ун. № 2-113/11
пр. № 2/2608/42/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2012 року

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Лазаренко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 правонаступником якої виступає ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції м.Києва про встановлення факту родинних відносин, розірвання договору довічного утримання, визнання права власності, виселення,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений 03.04.2001р. з ОСОБА_3, посилаючись на те, що остання з вересня 2007 року перестала виконувати взяті на себе зобов»язанння по вказаному договору, а саме: не забезпечує її належним наглядом, не надає ліків та медичного обслуговування, не надає необхідної матеріальної допомоги, не допомагає по господарству не забезпечує продуктами харчування, не підтримує житло в належному стані.

11.09.2009 року ОСОБА_1 померла.

Попереднім складом суду, який розглядав вказану справу у судовому засіданні 05.10.2010р. було залучено до участі у справі ОСОБА_2, як правонаступника померлої ОСОБА_1

27.07.2010р. ОСОБА_2. подала позов до ОСОБА_3 в новій редакції про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності та виселення. Обґрунтовуючи вимоги тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 03.04.2001р. був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого відповідачка зобов»язувалась довічно утримувати ОСОБА_1, забезпечувати її харчуванням і одягом, надавати необхідну грошову та іншу допомогу, підтримувати житло у належному стані, але з вересня 2007р. перестала його виконувати, а саме: не забезпечувала ОСОБА_1 належним наглядом, не надавала ліків та медичного обслуговування, не надавала необхідної матеріальної допомоги, не допомагала по господарству не забезпечувала продуктами харчування, не підтримувала житло в належному стані. Крім того, ОСОБА_1 тривалий час знаходилась у неприязних стосунках з ОСОБА_3, а тому просила вказаний договір розірвати, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка за оспорюваним договором знаходиться у власності відповідачки та виселити її із цієї квартири.

07.07.2011 р. справу прийнято у провадження судді Коваль О.А.

09.08.2011р. ухвалою Святошинського районного суду м.Києва в одне провадження об»єднано цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ГУЮ м.Києва про встановлення факту родинних відносин з даною цивільною справою про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності, виселення.

ОСОБА_2 в процесі розгляду справи уточнила обґрунтування позову щодо розірвання договору довічного утримання, вказуючи, що відповідачкою не виконувались умови договору з часу постановлення рішення Святошинським судом м.Кива про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 щодо розірвання цього ж договору довічного утримання, тобто з 06.10.2008р. по день смерті ОСОБА_1 11.09.2009 року, оскільки період з вересня 2007 року по 06.10.2008р. вже був предметом судового розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що вона є рідною племінницею ОСОБА_1, оскільки її батько ОСОБА_4 і ОСОБА_5, дівоче прізвище якої ОСОБА_4 були рідні брат і сестра та проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1, звідки ОСОБА_1 разом із своїм чоловіком переїхали до Києва та куди згодом переїхала і вона сама. Просила встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є її рідною тіткою.

Щодо оспорюваного договору пояснила, що з 06.10.2008р. по 12.08.2009р. ОСОБА_1 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, а з 12.08.2009р. виїхала в село Муровані Курилівці Вінницької області до ОСОБА_6, де 11.09.2009 року померла та була похована.

ОСОБА_3 у період з 06.10.2008р. по 11.09.2009 р. умови договору довічного утримання не виконувала, а саме: не прала, не прибирала, не готувала їжу, не мила та не перевдягала ОСОБА_1 Доглядала за ОСОБА_1 вона разом із сусідами по квартирі Хоменками та ОСОБА_7, який був представником ОСОБА_1 у суді у 2007-2008роках та його співмешканкою ОСОБА_8 Вказане підтверджує тим, що ОСОБА_3 жодного разу за цей час в квартирі ОСОБА_1 вона не бачила.

Також зазначила, що ОСОБА_1 мала погані стосунки із ОСОБА_3, так 13.07.2009р. ОСОБА_3 прийшла в квартиру до ОСОБА_1 із лікарем та вчинила скандал, побила її, постійно телефонувала їй, нав»язувалась, коли та в свою чергу не хотіла з нею спілкуватись, про що свідчить і те, що про перераховані на ощадкнижку відповідачкою для неї кошти вона знала, але не хотіла їх отримувати. ОСОБА_7 відвіз ОСОБА_1 у Муровані Курилівці до своєї матері ОСОБА_6, саме для того щоб ОСОБА_3 їй не докучала. Особисто вона в цьому селі ніколи не була, ОСОБА_1 там не навіщала, спілкувалась з нею по телефону, на похорони не приїжджала, грошей не давала, похованням займався ОСОБА_7

Про попередній договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 укладений 20.08.2009р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 їй відомо, про виплату 50 000 грн. за вказаним договором знає, але кому ці гроші були передані та де вони знаходяться їй не відомо. 08.10.2009р. вона з ОСОБА_7 також уклала попередній договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, а 30.09.2009р. договір за яким має відповідати перед ОСОБА_7 за зобов»язання ОСОБА_1 на суму 50 000 грн. по вище вказаному попередньому договорі купівлі-продажу квартири. Навіщо приймала на себе вказані зобов»язання пояснити не може.

Представники ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а саме, що ОСОБА_1 є рідною тіткою ОСОБА_2 підтверджується наданими ними документами та великою кількістю фотографій.

Також пояснили, що ОСОБА_3 умови оспорюваного договору не виконувала, оскільки за ОСОБА_1 доглядали ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з ОСОБА_8 Крім того, ОСОБА_1 за життя казала що ОСОБА_3 їй постійно набридає, намагається потрапити до неї в квартиру, але вона цього не хоче із-за конфлікту який виник між ними, вважають стосунки за вказаним договором мають бути взаємними, а не нав»язливими. Щодо підписання ОСОБА_2 попереднього договору купівлі-продажу квартири та взятті на себе зобов»язання ОСОБА_1 у розмірі 50 000 грн., то цей вчинок пояснили бажанням ОСОБА_2 виконати волю померлої щодо розірвання оспорюваного договору. Також зазначили, що про переїзд ОСОБА_1 до села та про її смерть в ньому, відповідачці не повідомляли, на кладовище вона приїжджала вже після поховання, відповідних витрат не несла, а тому позов просили задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити. Суду пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є якимись родичами, але якими не знає.

За ОСОБА_1 вона доглядала з 2001 року, ніколи ніяких нарікань не було, тільки з 2007р. їх стосунки почались погіршуватись, коли до ОСОБА_1 приїхав син її покійного чоловіка та почав вмовляти її розірвати цей договір. Проте, рішенням Святошинського суду м.Кива від 06.10.2008р. у задоволенні такого позову було відмовлено та встановлено належне виконання нею умов тепер вдруге оспорюваного договору довічного утримання. З часу прийняття вказаного рішення їй постійно чиняться перешкоди у догляді за ОСОБА_1, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_7, які зацікавлені в розірванні договору постійно налаштовували стареньку проти неї, не дозволяли відчиняти їй двері, впускати в квартиру, розмовляти з нею, вивезли ОСОБА_1 в невідомому для неї напрямку, про її смерть не повідомили.

Зазначила, що умови договору по довічному утриманню виконувала у можливому об»ємі. Так, вона постійно намагалась потрапити в квартиру до ОСОБА_1, поговорити з нею, телефонувала їй, купувала овочі, фрукти та інші продукти харчування, ліки та залишала сусідам, щоб ті передали їй, оплачувала комунальні послуги, перераховувала відкриту на ім»я ОСОБА_1 ощадкнижку, кошти у розмірі мінімальної державної пенсії щомісяця, після зникнення ОСОБА_1 з квартири розшукувала її: розмовляла із сусідами, зверталась до міліції, прокуратури із відповідними заявами.

Пояснювала, що особисто ОСОБА_1 не заперечувала проти їх спілкування, коли нікого поруч з нею не було та відчиняла двері та впускала її, 13.07.2008р. вона навідалась до старенької із терапевтом, щоб з»ясувати її стан здоров»я, але з»явився ОСОБА_7 і викликав міліцію, вчинив скандал. Після з»ясування всіх обставин того дня, ОСОБА_1 дозволила їй з чоловіком залишитись у неї на ніч, а наступного дня вони поїхали на кладовище де похований чоловік ОСОБА_1Г, навідались до її родичів та знайомих, тільки 15.07.2008р. вони повернулись до Києва. Наступного дня вона знову відмовлялась впускати її до квартири та розмовляти з нею.

Представник відповідачки у судовому засіданні позов не визнала, у його задоволенні просила відмовити. Суду пояснила, що ОСОБА_3 виконувала умови договору довічного утримування належним чином з 2001року, ОСОБА_1Г безпідставно та неправомірно ухилялась від прийняття такого утримання від ОСОБА_3 ОСОБА_1Г була особою похилого віку, губилась в пам»яті, розповідала сусідам, що збирається заміж за ОСОБА_7, а тому на її думку могла піддатись впливу сторонніх осіб, які хотіли скористатись її станом і чинили відповідачці перешкоди в наданні такого утримання з подальшою метою розірвати договір.

Також, зазначила, що ОСОБА_2 ніколи не піклувалась про ОСОБА_1, більше десяти років взагалі з нею не спілкувалась. Звертала увагу на те, що ОСОБА_2 дозволила сторонній особі забрати стареньку в село в якому особисто жодного разу не була та в умови про які їй нічого невідомо, дозволила поховати в чужому місці, тоді як ще за життя старенької ОСОБА_1Г на кладовищі біля її чоловіка їй відведено місце для її поховання та встановлено за рахунок відповідачки спільний для неї та її чоловіка пам»ятник, на похорони ОСОБА_2 не приїжджала, витрати на поховання не несла.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З повідомлення про відсутність запису акту цивільного стану від 21.10.2009р. вбачається, що архів фонду відділу реєстрації цивільного стану Лісківського району Воронізької області по Коломицевській сільській адміністрації зберігся не повністю, по відновлених записах ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 по с. Коломицево не значаться.

Відповідно до свідоцтва про народження від 27.03.1939 року, актовий запис № 40 ОСОБА_10 народилась 15.03.1939 року в с. Коломицево Ліскінського району Вороніжської області і в графі батька записаний ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про одруження від 07.05.1964 року, актовий запис № 2748 ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_11 07.05.1964 року та після реєстрації одруження їй присвоєно прізвище «Сидоренко».

Із паспорту ОСОБА_1 вбачається, що остання народилась 15.04.1922 року в с.Коломицево Ліскінського району Вороніжської області.

У власноруч заповненій ОСОБА_1 автобіографії, яку на запит суду направило ДП «Антонова» де колись працювала ОСОБА_1, остання вказувала, що місцем її народження є с. Коломицево Ліскінського району Вороніжської області, її батько ОСОБА_12, мати ОСОБА_13 Микитишна.

Отже, місце народження, дівоче прізвище та ім»я по батькові ОСОБА_1 збігаються з місцем народження, прізвищем та ім»я по батькові батька ОСОБА_2 - ОСОБА_4, що на думку суду підтверджує їх родинні відносини, а саме, що ОСОБА_1 є рідною сестрою батька ОСОБА_14 - ОСОБА_4, а відтак є рідною тіткою ОСОБА_14

З огляду на викладене, в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині розірвання договору довічного утримання, то судом встановлено наступне.

03.04.2001 року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання за яким ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2, а ОСОБА_3 зобов»язується довічно повністю утримувати ОСОБА_1 забезпечуючи її наглядом та відвідуванням, ліками, медичним обслуговуванням, сплачувати комунальні послуги, електроенергію та телефон, необхідною матеріальною допомогою, із зберіганням в її безкоштовному довічному користуванні вказаною квартирою. Сума матеріального забезпечення встановлена сторонами у розмірі мінімальної державної пенсії, установленої Законодавством України щомісяця.

Відповідно до ст. 425 ЦК УРСР, який був чинний на час укладення спірного договору, за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Згідно з п. 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1, а в подальшому ОСОБА_2 посилались на те, що відповідачка свої зобовязання по догляду з 06.10.2008р. по 11.09.2009 року не виконувала, а саме: не прала, не прибирала, не готувала їжу, не мила та не перевдягала ОСОБА_1

Частиною першою ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 58-59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими.

Тоді як, належних доказів того, що відповідачка з 06.10.2008 по 11.09.2009р. не виконувала свої обовязки по договору довічного утримання суду не надано.

У судовому засіданні не знайшли свого підтвердження і те, що саме ОСОБА_2 здійснювався цей нагляд за ОСОБА_1, оскільки відповідних доказів цьому також надано не було.

Покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 про невиконання відповідачкою умов договору догляду, суд оцінює критично, оскільки вказані особи є заінтересованими у вирішенні даної справи.

Так, ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що він дійсно заінтересований у розгляді цієї справи, оскільки ним було затрачено багато коштів та сил задля її вирішення. Суду пояснив, що знає покійну ОСОБА_1 з 2007р. коли представляв її інтереси в суді при розгляді цивільної справи за її позовом до ОСОБА_3 про розірвання цього ж договору довічного утримання від 03.04.2001р., але за інший період часу невиконання відповідачкою умов договору. Після прийняття судом рішення про відмову у його задоволенні, він продовжував спілкуватись із ОСОБА_1, з якою в подальшому домовились про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_3 за умови розірвання ним вказаного договору довічного утримання, для чого вони і заключили попередній договір купівлі-продажу квартири від 12.08.2008р. Саме він оплачував послуги представника ОСОБА_1, яка подавала цей позов до суду, а тепер послуги представника ОСОБА_2

З огляду на зазначені пояснення ОСОБА_7, суд також не може покласти в основу рішення свідчення ОСОБА_8, яка є його дружиною та ОСОБА_6, яка є його матір»ю, оскільки також вбачає їх заінтересованість.

Свідок ОСОБА_15, який є сусідом ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що йому не відомо чи приходила ОСОБА_3 в спірний період до ОСОБА_1, так само, невідомо чи здійснювала догляд за нею, проте зазначив, що досить часто навідував ОСОБА_1 заносив їй їжу, бачив у неї в квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_7, проте чи доглядали за ОСОБА_1 останні йому також не відомо. ОСОБА_7 він знає через своїх знайомих, саме він його рекомендував ОСОБА_1 як юриста при розгляді її позову в 2007році.

Вказані свідчення не мають доказового характеру, оскільки свідок не зміг чітко вказати на спірні обставини, зазначивши, що йому не відомо чи приходила та чи здійснювала відповідачка нагляд за ОСОБА_1, як і не зміг достовірно засвідчити здійснення такого нагляду з боку ОСОБА_2 або ОСОБА_7.

Натомість свідок ОСОБА_16, яка також є сусідкою ОСОБА_1 суду пояснила, що знала ОСОБА_1 близько двадцяти років, постійно з нею спілкувалась, ОСОБА_3 знає з 2000 року коли та, ще до укладання спірного договору стала приїздити до ОСОБА_1 та допомагати їй. ОСОБА_1 за своє життя постійно про неї говорила тільки хороше, що та її добре доглядає, вона особисто також її часто бачила у ОСОБА_1 з пакетами продуктів. Вказала і на те, що останнім часом із ОСОБА_1 щось сталось, вона перестала виходити на вулицю, до себе в квартиру нікого впускати, коли вона хотіла до неї зайти, та сказала, що їй заборонено відчиняти двері і не впустила її в квартиру, раніше розповідала, що збирається заміж за молодого чоловіка на ім»я ОСОБА_7. 12.08.2009р. вона бачила, як двоє молодих дівчат виводили у незрозумілому стані стареньку ОСОБА_1 із будинку, куди її вели їй ніхто не повідомив, згодом про її смерть дізналась від сусідки ОСОБА_15.

Свідок ОСОБА_17 суду повідомила, що знає ОСОБА_3 з 1986 року, оскільки разом працювали та поблизу жили один він одного, із ОСОБА_1 познайомилась у 1990році на дні народженні ОСОБА_3 З того часу спілкувалась та бачились із ОСОБА_1 майже на всіх святах у ОСОБА_3: на новий рік, на днях народження, на релігійних святах. Останній раз ОСОБА_1 бачила 15.07.2009р. коли приїжджала до неї в квартиру та допомагала ОСОБА_3 прибирати, готувати їжу та інше по господарству. ОСОБА_1 того дня була їм рада, говорила з ними, жартувала, розповідала, що їй забороняють відчиняти двері, що в неї з»явився молодий мужчина.

Свідок ОСОБА_18, який є чоловіком відповідачки, суду засвідчив, що його дружинна є родичкою ОСОБА_1 зі сторони її чоловіка, давно один одну знали, з 2001 року доглядала за нею, а він їй постійно в цьому допомагав. З моменту прийняття судом рішення від 06.10.2008р. його і дружину перестали впускати в квартиру, але вони все одно постійно намагались потрапити до старенької, поговорити з нею, дізнатись про її стан здоров»я, передати через сусідів продукти та ліки, перераховували на її ім»я кошти, сплачували за квартиру. 13.07.2009р. вони прийшли до ОСОБА_1 із лікарем, щоб перевірити її стан здоров»я, оскільки тривалий час та не виходила на зв»язок, не відчиняла дверей. Того дня вона була сама в квартирі, а тому їх впустила, вони гарно спілкувались, його дружина прибирала в квартирі, варила їсти, купила виписані лікарем ліки, а наступного дня вони поїхали на кладовище та навістили родичів, знайомих. Повернулись до дому через три дні, після чого ОСОБА_1 знову перестала їх впускати в квартиру. З 12.08.2009р. їм не було відомо куди поділась ОСОБА_1, у зв»язку з чим неодноразово звертались із відповідними заявами до міліції, прокуратури. Про те де вона перебувала вони дізнались лише після її смерті. Його дружина ніколи ОСОБА_5 не била, викликавши міліцію 13.07.2009р. ОСОБА_7 хотів спровокувати порушення кримінальної справи.

Отже, із наданих сторонами та свідками пояснень вбачається та іншими доказами підтверджується, що ОСОБА_3 намагалась виконувати умови договору довічного утримання, проте ОСОБА_1 ухилялась від їх прийняття.

Так, в період з 06.10.2008р. по 12.08.2009р., коли ОСОБА_1 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 двері ОСОБА_3 не відчиняла, з нею не спілкувалась, від будь-якого утримання, догляду відмовлялась. А в період з 12.08.2009р. не повідомивши набувача, змінила своє місце перебування.

Вище зазначене не заперечується і позивачкою ОСОБА_2 та її представниками, які в своїх поясненнях акцентували увагу на тому, що саме ОСОБА_1 не хотіла спілкуватись із ОСОБА_3 та приймати від неї будь-яке утримання чи догляд та на що ОСОБА_3 не зважала і була наполегливою та нав»язливою.

Дійсно, ОСОБА_3 продовжувала оплачувати рахунки по сплаті житлово-комунальних та інших послуг, що підтверджується наданими відповідачкою квитанціями, 17.12.2008 року закарлючила договір з Державним ощадним банком та відкрила поточний рахунок на користь ОСОБА_1, відправивши останній відповідного інформаційного листа, та перераховуючи на нього кожного місяці близько 400 грн.

Яз зазначила у своїх поясненнях ОСОБА_2, ОСОБА_1 знала про відкритий відповідачкою на її м»я поточний рахунок, але користуватись ним не бажала.

Надавати утримання чи догляд ОСОБА_1 в іншому прояві не було можливості, оскільки ОСОБА_1 дверей відповідачці не відчиняла, з нею не спілкувалась, від будь-якого утримання відмовлялась, що підтверджується поясненнями та свідченнями майже всіх сторін та свідків у справі.

Щодо місця виконання договору довічного утримання, то згідно ст. 532 ЦК України місце виконання зобов»язання встановлюється у договорі, якщо ж місце виконання зобов»язання не встановлено у договорі, то виконання провадиться (за зобов»язанням про передавання нерухомого майна) за місцезнаходженням такого майна.

Тоді як ОСОБА_1 12.08.2009р. змінила своє місце перебування не повідомляючи про це відповідачку, внаслідок чого та і не могла виконувати свої зобов»язання по вказаному договору. Що стосується відповідальності, то згідно діючих норм законодавства набувач її в такому випадку не несе.

Проте, навіть при таких обставинах відповідачка намагалась розшукати ОСОБА_1, звертаючись із відповідними заявами до міліції та органів прокуратури, копії яких та відповіді на них містяться в матеріалах справи.

Отже, суд приходить до висновку про виконання ОСОБА_3 умов договору довічного утримання в можливому для цього об»ємі та про відмову ОСОБА_1 в односторонньому порядку від договору довічного утримання, яка в силу положень ст. 755 ЦК України не є підставою для його розірвання, а тому правових підстав для задоволення позову немає.

Посилання сторін на інші обставини, із яких вбачаються складні та спірні відносини між ними не впливають на встановлення істини у справі, а тому оцінюються судом критично.

Так, сторона позивача акцентувала увагу на поганих відносинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме: що відповідачка побила ОСОБА_1, сварились з нею, у зв»язку з чим покійна не хотіла отримувати від неї догляду, проте зазначене не грунтується на законі, оскільки вказане не свідчить про невиконання останньою умов договору, а тому не може бути підставою для його розірвання.

Крім того, факт побиття взагалі не знайшов свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи міститься постанова про відмову в порушені кримінальної справи та власноруч написана заява ОСОБА_1 щодо відсутності з її боку претензій до ОСОБА_3, дійсність якої сторонами не заперечувалась у судовому засіданні.

Так само, судом не встановлені і інші наведені позивачем доводи їх непримиренних стосунків, оскілки в противагу сказаному, ОСОБА_1 все-таки 13.07.2009р. впустила відповідачку до квартири, дозволила їй переночувати, поїхала з нею на кладовище ітд., що свідчить про існування дійсно складних стосунків і наявність непорозумінь між ними.

З огляду на вище встановлене, суд не вбачає також правових підстав і для задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_3 та виселення з неї ОСОБА_3

У зв»язку з вищенаведеним у задоволенні позовних вимог про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності, виселення суд відмовляє.

Керуючисьст.ст.525,526,755ЦКУкраїни,ст.ст.3,4,8,10,11,15,56,57,58,59,60,61,88,169,209,212-215,224,225,228,233 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 правонаступником якої виступає ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції м.Києва про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності, виселення та встановлення факту родинних відносин задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1, яка померла 11.09.2009р. є рідною тіткою ОСОБА_2.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення через Святошинський районний суд м.Києва.

Суддя