АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/1556/2012
Головуючий по 1-й інстанції Нестеренко С.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2012 року м.Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Антонова В.М., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Колодюк О.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 січня 2012 року

по справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про звернення стягнення на квартиру, яка перебуває в іпотеці в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовною заявою, в якій зазначало, що 10 липня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №0, за умовами якого останньому надавався кредит у сумі 29 700,00 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 149 985,00 грн., зі строком повернення цих коштів до 07 липня 2028 року.

Цього ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку банку передавалась квартира ./'°90 у будинку №74 по вулиці Щорса у м. Кременчуці Полтавської області.

Відповідно до нової редакції статуту, затвердженої Загальними зборами акціонерів АКІБ «УкрСиббанк» від 27 жовтня 2009 року, ПАТ «УкрСиббанк» є правонаступником по всіх правах та зобовязаннях АКІБ «УкрСиббанк».

ОСОБА_3 не виконує своїх зобовязань за кредитним договором, у результаті чого у нього виникла заборгованість перед банком у сумі 274 484,56 грн.

Банк просив звернути стягнення на прехмет іпотеки, визначити спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів та стягтти з відповідача судові ; прати.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області і д 12 січня 2012 року позов частково задоволено. зверн>то стягнення на предмет потеки: квартиру №74 по вулиці Щорса у м. Кременчуці Полтавської області, що -хіежить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4. ОСОБА_2 в гахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10 липня 2007 року на суму 274 484,56 грн. та у повернення плачених судових витрат на суму 1 820,00 грн., визначено спосіб реалізації цього предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною незалежним оцінювачем на день реалізації, але не нижче за початкову ціну іпотеки 200 490,00 грн.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржила ОСОБА_2

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким відмовити у позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, що 10 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого останньому надавались кредитні кошту у сумі 29 700,00 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 149 985,00 грн., зі сплатою 13,5 % річних, з терміном погашення по 07 липня 2028 року (а.с. 9-11).

На забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором цього ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачами укладеного договір іпотеки, відповідно до п. 1.1. якого ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 передали в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, заставна вартість якої складає 37 700,00 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 200 490,00 грн. (а.с. 13-14).

У матеріалах наявна також заява ОСОБА_3 про видачу готівки №70 від 10 липня 2007 року на суму 149 985,00 грн. (а.с. 29).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло зазначена квартира належить на праві власності відповідачам (а.с. 134).

З наданих банком довідок-розрахунків, станом на 03 листопада 2011 року заборгованість по договору про надання споживчого кредиту №0 від 10 липня 2007 року складає суму 274 484,56 грн. (а.с. 75-85).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що -^виконання умов кредитного договору дає безумовне право позивачеві на звернення -тягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за кредитним договором - ідповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки.

Колегія суддів вважає такі висновки суду вірними з наступних підстав.

За змістом ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як слідує зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно ч. З ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Пунктом 5.2 договору про надання споживчого кредиту встановлений обовязок відповідачів належним чином виконувати умови кредитного договору та вимоги банк' щодо реалізації останнім своїх прав.

За змістом п. 2.1.1 договору іпотеки у разі невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором, банк має право задовольнити свої вимоги, включаючи суму боргу, проценти за користу вання кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойку, необхідні витрати на отримання предмету іпотеки та його реалізацію.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У такому випадку принциповим вважається встановлення судом факту невиконання або неналежного виконання основного зобовязання, лише за умови якого суд має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Іншим важливим моментом при вирішенні питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є дотримання іпотекодержателем досудової процедури такого звернення, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Так, у ч. 1 ст. 35 цього закону зазначено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти

4

мления про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового регулювання на підставі договору.

У матеріалах справи наявні копії повідомлень-вимог, які направлялись на ілреси відповідачів, у яких банком ставилась вимога погашення простроченої зборгованості (а.с. 36, 59-72).

Відповідачами дані повідомлення-вимоги отримувались, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, цей факт ними не заперечується.

Банк звернувся до суду з позовом до відповідачів майже через півроку після -:адіслання зазначених листів, тобто позивачем дотримана досудова процедура : зернения стягнення на предмет іпотеки.

З урахуванням вищевикладеного, за наявності неналежного виконання позичальником зобовязань по кредитному договору, суд першої інстанції дійшов травильних висновків щодо звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру, що належить на праві власності відповідачам.

Твердження апелянта, що судом першої інстанції не встановлено факту укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_3 кредитних коштів, що даний кредитний договір є недійсним, а наявна у матеріалах справи заява про видачу готівки є недійсною та фальшивою, не беруться колегією суддів до уваги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що після укладення кредитного договору ОСОБА_3 перший час здійснював платежі по повернення кредиту та сплаті відсотків по ньому, тобто виконував умови договору.

Крім того, за майже 4 роки після у кладення кредитного договору відповідачі не звертались до суду про визнання його недійсним чи визнання недійсним будь-яких додатків до нього, як-то заяви про видачу готівки, відповідачі не оскаржували факт отримання кредитних коштів, не подавали по справі, яка є предметом даного судового розгляду, зустрічного позову, зокрема щодо визнання недійсною заяви про видачу готівки, не заявляли клопотань про призначення судової експертизи з цього приводу.

Таким чином, до постановления місцевим судом рішення у справі недійсність заяви ОСОБА_3 про видачу готівки №70 від 10 липня 2007 року, як і самого кредитного договору не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, що позивач при укладенні кредитного договору не мав права надавати кредит та здійснювати будь-які операції з готівковою іноземною валютою, спростовується наявними у матеріалах справи копією банківської ліцензії АКІБ «УкрСиббанк», виданої Національним банком України 24 грудня 2001 року та дозволу Національного банку України №75-2 від 09 листопада 2002 року, на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до положень ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дозволяється здійснення банками кредитування в іноземній валюті на підставі отриманої в установленому порядку генеральної ліцензії (письмового дозволу) на здійснення валютних операцій.

Із наведеного вбачається, що АКІБ «УкрСиббанк» на момент укладення кредитного договору на підставі виданих Національним банком України банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мало траво здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Решта доводів апеляційної скарги також не містять у собі фактів чи засобів юведення, які б спростовували висновки місцевого суду.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

На підставі вигцевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду Україци з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі:

Судді: