Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Рябченко Л. А. ,

при секретарі Бібарцева В. Р.,

з участю адвоката Винниченка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ,

третя особа: КП Білоцерківської міської ради ЖЕК № 1,

про

звільнення самовільно зайнятої кладової,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просить зобов`язати відповідача звільнити нежитлове приміщення кладову № 16, що знаходиться у підвальному приміщенні будинку по АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтувала тим, що позивач є власницею квартири АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 19.12.2006р.. У підвальному приміщенні будинку побудовані кладови, на яких вказано номери, що відповідають номерам квартир, і якими користуються власники зазначених квартир. Після укладення договору купівлі-продажу квартири попередня власниця ОСОБА_3 ключів від кладової не передала. Як зясувалося згодом кладовою користується її знайома - ОСОБА_2 , відповідач по справі, яка не є мешканцем даного будинку, а проживає по АДРЕСА_3 . Звільнити кладову відповідач відмовилася, посилаючись на те, що ключі їй передала ОСОБА_3 , і кладовка належить їй. Позивачка категорично не згодна з цим, оскільки вона, як власник квартири, є співвласником всіх допоміжних приміщень нарівні з іншими власниками квартир даного будинку. Крім того сплачує комунальні послуги на утримання будинку та допоміжних приміщень, прибирання, освітлення місць загального користування і підвалів, дератизацію, дезінсекцію. Відповідач протиправно заволоділа кладовкою і відмовляється її звільняти, чим порушує законні права позивача як співвласника допоміжних приміщень будинку.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги. Додатково пояснила, що після укладення договору купівлі-продажу квартири вона не зразу дізналася про передачу кладової відповідачці, оскільки ОСОБА_3 обіцяла віддати ключі від кладовки і просила почекати доки «пройде холод». Але влітку 2010р., як зазначено в позові, чи то 2011р., як пояснила позивач у судовому засіданні, вона побачила біля кладовки № 16 у підвальному приміщенні чоловіка відповідачки ОСОБА_2 .. По даному факту перевірка МВВС офіційно не проводилася. Як зясувалося, попередня власниця квартири АДРЕСА_4 віддала кладовку відповідачці. Строк позовної давності просить не застосовувати, оскільки її право власності порушується особою, яка взагалі не має права користуватися допоміжними приміщеннями будинку. Про порушення свого права позивач не знала в момент придбання квартири, а про розписку про продаж кладової дізналася тільки в суді.

Представник позивача ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги, посилаючись на те, що кладовка не може бути об`єктом права власності як окрема одиниця, її не можна продавати, вона знаходиться у сумісній власності співвласників квартир багатоквартирного будинку, і право користуватися нею може перейти лише до нового власника квартири, а відповідачка не є ні власником квартири у даному будинку, ні мешканцем даного будинку. Заперечує проти застосування строку позовної давності, оскільки відповідач не мала права на придбання кладової, що є допоміжним нежитловим приміщенням. Крім того придбання нерухомого майна має бути нотаріально завірене, що в даному випадку є неможливим. Про порушення свого права позивач не знала у момент укладення договору купівлі-продажу квартири.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, просить розглядати справу у її відсутність, надала заперечення на позов. Заперечення обґрунтувала тим, що вона придбала кладову у підвальному приміщенні по АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 за 200 доларів США 20.08.2006р..

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав. Заперечення обґрунтував тим, що позов є необґрунтованим. Відповідачу кладова була продана попереднім власником квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_3 , вона є добросовісним набувачем. У підвальному приміщенні будинку є вільні кладові. Про порушення своїх прав позивач знала і повинна була знати у момент укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Тому просить застосувати строк позовної давності 3 роки та відмовити у позові.

Третя особа - КП Білоцерківської міської ради ЖЕК № 1 в судове засідання не зявився, просить розглядати справу у відсутності представника на розсуд суду на підставі наданих письмових доказів.

Заслухавши доводи сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_6 купили у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 , про що свідчить договір купівлі-продажу від 19.12.2006р., витяг з державного реєстру правочинів та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. ОСОБА_6 позовних вимог по справі не заявляв, сторони заявили про недоцільність залучення його як третьої особи у справі.

ОСОБА_1 , як співвласник квартири АДРЕСА_2 , проживає та зареєстрована у вказаній квартирі з 31.01.2007р., про що свідчить довідка ЖЕК № 1 від 15.10.2012р..

Будинок по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ЖЕК № 1, що підтверджується довідкою № 1778 від 12.10.2012р.. Проте, згідно відповіді ЖЕК № 1 № 1393 від 17.08.2012р. на звернення відповідача, на балансі ЖЕКу не перебувають кладові в підвалі будинку № 182; в квартирну платню не входить плата за користування кладовими; на схемі (плані) будинку вони відсутні, ніяким чином не зареєстровані і не існує порядку їх переоформлення чи відчудження; допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та інш.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Як пояснила, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , проживає вона у будинку АДРЕСА_1 з 1985 р., на той час будинок перебував на балансі КЕЧ військової частини. Для зручності жильців будинку КЕЧ побудувала у підвальному приміщенні будинку кладовки по кількості квартир у будинку, провела освітлення до кожної окремо, на дверях кожної кладовки був вказаний номер, що відповідає номеру квартири. Старший будинку показав кладові і сказав, щоб кожен придбав замок до своєї кладової. Підвальне приміщення, в якому знаходяться кладові закривається на замок, працівники ЖЕК № 1 мають вільний доступ до підвального приміщення, про існування кладовок їм відомо. Крім того власники квартир сплачують комунальні послуги за утримання підвального приміщення, його освітлення, дезінсекцію, дератизацію.

На підтвердження здійснення оплати за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, позивач надала додаток 1.1.1 до наказу К ПБМР ЖЕК-1 від 1.06.2011р. № 80 щодо затвердження тарифів, куди входять такі послуги, як освітлення місць загального користування і підвалів, поточний ремонт конструктивних елементів, тощо, дератизація, дезінсекція.

Допитана як свідок ОСОБА_8 , пояснила, що вона є власником квартири у вказаному будинку, коли вона купляла квартиру, то попередній власник віддав їй ключі від кладової, номер якої відповідає номеру її квартири, оскільки такий порядок склався у їхньому будинку.

Мешканці будинку АДРЕСА_1 не заперечують проти користування ОСОБА_1 кладовою № 16 у підвальному приміщенні, про що надали розписку від 9.10.2012р..

Допитана як свідок ОСОБА_3 , пояснила, що вона як попередня власниця квартири АДРЕСА_2 , продала з усного дозволу майстра ЖЕК-1 належну їй кладовку знайомій ОСОБА_2 , про що свідчить розписка від 20.08.2006р., номер на кладовці замалювала. Про даний факт повідомляла позивачці при укладення договору купівлі-продажу квартири.

Оцінивши всі надані суду докази та проаналізувавши вимоги діючого законодавства, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач заволоділа та користується кладовкою у підвальному приміщенні будинку без законних на те підстав. Враховуючи, що у ЖЕК № 1, на балансі якого знаходиться будинок, відсутні будь-які дані про забудову кладовок у підвальному приміщенні будинку, їх план та нумерація, суд вважає за можливе лише зобов`язати відповідача звільнити нежитлове підвальне приміщення, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових

приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у

будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів

зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних

витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової

території відповідно до своєї частки у майні будинку чи

гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.)

передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо

приватизації не підлягають.

Таким чином, користуватися допоміжними нежитловими приміщеннями у багатоквартирному будинку мають право лише власники квартир на праві спільної сумісної власності.

Продаж кладовки у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 , про що надана відповідачем розписка, є нікчемним правочином, згідно ч.2 ст.215, ст.220 ЦК України. Продаж нерухомого майна вчиняється у нотаріальній формі, відповідно до вимог ст.657 ЦК України, крім того продаж допоміжних нежитлових приміщень у багатоквартирних будинках не допускається.

Тому, суд не має підстав задовольнити вимогу представника відповідача про застосування строку позовної давності в три роки. З огляду на викладені відповідачем факти, до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину, застосовується позовна давність у десять років. Проте, суд вважає, що враховуючи положення діючого законодавства та обставини справи, в даному випадку, строк позовної давності не підлягає до застосування. У відповідача не виникало і не могло виникнути право на користування нежитловим допоміжним приміщенням у багатоквартирному житловому будинку, в якому він не є власником квартири чи то мешканцем на законних на те підставах.

Судові витрати покладаються на відповідача. Позивач відмовився від повернення надмірно сплаченого судового збору.

На підставі ст.ст. 382, 386, 256-258, 268, 215, 220, 657 ЦК України, ст.10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», керуючись ст.ст. 3-13, 79, 84, 88, 208, 212-215, 218, 222, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 звільнити нежитлове підвальне приміщення, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 107,30грн..

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Л. А. Рябченко