Справа № 2-5458/11 Провадження № 22-ц/0290/849/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 27 Доповідач: Войтко Ю. Б.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2012 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Стадника І.М., Голоти Л.О.,

При секретарі: Яблонській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк»на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 лютого 2012 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору органу опіки і піклування Вінницької районної державної адміністрації про визнання недійсним іпотечного договору, -

встановила:

В грудні 2011 року позивач звернувся з позовом про визнання недійсним іпотечного договору №31.ЗВН/130/І01/07-СКЛН від 27.12.2007 року, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк»в особі Вінницької філії до Ленінського районного суду м. Вінниці за місцезнаходженням філії Банку відповідно до ч. 7 ст. 110 ЦПК України.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24.11.2011 року визнано недійсним договір купівлі-продажу від 03.12.2007 року за яким ОСОБА_3 діючи в інтересах малолітнього позивача продала, а ОСОБА_4 набула право власності на наступне майно: 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого в с. Агрономічне, Вінницького району, Вінницької області по вул. Науковій №4, загальною площею 156, 5 кв.м. та 1/2 частку земельну ділянки площею 0,0822 га, за кадастровим номером :03:002:0012, загальною площею 0,1644 га розташовану за адресою: вул. Наукова, с. Агрономічне, Вінницького району, Вінницької області.

Враховуючи рішення апеляційного суду Вінницької області від 24.11.2011 року та ч. 1 ст. 236 ЦК України, посилаючись на те, що на час укладення договору іпотеки №31.ЗВН/ІЗО/і01/07-СКЛН від 27.12.2007 року вищезазначене майно не було виділено в натурі будь-кому із співвласників в тому числі ОСОБА_2, який згоди на передачу майна в іпотеку не давав, позивач наполягав на задоволенні позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.02.2012 року позов ОСОБА_2 задоволено та визнано недійсним іпотечний договір №31.ЗВН/130/і01/07-СКЛН від 27.12.2007 року укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк»в особі Вінницької філії.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, право власності на частку якого належало неповнолітньому позивачу, був укладений сторонами всупереч вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, ст. 355-358 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про іпотеку», п. 99. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 p. N 20/5.

Не погодившись з таким рішенням ПАТ «Кредитпромбанк»в особі Вінницької філії подав апеляційну скаргу в якій посилається на порушення місцевим судом норм процесуального права, та вважає, що рішення підлягає скасуванню, а позов ОСОБА_2 залишенню без розгляду на підставі ст.ст. 114, 119, 207 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу у відповідності до закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як видно з матеріалів справи судова повістка та ухвала про відкриття провадження у даній справі отримані відповідачем 17.01.2012 року, тобто за два дні до судового засідання. При цьому ПАТ «Кредитпромбанк»в особі Вінницької філії не скориставшись своїм правом оскарження ухвали про відкриття провадження, передбаченим ст. 293 ЦПК України, подали через канцелярію суду клопотання про передачу цивільної справи за підсудністю до Вінницького районного суду Вінницької області.

Згідно ст. 168 ЦПК України заяви і клопотання осіб, які беруть участь у справі, розглядаються судом після того, як буде заслухана думка решти присутніх у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, про що постановляється ухвала.

Матеріали справи свідчать, що в засіданні, яке відбулось 19.01.2012 року суд першої інстанції з врахуванням ст. 168 ЦПК України не розглядав подане ПАТ «Кредитпромбанк» в особі Вінницької філії клопотання про передачу справи за підсудністю у зв'язку із неявкою уповноваженого представника банку, чим виконав вимоги ч. 2 ст. 169 ЦПК України.

В подальшому в судове засідання, яке було призначене на 02.02.2012 року представник ПАТ «Кредитпромбанк»в особі Вінницької філії не з'явився повторно, не надав доказів поважності неявки, при цьому не скористався передбаченим процесуальним законом правом подати заперечення на позовну заяву та не підтримував заявлене клопотання про передачу спору за підсудністю. В свою чергу суд першої інстанції під час судового засідання, з урахуванням думки сторін та поданого представником позивача заперечення на клопотання ухвалив відмовити в його задоволенні не виходячи до нарадчої кімнати, про що свідчить журнал судового засідання.

Посилання в апеляційній скарзі на зайнятість представника в іншому судовому засіданні 02.02.2012 року не підтверджене належними доказами, також не підтверджено перебування представника банку у відрядженні під час судового засідання, яке відбулось 19.01.2012 року, що свідчить про зловживання наданими процесуальними правами визначеними ст. 27, ст. 31 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Даний вид підсудності встановлюється щодо позовів, предметом яких виступають об'єкти нерухомості.

Відповідно до процесуального законодавства предметом позову визнається матеріальний зміст позовних вимог позивача.

Як видно із позовної заяви змістом позовних вимог є визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності правочину.

Відповідно до Листа Верховного Суду України від 07.10.2010 року «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ які виникають з кредитних правовідносин»на який посилається апелянт встановлено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна (наприклад, договору іпотеки) та застосування наслідків недійсності такого договору пред'являються за правилами ч. 1 ст. 114 ЦПК, тобто за місцем знаходження майна або основної його частини.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що сама по собі вимога про визнання договору іпотеки недійсним без застосування наслідків його недійсності не свідчить про матеріально-правовий характер позовних вимог, оскільки не призводить до встановлення або припинення права власності на нерухоме майно.

Вищезазначене узгоджується з тим, що у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Крім того, абзацом 2, 3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»передбачено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Отже, Верховний Суд України визначає вимогу про застосування наслідків недійсності правочину як самостійну, а тому враховуючи п. 27 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, лише з поєднанням в одному провадженні вимог про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності підлягають застосовуванню положення ст. 114 ЦПК України.

Таким чином посилання в апеляційні скарзі представника ПАТ «Кредитпромбанк»в особі Вінницької філії на порушення судом першої інстанції вимог виключної підсудності спростовується вищевикладеним, а тому відсутні підстави для застосування положень ст.207 ЦПК України.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»відповідно до статті 303 ЦПК апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Враховуючи те, що рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.02.2012 року оскаржується лише з процесуальних підстав, які не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду на відповідність нормам матеріального права з урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України, колегія суддів вважає, що відповідачем належними доказами в судовому засіданні не спростовано доводів позовної заяви та відповідно висновків рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин підстав для скасування оскаржуваного рішення із залишенням позову без розгляду не вбачається.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк»відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу мо же бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

«З оригіналом вірно»

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.