Справа № 2-н/2506/349/12
02.03.2012 року м. Чернігів
Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова, ОСОБА_1, розглянувши матеріали заяви Публічного акціонерного товариства Чернігівгаз про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_2, ОСОБА_3,
в с т а н о в и л а :
ПАТ Чернігівгаз 29.02.2012 року звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь боргу за спожитий природний газ за період з 01.08.2008 року по 01.11.2011 року в сумі 4766 грн. 34 коп. та судового збору на суму 107 грн. 30 коп.
Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Питання відкриття наказного провадження, повернення заяви про видачу судового наказу та відмови у відкритті наказного провадження регулюється статтею 100 ЦПК України, зокрема, відповідно до п. 2 ч. 3 вказаної статті суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.
З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами норм цивільного процесуального законодавства, що регулює наказне провадження, Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи прийнята постанова № 14 від 23.12.2011 року Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження.
Так, п. 9 вказаної Постанови передбачено, що наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише в позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України).
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з заяви та матеріалів, заявник просить стягнути борг за період з 01.08.2008 року по 01.11.2011 року, що підтверджується доданим розрахунком. З заявою про видачу судового наказу ПАТ Чернігівгаз звернулося 29.02.2012 року, тобто з пропуском строку позовної давності.
Стаття 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.
Таким чином, винесення судового наказу про стягнення боргу за період понад строки позовної давності, без повідомлення та участі у судовому засідання боржника, позбавляє останнього скористатись правом, закріпленим у ст. 267 ЦК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 267 ЦК України, п. 2 ч. 3, ч. 4 ст. 100, ст. 101 ЦПК України,
відмовити у прийнятті заяви Публічного акціонерного товариства Чернігівгаз про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 боргу за спожитий природний газ за період з 01.08.2008 року по 01.11.2011 року в сумі 4766 грн. 34 коп. та судового збору на суму 107 грн. 30 коп.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя