АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/2360/2012 Номер провадження 22-ц/1690/2360/2012Головуючий у 1-й інстанції Лободенко О.С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Триголова В.М.,

Суддів: Бондаревської С.М., Пікуля В.П.,

при секретарі: Цюрі Я.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк»

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 17 травня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товаритсва «Полтава-банк» про повернення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 17 травня 2011 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товаритсва «Полтава-банк» в особі Кременчуцької філії ПАТ «Полтава-банк» про повернення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товаритсва «Полтава-банк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20000 грн. та сплачене державне миито в сумі 200,04 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товаритсва «Полтава-банк» на користь ОСОБА_2 суму несплачених відсотків по депозитним договорам №2485 та №1783 в розмірі 12270,81 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товаритсва «Полтава-банк» на користь ОСОБА_2 суму компенсаційних виплат у порядку ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 18001,38 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товаритсва «Полтава-банк» на користь державного бюджету 302,68 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням місцевого суду ПАТ «Полтава-банк» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між Кременчуцькою філією ПАТ «Полтава-банк» та ОСОБА_2 укладено депозитні договори № 1783 від 13.04.2005 року та №2485 від 10.11.2005 року, що підтверджується фактом внесення позивачем на рахунки банку грошових коштів у сумі по 10000 грн. на кожний, згідно квитанцій №203 від 13.04.2005 року на №200 від 10.11.2005 року.

Також позивачем були сплачені комісійні збори в розмірі по 2 грн. за відкриття депозитних рахунків, що підтверджується квитанціями №204 від 13.04.2005 року та №203 від 10.11.2005 року.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2, а також в апеляційній скарзі банк стверджує, що вказані депозитні вклади на імя ОСОБА_2 було зроблено ОСОБА_3, на той час співробітником банку. Оскільки кошти були внесені ОСОБА_3 на імя ОСОБА_2, вважали, що вкладником був ОСОБА_3

Проте вказані доводи ПАТ «Полтава-банк» не заслуговують на увагу, оскільки доказів того, що фактично кошти на рахунок вніс ОСОБА_3 матеріали справи не містять, не надано доказів того, що ОСОБА_3 підписав договори строкового банківського вкладу від імені ОСОБА_2, оскільки банк відмовився від проведення відповідної почеркознавчої експертизи.

Також відсутні докази того, що будь-яка інша особа, можливо ОСОБА_3, підписували договори банківського вкладу від імені ОСОБА_2 на законній підставі, так як суду не було надано жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 уповноважував іншу особу здійснити його право на внесення коштів на депозитні рахунки, підписати договір, а потім від його імені розпорядитися вказаними коштами, заявивши вимогу про їх дострокове повернення.

Банком не надано доказів, що грошові кошти було видано та списано з банківських рахунків ОСОБА_2 за його розпорядженням, чи за розпорядженням іншої особи, яка була уповноважена на здійснення таких дій ОСОБА_2 та права якої було належним чином посвідчено.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України обовязок надати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень покладено на кожну сторону. При цьому докази, надані сторонами, повинні бути належними та допустимими, як це передбачено у статтях 58, 59 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу

У статті 1059 ЦК України передбачено, що письмова форма договору є обовязковою і договір банківського вкладу вважається додержаним, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності ( банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У даному випадку ОСОБА_2 надав квитанції про зарахування коштів, внесених як депозитний вклад за догововором.

Оскільки у квитанціях про внесення грошових коштів ОСОБА_2 вказано, що вони внесені як депозитний вклад, то судом першої інстанції вірно визначений правовий режим цих коштів, як і наслідки щодо користування банком вказаними коштами.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку.

Згідно ч.1 ст. 1061 цього Кодексу банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом.

Тому суд прийшов до вірного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума вкладів в розмірі 20 000 грн. з нарахуванням та виплатою процентів, з урахуванням індексу інфляції та суми 3% річних а також стягненню підлягає сума сплачених позивачем судових витрат.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 17 травня 2011 року та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 17 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

ВІРНО: