволення іншої частини позовних вимог. Колегія суддів вважає, що даний висновок суду відповідає наявним матеріалам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Сторони визнали укладення договору позики та підтвердили його розпискою ОСОБА_4 від 1 квітня 2010р., що відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України. Відповідно до вищезазначеної розписки ОСОБА_4 зобов'язався повернути грошові кошти до кінця серпня 2010р. Оскільки грошові кошти ОСОБА_4 у визначений строк повернуто не було, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно стягнув їх з позичальника відповідно до вимог ст.ст. 530 та 1049 ЦК України. Посилання апелянта ОСОБА_4 на те, що ним було виплачено позивачу 19 870 доларів США, колегія суддів вважає безпідставним, так як повернення коштів позивач не визнає, а відповідачем не надано доказів у підтвердження того, що позивачем вказані кошти були отримані. Колегія суддів не приймає як докази повернення грошових коштів квитанції, які були приєднані апелянтом ОСОБА_4 до його апеляційної скарги, оскільки вказані квитанції підтверджують внесення ОСОБА_2 грошових коштів на рахунок Банку "Фінанси та Кредит" у погашення його заборгованості за кредитним договором, і не містять даних про те, що вказані кошти були внесені саме ОСОБА_4 Інших доказів, які б підтверджували передачу грошових коштів, відповідачем надано не було. Посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що суд безпідставно не стягнув з відповідачів грошові кошти у солідарному порядку, а також не стягнув 59 464грн. відсотків за кредитним договором, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки ні позивачем, ні його представником не наведена норма матеріального права, на підставі якої заявлені позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики. Крім того, судом першої інстанції належним чином обґрунтовано, з яких підстав відмовлено у задоволенні даних позовних вимог, і колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується. Одночасно колегія суддів вважає необхідним зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір з Банком "Фінанси та Кредит" 10 листопада 2006р. був укладений ОСОБА_2, тому заборгованість за ним повинен погашати саме він,

або його поручитель, а вимоги про зобов'язання відповідача здійснити погашення заборгованості за кредитним договором суперечить вимогам діючого законодавства, яке регулює кредитні правовідносини, а також самій природі договору позики, який був укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що грошові кошти підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 у перерахунку на національну грошову одиницю відповідно до ст. 192 ЦК України за курсом саме на день прийняття судового рішення, так як у визначений договором строк грошові кошти позичальником у добровільному порядку повернені не були. Суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, так як ні позивачем, ні його представником не була зазначена норма матеріального права, на підставі якої заявляються дані позовні вимоги, а крім того, договором, який був укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_4, не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди. Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, належним чином оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування рішення суду. Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила: апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2011р. залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів. Головуючий: Судді