Справа № 2-563/12
РІШЕННЯ

іменем України

21.02.2012

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Шевчука О.П.

при секретарі - Бойко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмежено відповідальністю «Анкор Тур» 3 тя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Анкор Тур» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та зобовязання повернути належним чином оформлену трудову книжку.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 05 жовтня 2010 року по 30 травня 2011 року вона працювала у відповідача на посаді менеджера з туризму.

30 травня 2011 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням відповідно ст. 38 КЗпП України, при звільненні відповідач не провів з позивачкою розрахунок та не видав належно оформлену трудову книжку, не виплатив компенсацію за невикористану відпустку.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просить суд стягнути з ТОВ «Анкор Тур» невиплачену заробітну плату в розмірі 2 000 грн., компенсацію за невикористану відпустку 1084 грн. 80 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку - 8 666 грн. 84 коп., моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Моральну шкоду позивач обґрунтовує стражданнями, повязаними з порушенням її трудових прав, ігноруванням її прав як працівника, неможливістю у звязку з невидачею трудової книжки працевлаштуватися, втратою престижу та ділової репутації серед співробітників та знайомих, порушення нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадянського життя, порушенням нормальних життєвих звязків.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просить суд його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача та третя особа у справі директор ТОВ «Анкор Тур» проти задоволення позову заперечували у повному обсязі, зазначивши, що позивачем не доведено вимоги позову.

Крім того, представник відповідача зазначила, що позивач пропрацювала на підприємстві всього 16 днів з 34 по 30 травня 2011 року, не набула права на щорічну оплачувану відпустку, а тому підстав для стягнення компенсації за її невикористання не має. Крім того, в день звільнення позивачу надавалась трудова книжка та розрахунок, від чого вона відмовилась.

Заслухавши пояснення учасників розгляду справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 (яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_1) Наказом від 04 травня 2011 року була прийнята з зазначеної дати на роботу до ТОВ «Анкор Тур» на посаду менеджера (а.с. 6, 7, 34).

Пропрацювавши фактично 16 днів, позивач звільнилась з роботи за власним бажанням, про що 30 травня 2011 року видано наказ (а.с. 8).

Позивач зазначає, що в день звільнення вона на роботі не була, відповідач з нею розрахунок при звільненні не провів, у звязку з чим просить суд стягнути невиплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку, компенсацію за невикористану відпустку та повернути належним чином оформлену трудову книжку.

Разом з тим, посилання позивачки про відсутність її на робочому місці в день звільнення спростовуються витребуваними за клопотанням представника відповідача судом доказами матеріалами, на підставі яких відмовлено у порушенні кримінальної справи (а.с. 71 - 79).

Так, з пояснень ОСОБА_1 (на той час ОСОБА_3) К.С. вбачається, що 30.05.2011 року вона приїхала до офісу ТОВ «Анкор Тур» за розрахунком та трудовою книжкою. Оскільки в офісі нікого не було вона зателефонувала директору ТОВ, після чого приїхав син директора - ОСОБА_4, який не розрахувався з нею, у звязку з чим виник конфлікт, наслідком якого був виклик міліції.

З пояснень ОСОБА_4, наданих працівникам міліції вбачається, що 30.05.2011 року він прибув до офісу ТОВ « Анкор Тур» з метою провести розрахунок та виплату належним при звільненні сум ОСОБА_3С та видати їй трудову книжку. Коли він запропонував гроші працівнику, остання відмовилась їх отримати, оскільки на її думку грошей було недостатньо та пішла з офісу. Через декілька хвилин ОСОБА_5 повернулась д офісу з своїм знайомим, який кинувся на ОСОБА_4 та почав вимагати гроші, наніс йому удар коліном в груди та долонею по потилиці.

Крім того, з акту від 30.05.2011 року, складеного працівниками ТОВ «Анкор Тур» вбачається, що 30.05.2011 року о 17 год. 45 хв. До офісу зявилась ОСОБА_3 з метою отримання трудової книжки та розрахунку при звільненні з роботи за власним бажанням. Отримати розрахунок та трудову книжку а також розписатися в наказі про звільнення ОСОБА_3 відмовилась, оскільки була незадоволена сумою розрахунку при звільненні. Разом з своїм нареченим ОСОБА_6 вчинила дебош, після чого з приміщення офісу зникли (а.с. 26).

Достовірність даного акту як доказу та наявність обставин, зафіксованих ним, представник позивача в судовому засіданні не оспорював.

Зазначені докази - покази позивача та інших осіб, акт від 30.05.2011 року у повному обсязі підтверджують ту обставину, що позивач була в день звільнення в офісі відповідача з метою отримання розрахунку, розрахунок та видачу трудової книжки не було проведено не з вини власника підприємства а у звязку з відмовою працівника.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Оскільки позивач в день звільнення зявилась до ТОВ з метою проведення розрахунку з нею, однак розрахунок не був проведений в день звільнення не з вини власника підприємства, відповідач 06.06.2011 року, 22.06.2011 року та 04.08.2011 року направляв позивачу листи щодо отримання трудової книжки та проведення розрахунку, які не були отримані позивачем у звязку з тим, що двері квартири ніхто не відкрив та повернуті відправнику (а.с. 27 - 29).

Позивач, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 2 000 грн. не надав суду жодного доказу такого розміру заробітної плати. Крім того, позивач, відпрацювавши фактично 16 днів просить суд стягнути заробітну плату за весь травень місяць.

Аналізуючи надані позивачем докази в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд приходить до висновку про те, що наявність заборгованості по заробітній платі та її розмір позивачем необґрунтовані та жодними доказами не доведені.

За таких обставин суд підстав для задоволення позову в цій частині не вбачає.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1084 грн. 80 коп. суд вважає зазначену вимогу також недоведеною та необґрунтованою з наступних підстав.

Статтею 6 Закону України «Про відпустки» встановлено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Частиною 5 статті 10 зазначеного Закону України встановлено, що право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 пропрацювала у ТОВ «Анкор Тур» 16 днів, а тому відповідно вищевикладеної норми законодавства право на отримання щорічної основної відпустки не набула, оскільки відпрацювала менше 6 місяців.

Оскільки позивач не набула права на отримання відпустки, суд підстав для стягнення компенсації за її невикористання не вбачає.

Крім того, заявляючи вимогу про стягнення зазначеної компенсації в розмірі 1084 грн. 80 коп. ОСОБА_1 жодних доказів такого її розміру суду не надала.

За таких обставин вимога позивача про стягнення компенсації за невикористану відпустку задоволенню не підлягає.

Не підлягають задоволенню також вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку виходячи з наступного.

Стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника регулюється ст. 117 КЗпП України.

Відповідно зазначеної норми КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи викладену норму законодавства, суд приходить до висновку про те, що обовязковою умовою для стягнення з власника підприємства, установи, організації середнього заробітку за час затримки розрахунку є вина підприємства у несвоєчасній їх виплаті.

Судом встановлено, що розрахунок позивачу не відбулося у звязку з її відмовою від отримання коштів, підприємство вживало заходи для проведення розрахунку з позивачем.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки вина підприємства у несвоєчасному розрахунку судом не встановлена та позивачем не доведена.

Щодо задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки відповідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При розгляд справи судом не встановлено порушення трудових прав позивача, а тому підстав для задоволення позову в цій частити суд не вбачає.

Не можуть бути задоволені сумом також вимоги позивача про зобовязання повернути належним чином оформлену трудову книжку, оскільки в судовому засіданні третьою особою директором ТОВ надано суду для огляду належним чином оформлену трудову книжку та позивачу через його представника пропонувалось отримати її в любий зручний час, на що останній не відреагував.

Зазначена обставина дає підставу для висновку про те, що в ці частині спір між сторонами фактично відсутній, а тому підстав для зобовязання відповідача вчинити такі дії не вбачається.

Аналізуючи викладені доводи у їх сукупності суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10,60,88,213-215 ЦПК України, ст.ст. 21, 23, 36 Кодексу законів про працю України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя