Номер провадження: 22-ц/1590/9443/12
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарях Добряк Н.І., Каланжовій Н.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Соцкомбанк» про захист прав споживачів, стягнення суми банківського вкладу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Соцкомбанк» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2012 року,

встановила:

У січні 2012 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з вищеназваним позовом, в якому вказала, що з публічним акціонерним товариством комерційним банком «Соцкомбанк» (далі Банк) вона 05.05.10 р. уклала договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 00-10-р/0564 «Пенсійний» в національній валюті, на суму 34 000 грн.. Строк дії договору - 6 місяців, по 05.11.10р. Щомісячно їй виплачувалися відсотки. 05.11.10 р. та 21.06.11 р. вона звернулася до Банку з вимогою про повернення вкладу. Листом від 26.11.10 р. Банк повідомив, що не має можливості виплатити їй кошти.

Індекс інфляції з 01.12.10 р. по 01.10.11 р. становить 1,049. Сума боргу з урахування індексу інфляції становить 35 666 гр..

Три проценти річних за період з 01.11.10 р. по 05.11.11 р. становить 1020 грн.

Загальна сума боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних становить 36 686 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 610 - 612, 625, 1060, 1074 ЦК України, ОСОБА_3 просила стягнути з Банку на її користь: 1) суму банківського вкладу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.12.10 р. по 01.11.11 р в розмірі 35 666 грн.; 2) три проценти річних за період з 01.11.10 р. по 01.11.11 р. в розмірі 1 020 грн.; 3) судові витрати.

Позивач та його представник позивача в судове засідання не зявилися. Представник позивача надав суду заяву про підтримку позову, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.03.12 р. позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_3: 1) суму банківського вкладу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.12.10 р. по 01.11.11 р. в розмірі 35 666 грн.; 2) три відсотки річних за період з 01.12.10 р. 01.11.11 р. в розмірі 1 020 грн.; 3) судовий збір в сумі 120 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.12 р. (а. с. 42) заява Банку від 23.04.12 р. (а. с. 32) про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі Банк просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм процесуального (ст. 213 ЦПК України) права.

В апеляційному суді представник Банку підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_3 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. В судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала. Просила відхилити скаргу, вважаючи її необґрунтованою.

Відповідно до ст. 303 ЦПК колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, виходив з того, що 05.11.10 р., в день закінчення дії договору банківського вкладу № 00-10-Р/0564 та 21.06.11 р. ОСОБА_3 зверталася до Банку із заявами про повернення суми вкладу. Банк після закінчення строку повернення вкладу вклад в добровільному порядку не виконав зобовязання щодо повернення внеску та відсотків (а. с. 28).

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Тобто, ст. ст. 213, 214 ЦПК вимагають від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Під час ухвалення рішення вирішити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, погодитися з вищевказаним висновком суду першої інстанції не можна, такого висновку він дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи.

Судом встановлено, що п. п. 1.1, 3.1.2 депозитних договорів (а. с. 4, 5) передбачено, що днем закінчення терміну дії договору є - 05.11.10 р.. Якщо вкладник не витребує вклад зі спливом строку його дії, сума вкладу перераховується на поточний рахунок вкладника.

Листом від 22.06.11 р. (а. с. 8) Банк повідомив ОСОБА_3 щодо неможливості видати вклад.

Відповідно до листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.08.12 р. та заяви на видачу готівки від 29.08.12 р. (а. с. ) ОСОБА_3 отримала 34 705, 00 грн..

Обставини щодо отримання суми банківського вкладу в судовому засіданні підтвердила як ОСОБА_3, так і представник Банку.

Доказів звернення ОСОБА_3 до Банку 05.11.10 р. із заявою про видачу вкладу матеріали справи не містять.

Між сторонами склалися правовідносини щодо банківського вкладу та банківського рахунку.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1058, 1060, 1061, 1066, 1070 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Договір банківського вкладу може бути укладений на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого строку (строковий вклад). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ст. ст. 1066, 1070 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому належать, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. За користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яках зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про можливість стягнення суми вкладу з врахуванням інфляції та трьох процентів річних зроблено при неповному зясуванні обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Належні позивачу гроші після закінчення строку депозитних договорів повинні бути перераховані на поточний рахунок позивача. За користування грошима, які знаходилися на поточному рахунку Банком повинні нараховуватися відповідні відсотки. Сума самого банківського вкладу повернута. Підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи в частині стягнення суми банківського вкладу з врахування інфляції та трьох процентів річних, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Соцкомбанк» про захист прав споживачів, стягнення суми банківського вкладу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Соцкомбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2012 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Соцкомбанк» про захист прав споживачів, стягнення суми банківського вкладу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних повністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. М. Миза

ОСОБА_2