Галицький районний суд ІваноФранківської області
Справа № 2-64/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2012 року м. Галич

Галицький районний суд ОСОБА_1 Франківської області в складі:

головуючого судді Клюби В. В.

секретарів Борисевич Н. В. та Михайлишин М. Я.

з участю: позивача ОСОБА_2 Є

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Галичі справу за позовом ОСОБА_2 до Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»про поновлення на роботі, -

установив:

ОСОБА_2 Є звернувся до суду з позовом і просить визнати незаконним звільнення його з роботи з посади інженера архітектора Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро», визнати незаконним та скасувати п. 1 наказу Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»від 03 жовтня 2011 року №12 про звільнення його з роботи з посади інженера архітектора Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»з 03 жовтня 2011 року по ст. 40 п. 1 Кодексу законів про працю України. ОСОБА_1 цього ОСОБА_2 Є просить стягнути з Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»на його користь грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи з розрахунку не нижче посадового окладу інженера архітектора Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро», що становить 1 600 (одну тисячу шістсот) гривень. Також просить зобовязати Галицьке комунальне підприємство «Архітектурно планувальне бюро» виплатити йому вихідну допомогу у розмірі не менше середнього заробітку з розрахунку, що посадовий оклад на день звільнення становив 1 600 (одну тисячу шістсот) гривень, поновити його на посаді інженера архітектора Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»з 03 жовтня 2011 року та зобовязати Галицьке комунальне підприємство «Архітектурно планувальне бюро»виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. ОСОБА_2 просить стягнути з Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»на його користь 2 500 (дві тисячі пятсот) гривень моральної шкоди.

Позивач посилається на ті обставини, що працював головним архітектором проекту у відповідача, а наказом від 29 липня 2011 року його було переведено на посаду інженера архітектора. Проте наказом від 03 жовтня 2011 року його було звільнено з роботи за ст. 40 п. 1 Кодексу законів про працю України. Вважає звільнення незаконним, оскільки відповідачем не враховано вимоги ст. 42 Кодексу законів про працю України, згідно якої при скороченні чисельності чи штату працівників переважене право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, перевага надається з урахуванням сімейного стану та іншим пільговим категоріям працівників. Проте відповідач ігнорував вищевказану вимогу закону і не врахував, що він тривалий час працює на підприємстві на посаді головного архітектора проекту, що свідчить про більш високий рівень кваліфікації позивача. Відповідач не запропонував йому іншої роботу, відповідно до ст. 40 ч. 2 Кодексу законів про працю України, хоча мав таку можливість. В порушення вимог ст. 43 Кодексу законів про працю України звільнення проведено без попередньої згоди профспілкового комітету. Оскільки звільнення його з роботи є незаконним, він підлягає поновленню на роботі з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. ОСОБА_1 цього при звільненні з ним не проведено розрахунок, тобто виплату всіх належних сум в день звільнення, а саме: не виплачено заробітну плату; не виплачено вихідну допомогу в звязку із звільненням в розмірі середньомісячного заробітку; не виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Тобто відповідач не виконав вимог ст. ст. 44, 83, 116 Кодексу законів про працю України. Тому згідно ст. 117 Кодексу законів про працю України відповідач зобовязаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В результаті протиправної поведінки відповідача, йому заподіяно моральну шкоду в звязку із суттєвими емоційними, нервовими зрушеннями, порушенням емоційної рівноваги, душевних стражданнях, порушенням нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного звичайного життя, а тому вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, що передбачено ст. 237 1 Кодексу законів про працю України.

Відповідач подав заперечення на позов, у якому посилається на ті обставини, що в звязку із змінами в організації роботи Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро», значним зменшенням обсягу робіт і відповідно грошових надходжень було ліквідовано три посади в тому числі і посаду, яку обіймав позивач. Про це було видано наказ 01 серпня 2011 року, з яким позивача було ознайомлено і його було звільнено з роботи з 03 жовтня 2011 року. При цьому скорочення з профспілковим комітетом не погоджувалося, оскільки на підприємстві відсутня профспілкова організація. Щодо виплати належних позивачу при звільненні сум в тому числі і компенсації за невикористану відпустку, то на день звільнення на рахунку підприємства не було коштів і тому позивачу проводилися виплати належних йому коштів по мірі їх надходження на рахунок із 03 жовтня по 04 листопада 2011 року. Тобто вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з позивачем немає. ОСОБА_1 цього позивач зареєстрований як підприємець і надає послуги по виготовленню проектів на житлові будинки, які він в порядку здійснення підприємницької діяльності виготовляв на робочому місці та з використанням технічних засобів підприємства. Позивач укладав від імені підприємства договір на виконання проектних робіт на суму 606 гривень (за виготовлення будівельного паспорта), а проект забудови земельної ділянки виготовляв як підприємець, оскільки ці роботи є значно дорожчими. В звязку з цим вважає, що з боку підприємства жодних порушень при звільненні позивача з роботи не допущено.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві і пояснив, що його було звільнено незаконно, оскільки він запровадив на підприємстві компютерне проектування, залучив до цієї роботи інших працівників. Він проходив навчання по підвищенню кваліфікації. Тобто у нього в порівнянні з іншими працівниками були переваги для залишенні на роботі. При вирішенні питання скорочення штату і йому не було запропоновано іншої роботи. В свою чергу керівництво відповідача залишило на роботі особу пенсійного віку і не запропонували йому посаду, яку обіймала вказана особа. Його належним чином не було ознайомлено з наказом про передбачуване скорочення, так як керівництвом було видано наказ 01 серпня 2011 року про скорочення, з яким він ознайомився 02 серпня 2011 року, а фактично скорочення проведено на підставі наказу від 03 серпня 2011 року і з цим наказом його не було ознайомлено. Звільнення проведено без повідомлення трудового колективу і відповідного обговорення на зборах. Не може бути підставі його звільнення з роботи і той факт, що він зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності. ОСОБА_1 цього йому не були виплачені належні при звільнені кошти в день звільнення. Повний розрахунок з ним проведено тільки 04 листопада 2011 року, а тому відповідач зобовязаний крім виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплатити йому компенсацію за затримку розрахунку при звільненні. Просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача позову не визнав і пояснив, що позивача звільнено з роботи правомірно і згідно з вимогами трудового законодавства. З наказом про майбутнє вивільнення працівників його було ознайомлено за два місця до фактичного звільнення, а наказ від 03 серпня 2011 року виданий на вимогу працівників служби зайнятості, так як наказ від 01 серпня 2011 року в звязку з відсутністю на роботі бухгалтера був представлений у Галицький районний центр зайнятості із запізненням. Запропонувати позивачу іншу роботу не було можливості в звязку з відсутністю у підприємстві вакантних робочих місць, а підстав звільняти інших осіб не було. ОСОБА_1 цього позивач, перебуваючи на робочому місці, постійно займався підприємницькою діяльністю по виготовленню проектів з використанням техніки підприємства. Із заявниками він укладав договори на виготовлення будівельного паспорта, за який сплачувалися по 606 гривень, а решту робіт, які є більш оплачуваними, проводив як підприємець. Тому на день звільнення позивача з роботи на рахунку підприємства не було коштів, що і було причиною невиплати йому належним сум в день звільнення. Просить в позові відмовити.

Вислухавши в судовому засіданні доводи позивача та представника відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді інженера архітектора Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»згідно контракту, укладеного 29 грудня 2006 року. 01 серпня 2011 року наказом №5, з яким позивача було ознайомлено 02 серпня 2011 були з 01 жовтня 2011 року ліквідовані посади двох інженерів архітекторів та інженера Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро». Наказом директора підприємства від 03 жовтня 2011 року вказані посади ліквідовувалися із 03 жовтня 2011 року і відповідним наказом 03 жовтня 2011 року позивача було звільнено з роботи на підставі ст. 40 п. 1 Кодексу законів про працю України. Також цим же наказом бухгалтерію підприємства було зобовязано провести повний розрахунок із вивільненими працівниками.

Наведені факти підтверджуються в судовому засіданні: поясненням позивача та представника відповідача; контрактом з працівником від 29 грудня 2006 року; рішенням сесії Галицької районної ради від 26 травня 2011 року та Статутом Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»; наказами Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»від 01, 03 серпня 2011 року про зміну структури (скорочення штату працівників) та від 03 жовтня 2011 року про звільнення позивача з роботи.

Згідно показань свідка ОСОБА_1, все архітектурно планувальне бюро працювало під фактичним керівництвом позивача, виконуючи роботи по виготовленню проектів за договорами, укладеними замовниками з позивачем, як підприємцем. Ним було проведено перевірку у архітектурно планувальному бюро і на нараді з працівниками було звернуто увагу на ці факти.

Свідок ОСОБА_4 дала показання в судовому засіданні, що в той час, коли позивач ще не був зареєстрованим як підприємець, всі роботи виконувалися архітектурно планувальним бюро і кошти надходили на рахунок бюро. Проте після отримання ліцензії, виготовлення проектів проводилося працівниками бюро за укладеними договорами з позивачем, як підприємцем. Він давав два рахунки на оплату послуг: один на суму 606 гривень із розрахунковим рахунком бюро, а інший, на більшу суму із зазначенням свого рахунку, як підприємця. Вона запитували у окремих громадян забудівників, чому вони звертаються до підприємця, а не в бюро, на що вони відповідали, що вони приходили в бюро до позивача, який давав їм дві квитанції і оформляв всі документи. Працівники бюро захищають позивача, оскільки він виготовлені ними проекти завіряв своєю печаткою.

Відповідно до показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, позивача було звільнено з роботи в звязку із скороченням незаконно, оскільки дане питання не розглядалося на зборах трудового колективу. При цьому не було враховано, що позивач був кваліфікованим спеціалістом і було залишено на роботі особу пенсійного віку. Позивач започаткував компютерне проектування, виготовив програму і встановив її іншим працівникам.

Як убачається з показань свідка ОСОБА_7, позивача було звільнено згідно наказу від 03 жовтня 2011 року. Скорочення відбувалося не прозоро, без участі у цьому трудового колективу. Не було враховано, що позивач є кваліфікованим спеціалістом і єдиний із бюро пройшов курс навчання по підвищенню кваліфікації. При цьому трудовий колектив звертався до керівництва про перегляд штатного розпису. Також на день звільнення позивача з роботи дійсно на рахунку підприємства не було коштів, проте керівник, плануючи вивільнення працівників, повинен був передбачити таку ситуацію.

Відповідно до ст. 40 ч. 1 п. 1 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого органу в разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників. Звільнення з вищевказаної підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти зокрема скорочення чисельності або штату працівників. При цьому власник чи уповноважений ним орган на власний розсуд має право зменшити чисельність одних посад.

Згідно із ст. 49 2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівника персонально попереджають на пізніше ніж за два місця.

Як вбачається із наказу директора Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»від 01 серпня 2011 року, з 01 жовтня 2001 року підлягала скорочення посада інженера архітектора, яку обіймав позивач по справі і позивача було ознайомлено з наказом 02 серпня 2011 року. Цей наказ не було відмінено у встановленому порядку. В подальшому керівником підприємства 03 серпня 2011 року було видано інший наказ, яким було скорочено посаду інженера архітектора з 03 жовтня 2011 року.

Відповідно до зазначених норм закону працівника про майбутнє вивільнення можливо попередити і раніше ніж за два місяці до вивільнення, проте в такому випадку власник або уповноважений ним орган повинен зазначити точну дату звільнення. В даному випадку позивача було повідомлено про наступне вивільнення 02 серпня 2011 року, а фактичне звільнення проведено 03 жовтня 2011 року, тобто з дотриманням положень ст. 49 2 Кодексу законів про працю України щодо строку повідомлення про майбутнє вивільнення.

ОСОБА_1 цього при вирішення спорів про поновлення на роботі працівників, звільнених на підставі ст. 40 ч. 1 п. 1 Кодексу законів про працю України, суд не вправі обговорювати питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників.

Також згідно ст. 40 ч. 2 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2,6 цієї статті допускається, якщо неможливо працівника за його згодою перевести на іншу роботу. Проте на час звільнення з позивача з роботи у підприємстві на було вільних посад, про що свідчить інформація, подана відповідачем. Суд вважає, що твердження позивача про можливість запропонувати йому посаду, яку обіймає ОСОБА_4 з тих міркувань, що ця особа досягла пенсійного віку, не заслуговують на увагу, так як законодавством України про працю не передбачено звільнення працівників з цих підстав (досягнення пенсійного віку і необхідність працевлаштування вивільнених працівників).

Щодо положень ст. 42 Кодексу законів про працю України, на яку посилається позивач, як на підставу залишення його на роботі, то згідно повідомлення відповідача від 01 лютого 2012 року №17, були скорочено три посади, які обіймали працівники з найменшим стажем роботи.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача, що при його звільненні з роботи було порушено вимоги ст. 43 Кодексу законів про працю України, так як не було попередньо отримано згоду профспілкового комітету. Згідно інформації відповідача від 01 лютого 2012 року №12 а в Галицькому комунальному підприємстві «Архітектурно планувальне бюро»профспілкової організації немає, а згідно ст. 43 1 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу без згоди профспілкового комітету допускається у випадку звільнення працівника з підприємства, установи, організації, де немає профспілкової організації. Законодавством не передбачено отримання згоди на звільнення з зазначених підстав у трудового колективу підприємства, установи чи організації.

Відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Також відповідно до ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх належних йому сум проводиться в день звільнення, а у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у визначений строк, підприємство, установа чи організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З позивачем проведено розрахунок по 04 листопада 2011 року по мірі надходження коштів на рахунок підприємства, про що свідчать дані, представлені позивачем та показання свідка ОСОБА_7, яка працювала і працює в даний час бухгалтером Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро». Тобто відповідачем не проведено розрахунок з позивачем в день звільнення з незалежних від відповідача причин. В звязку з цим суд вважає, що позовні вимоги, виходячи із положень ст. 117 ч. 1 Кодексу законів про працю України в цій частині також не підлягають до задоволення.

Статтями 235, 237 1 Кодексу законів про працю України передбачено виплату працівникові, у випадку поновлення його на роботі чи визнання звільнення незаконним, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто вказані вимоги є похідними від позовних вимог позивача щодо визнання звільнення незаконним, поновлення його на роботі, виплату належних при звільненні сум та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. Тому в задоволенні вказаних вимог також слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 36, 40, 42, 43, 43 1, 44, 49 2, 116, 117, 233, 235, 237 1 Кодексу законів про працю України та керуючись 88, 209, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»про: визнання незаконним звільнення ОСОБА_2 з посади інженера архітектора Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»; визнання незаконним та скасування п. 1 наказу Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»від 03 жовтня 2011 року №12 про звільнення ОСОБА_2 з роботи з посади інженера архітектора Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»з 03 жовтня 2011 року по ст. 40 п. 1 Кодексу законів про працю України; стягнення з Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи з розрахунку не нижче посадового окладу інженера архітектора Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро», що становить 1 600 (одну тисячу шістсот) гривень; зобовязання Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі не менше середнього заробітку з розрахунку, що посадовий оклад на день звільнення становив 1 600 (одну тисячу шістсот) гривень; поновлення ОСОБА_2 на посаді інженера архітектора Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»з 03 жовтня 2011 року; зобовязання Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнення з Галицького комунального підприємства «Архітектурно планувальне бюро»на користь ОСОБА_2 2 500 (дві тисячі пятсот) гривень моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду ОСОБА_1 Франківської області протягом десяти днів з часу проголошення рішення через Галицький районний суд

Головуючий: