Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2012 Справа №1915/965/2012
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря Сесик Х.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача

ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та іпотечного договору, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 від 25 березня 2008 року та іпотечного договору від 25 березня 2008 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»та ОСОБА_3 В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 березня 2008 року без відома та згоди позивача її чоловік ОСОБА_3 уклав із акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»договір про надання споживчого кредиту №0. Як вбачається із змісту даного договору, одним із видів забезпечення даного договору є порука ОСОБА_1 На момент укладення даного договору позивач знаходилась за межами України, нотаріально посвідченої довіреності на здійснення будь-яких дій чи правочинів від її імені не надавала. Згідно договору про надання споживчого кредиту №0 від 25 березня 2008 року, а також іпотечного договору від 25 березня 2008 року, який був гарантією виконання основного договору про надання споживчого кредиту №0 від 25 березня 2008 року, ОСОБА_3 передав в іпотеку належну йому на праві власності частину будинку за адресою: м.Тернопіль, вул.Микулинецька, 52. Позивач стверджує, що при укладенні вказаних вище договорів не були враховані її законні права, як члена сімї, який має право користуватися предметом іпотеки. На підставі викладеного, просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 25 березня 2008 року та іпотечний договір від 25 березня 2008 року, укладені між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»та ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили суд їх задовольнити, визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту №0 від 25 березня 2008 року та іпотечний договір від 25 березня 2008 року, укладені між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»та ОСОБА_3

Представник відповідача - ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав та не заперечив проти його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ИД №437621 від 08 червня 1985 року, сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 08 червня 1985 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №638. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище «Бучинська».

25 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»(правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 (Позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (надалі Договір), згідно умов якого Банк зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, долар США, в сумі 20000, що дорівнює еквіваленту 101000 грн. за курсом НБУ на день укладення Договору, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

Цільове призначення (мета) кредиту кредит надається Позичальнику для його особистих потреб, на споживчі цілі (п.1.4 Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору, з метою забезпечення зобовязань Позичальника Банком приймається: застава нерухомості, а саме: земельної ділянки площею 803 кв.м., кадастровий номер -, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Микулинецька, 52, та є власністю ОСОБА_3, код за ДРФО 23454, та власністю ОСОБА_6, код за ДРФО НОМЕР_1; застава нерухомості, а саме: житлового будинку, загальною площею 71,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Микулинецька, 52, та є власністю ОСОБА_3, код за ДРФО НОМЕР_2; порука ОСОБА_1, код за ДРФО НОМЕР_3.

Як вбачається з іпотечного договору від 25 березня 2008 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»(Іпотекодержатель) та ОСОБА_3, ОСОБА_6 (Іпотекодавці), останні передали в іпотеку Іпотекодержателю житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 71,7 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м., що розташований по вул.Микулинецька, будинок №52 в м.Тернополі, який належить Іпотекодавцям в рівних частках; земельна ділянка площею 0,0386 га у межах згідно з планом, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, яка знаходиться в м.Тернополі по вул.Микулинецька, 52 та належить ОСОБА_3; земельна ділянка площею 0,0417 га у межах згідно з планом, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, яка знаходиться на території Тернопільської міської ради та належить ОСОБА_6

Згідно відміток в паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії НС №370907, позивач ОСОБА_1 29.01.2008 року перетнула митний кордон України, що підтверджується відміткою пункту пропуску Шегині митного кордону України, та 20.04.2008 року повернулась на територію України.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 стверджує, що на час вчинення спірних правочинів вона перебувала за кордоном та не надавала своєї згоди на укладення спірних кредитного договору та договору іпотеки, які просить визнати недійсними.

В силу ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно вимог ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи із змісту зазначеної норми, предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем фінансова установа. Таким чином, у розумінні ч.1 ст.1054 ЦК України кредитом є надання коштів у позику, що є одним із видів фінансової послуги.

Стаття 65 СК України регулює відносини, які стосуються розпорядження майном, що є в спільній сумісній власності подружжя і не стосуються права одного із подружжя на укладення цивільно-правових угод щодо набуття майна, зокрема на отримання кредиту, оскільки сам по собі кредитний договір є угодою про отримання у власність грошових коштів і не створює обовязків для ОСОБА_1, а лише для ОСОБА_3 як сторони договору.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, а тому зобовязання відповідача ОСОБА_3 за укладеним від його імені кредитним договором не порушують майнових прав позивача.

За змістом ст.ст.572, 275, 278 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користування іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Так, у відповідності до п.2 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Твердження позивача про те, що передане в іпотеку майно, а саме житловий будинок загальною площею 71,7 кв.м., який знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Микулинецька, 52, є спільною власністю подружжя не відповідає дійсності, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, при укладенні договору іпотеки від 25 березня 2008 року Ѕ частина будинку, передана в заставу, належала відповідачу ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності та отримана ним в порядку спадкування після смерті його батька.

Зміст правочину не може суперечити вимогам цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст.203 ЦК України).

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстав, встановлених законом, для визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту №0 від 25 березня 2008 року та іпотечного договору від 25 березня 2008 року, укладених між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»та ОСОБА_3, за наслідками розгляду справи не встановлено, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 160, 212-215, 294 Цивільнго процесуального кодексу України, ст.ст.57, 60, 63, 65 Сімейного кодексу України, ст.ст.203, 209, 215, 220, 236, 275, 278, 369, 572, 1054 Цивільного кодексу України , Постановою Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та іпотечного договору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.Герчаківська