Справа № 2 - 835 /11 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 квітня 2012 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права власності в спільному майні, визнання права власності, виселення з житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку квартири. Позивачі вказували на те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з 07.07.1990 року по 06.12.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі. 04.12.1992 року у них народився син ОСОБА_2 Відповідно до договору купівлі-продажу від 01.03.2000 року їм та відповідачу на праві власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що дійти згоди із відповідачем щодо користування спільним майном вони не можуть, до того ж відповідач вселив до квартири без їх згоди іншу жінку та її сина, просили суд припинити право власності ОСОБА_4 на 1/3 частку квартири №12 по вул. 12-ій Поздовжній,44 у м.Миколаєві, визнати за ними право власності на цю частку квартири та стягнути з позивачів на користь відповідача вартість цієї частки.

Ухвалою суду від 20 травня 2011 року у справі за клопотанням представника позивача призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області.

В подальшому позивач збільшив вимоги позову, крім заявлених вимог просив суд також виселити відповідача з квартири.

В судовому засіданні представник позивачів підтримав вимоги позову, просив про його задоволення. Відповідач ОСОБА_2 та його представник заперечували проти задоволення позову. Вказували на те, що спірна квартира є єдиним постійним житлом відповідача, а спірна квартира була фактично придбана за його особисті кошти.

Заслухавши пояснення представника позивачів, відповідача, його представника, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 1 березня 2000 року позивачам та відповідачу на праві спільної сумісної власності належить квартира № 12 по вул.12-ій Поздовжній у м.Миколаєві.

Спірна квартира є однокімнатною, житловою площею 17,2 кв.м, загальною площею 35,0 кв.м., розміщена на другому поверсі девятиповерхового житлового будинку.

У силу положень ст..ст. 21, 24, 41 Конституції України ст..ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін в судовому засіданні спірна квартира знаходиться у спільній сумісній власності, її частки не визначені, що не дає правових підстав для застосування до спірних правовідносин ст.365 ЦК України, та висновку про незначну частку відповідача.

З матеріалів справи також слідує, що відповідач проживає в спірній квартирі постійно, іншого житла не має.

Позивачам на праві власності належить по 1/5 частині трикімнатної квартири АДРЕСА_2.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для припинення права власності відповідача у спільному майні відсутні.

Не підлягають задоволенню і вимоги позивачів про виселення відповідача з квартири, оскільки є недоведеними.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права власності в спільному майні, визнання права власності, виселення з житлового приміщення відмовити.

Зобовязати ТУ ДСА в Миколаївській області повернути ОСОБА_1 з депозитного рахунку кошти у розмірі 57982 (пятдесят сім тисяч девятсот вісімдесят дві) грн., внесені 23 листопада 2011 року ОСОБА_1 на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області за квитанцією № 10424117.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні при проголошенні рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська