Справа № 2-132/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2012 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., при секретарі Сидоровій Н.В., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання право власності в порядку спадкування та поділ спадкового майна -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2010 р. позивач звернувся до суду із даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу від 21.01.2003 р. його батькові ОСОБА_4 належать 11/20 часток домоволодіння № 65 по вул. Донецькій в м. Маріуполі. Дане домоволодіння було придбано батьком в період шлюбу з його матір`ю - ОСОБА_5, та є спільною сумісною власністю подружжя. 13.03.2005 р. мати померла. Її спадкоємцями за законом були позивач, його брат відповідач ОСОБА_2, та їх батько ОСОБА_4 Спадкоємці спадщину прийняли. 14.12.2005 р. помер батько позивача ОСОБА_4 за життя 28.04.2005 р. він склав заповіт на користь синів, згідно якого позивач ОСОБА_1 має успадкувати 2/3 частки належної спадкодавцю за життя частки зазначеного домоволодіння, а відповідач ОСОБА_2 1/3 частки. Таким чином, після смерті батьків долі сторін складають: доля позивача 121/360 зі всього домоволодіння, а відповідача 77/360 долі від всього домоволодіння. Тому позивач просив визнати за ним та відповідачем право власності на зазначене спадкове майно в зазначених частках. Також, оскільки відповідач в добровільному порядку ділити спадщину не бажає, просив її поділити між сторонами в натурі.

В вересні 2011 р. позивач уточнив свої позовні вимоги згідно варіанту, наданого висновком судово-будівельної експертизи, та просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на 154/500 часток у спірному домоволодінні з виділом йому у користування певної частини домоволодіння з виплатою компенсації за зменшення його частки. Відповідачу також просив виділити у користування іншу частину домоволодіння, визнавши за ним в порядку спадкування право власності на 121/500 часток домоволодіння.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав, пояснивши у відповідності із заявою, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в суді позов визнали частково. ОСОБА_2 пояснив, що не заперечує тільки проти визнання за позивачем права власності на 121/360 часток, а за ним на 77/360 часток домоволодіння. Інший варіант поділу спадщини між сторонами та порядок користування нею його не влаштовують, оскільки на враховують його інтересів. Представник відповідача ОСОБА_3 суду пояснила, що визначити порядок користування спірним спадковим майном між сторонами можливо лише при переплануванні та переобладнанні будинку при наявності дозволу виконкому місцевої Ради, якого немає.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову на підставі наступних правових норм та встановлених обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2003 р. ОСОБА_4 належали 11/20 часток жилого будинку № 65 по вул. Донецькій в м. Маріуполі з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд (а.с. 105). На зазначений час ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с. 10). Інша частина домоволодіння належить ОСОБА_6 (а.с. 107).

Тобто, зазначена частка домоволодіння стала спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У відповідності до ст.ст. 1261, 1267, 1278 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 8, 9). ОСОБА_5 померла 13.03.2005 р. (а.с. 11). Її спадкоємцями за законом були: чоловік ОСОБА_4 та сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2, частки яких із спадщини є рівними, оскільки не було заповіту.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На час смерті ОСОБА_5 у домоволодінні були зареєстровані та постійно проживали її чоловік ОСОБА_4 та її син ОСОБА_1 (а.с. 13-17), які на відмовилися від спадщини і вважаються такими, що її прийняли. ОСОБА_2 прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу. ОСОБА_1 також подав нотаріусу аналогічну заяву (а.с. 28, 29).

14.12.2005 р. помер ОСОБА_4 (а.с. 12). 28.04.2005 р. він склав заповіт, згідно якого ОСОБА_1 має успадкувати 2/3 частини, а ОСОБА_2 1/3 частину належного йому жилого будинку № 65 по вул. Донецькій з усіма будівлями подвір`я (а.с. 26). ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину шляхом подачі відповідних заяв нотаріусу у передбачений законм строк (а.с. 23, 24).

Таким чином, після прийняття спадщини після смерті матері та батька сторонам мають належати на праві спільної часткової власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, такі частки домоволодіння: ОСОБА_7 121/360 ідеальних часток, вартістю 79914,00 грн., а ОСОБА_7 77/360 ідеальних часток, вартістю 50854,00 грн. Вартість часток визначена висновком судово-будівельної експертизи від 20.12.2010 р. (а.с. 32-40).

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, на підставі ч. 1 ст. 364 ЦК України.

Згідно висновку додаткової судово-будівельної експертизи від 27.07.2011 р. (а.с. 67-70) ОСОБА_1 пропонується виділити у власність 154/500 частки домоволодіння, а ОСОБА_2 121/500 частки, оскільки поділити домоволодіння в натурі неможливо без втрати його цільового призначення. При цьому у користування сторонам пропонується виділити певні приміщення та споруди за умови їх перепланування та переобладнання. Крім того, у зв`язку із зменшенням частки ОСОБА_1 він має право на грошову компенсацію від ОСОБА_2 в розмірі 7033,00 грн.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст.152 ЖК). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необгрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні. При поділі жилого будинку суд зобовязаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Згідно ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Оскільки дозволу Приморського районної адміністрації Маріупольської міської ради на переобладнання та перепланування будинку немає, то виділ у користування приміщень спірного домоволодіння, за варіантом, зазначеному у висновку експертизи від 27.07.2011 р., не можливий, виходячи з того, що на підставі ч. 2 ст. 183 ЦК України, спадкове майно є неподільним.

Тому можливо лише поділити спадщину між сторонами згідно їх ідеальних часток, які фактично склалися на даний час.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання за сторонами права власності в порядку спадкування на 121/360 та 77/360 ідеальних часток.

Інші позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не грунтуються на законі.

У зв`язку із частковим задоволенням позову відповідач має компенсувати позивачеві половину його судових витрат, тобто 85,50 грн. (судовий збір 51,00 грн. + витрати з ІТЗ 120,00 грн. = 171,00 грн. : 2 = 85,50 грн.). Однак, сума позову була 79914 грн. і позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 1% від даної суми, тобто 799,14 грн., а сплатив 51,00 грн. Адже ним не було доплачено 748,14 грн. (799,14 грн. 51,00 грн.). Дана сума має бути стягнута з сторін на користь держави у рівних частках по 374,07 грн. з кожного (748,14 грн. : 2 = 374,07 грн.).

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 183, 356, 364, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270, 1278 ЦК України, ст. 152 ЖК України, ст. 22 КпШС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання право власності в порядку спадкування та поділ спадкового майна задовольнити частково.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_1 право власності на 121/360 часток домоволодіння № 65 по вул. Донецькій в м. Маріуполі (з 11/20 часток зазначеного домоволодіння, що зареєстровані у БТІ м. Маріуполя за ОСОБА_4).

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_2 право власності на 77/360 часток домоволодіння № 65 по вул. Донецькій в м. Маріуполі (з 11/20 часток зазначеного домоволодіння, що зареєстровані у БТІ м. Маріуполя за ОСОБА_4).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину судових витрат в загальному розмірі 85,50 (вісімдесят п`ять грн. 50 коп.) гривень. Інша частина судових витрат позивача відшкодуванню не підлягає.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 374,07 (триста сімдесят чотири грн. 07 коп.) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 374,07 (триста сімдесят чотири грн. 07 коп.) гривень.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після спливу строку подачі апеляційної скарги. В разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.