АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-2190/3058/12 Головуючий в суді 1 інстанції: ОСОБА_1 Категорія: 57 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого: Вейтас І.В

Суддів: Цуканової І.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Ткаченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 Ендера на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 23 серпня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_4 Ендера та ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації за сплату боргу за кредитним договором та вартості ремонтно-будівельних робіт,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з вказаним позовом в якому зазначали, що їх онука ОСОБА_4, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_7, уклала з АКІБ УкрСиббанккредитний договір від 27.03.2007 року на суму 15000 доларів США для придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Відповідачі працювали на судах та більшість часу перебували за межами України, та дали свою згоду, щоб позивачі на платній основі придбали будівельні матеріали та провели капітальний ремонт в квартирі і сплачували комунальні послуги. Крім того ОСОБА_6 сплачувала чергові платежі за кредитними договором для запобігання порушень договору та звернення стягнення на квартиру. Зазначаючи, що оплата за кредитним договором здійснювалась для зменшення несприятливих наслідків для іпотечної квартири, купівля матеріалів та проведення ремонтних робіт проводилось за згодою та на користь подружжя ОСОБА_7, позивачі, після збільшення позовних вимог, просили суд стягнути з відповідачів грошову компенсацію: за сплату боргу за кредитним договором 5586,00 доларів США, в гривневому еквіваленті становить 44595,83 грн., вартість ремонтно-будівельних робіт у квартирі відповідачів в сумі 51796,63 грн., всього 105978,68 грн. (з урахуванням індексу інфляції за час прострочення з 01.01.2009 року по 31.12.2011 року в сумі 9533,15 грн.) та судові витратив сумі 4160,32 грн.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 23 серпня 2012 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_6 105 978,68 грн.. Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_6 по 2080,16 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_7 вказує, що висновки суду про те, що ОСОБА_6 проводила платежі за кредитом не відповідають обставинам справи та є припущенням суду. Щодо відносин, що склались між сторонами з приводу проведення ремонту, зазначає, що за всіма ознаками між сторонами склались договірні відносини підряду, однак доказів наявності домовленості між його довірителем та позивачами судом не встановлено. Оскільки акт про прийняття робіт датований травнем 2008 року, вказує на пропуск позивачами строку позовної давності. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі, вчиняючи платежі за кредитом та відремонтувавши квартиру, вчинили дії спрямовані на попередження невигідних майнових наслідків для відповідачів та відповідно до ч.1 ст.1158 і ч.1 ст.1160 ЦК України мають право на відшкодування фактично зроблених витрат. Однак з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки він зроблений через неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи слідує, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2006 року по 22.09.2009 року (а.с.6,7 т.1). 27.03 2007 року вони придбали квартиру № 27 в буд.№ 31 по вул..Суворова в м.Херсоні (а.с.8 т.1). 27.03.2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ УкрСиббанкбуло укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 15000 доларів США, в забезпечення виконання зобовязань передала банку в заставу квартиру № 27 в буд.№ 31 по вул..Суворова в м.Херсоні (а.с.162-166 т.1). Між ОСОБА_4 та банком також було укладено іпотечний договір, предметом якого стала зазначена квартира (а.с.150-152).

Позивачі, звертаючись до суду вказували, що з метою запобігання зростання заборгованості за кредитним договором, запобігання руйнування квартири сплачували платежі за кредитним договором та зробили капітальний ремонт в квартирі відповідачів за власні кошти.

Відповідно до ч.1 ст.1158 ЦК України, на яку посилались позивачі та суд першої інстанції, задовольняючи позов, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Частиною 2 цієї статті передбачено, що особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобовязана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

Зважаючи на те, що позивачі в позовній заяві зазначали, що сплачували кредит та провели ремонт зі згоди відповідачів, зокрема ОСОБА_4, отже їх дії були схвалені відповідачами, колегія суддів вважає, що суд помилково застосував до даних правовідносини ст..1158 ЦК України, відповідно до положень якої, виникнення такого роду зобовязань із вчинення дій в майнових інтересах іншої особи виключається, якщо із власником майна є можливість звязатися і сповістити про небезпеку, яка загрожує її майну.

Крім того, позивачами не було доведено, що сплата кредиту позивачами та проведення капітального ремонту, в тому числі проведення опалення, газопостачання, здійснення оздоблювальних робіт, були викликані небезпекою настання невигідних для відповідачів майнових наслідків.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, про те, що висновки суду про сплату кредитної заборгованості саме позивачами та за рахунок їх власних коштів, ґрунтуються на припущеннях, оскільки, суд зробивши такий висновок послався лише на те, що в копіях платіжних документів, в графі платника є підпис схожий на підпис ОСОБА_6.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову на підставі ст..1158 ЦК України підлягає скасуванню, як постановлене через неправильне застосування норм матеріального права.

Посилання позивачів на п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок, відповідно до розяснень, якого особи, які приймали участь у будівництві будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівлю (купівлю) будинку, якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно, є безпідставними, оскільки зазначена норма стосується підстав створення спільної сумісної власності, а так як право власності на вказану квартиру вже належало відповідачу, то дана норма не регулює спірні правовідносини.

Також позивачами не доведено, що неправомірними діями або бездіяльністю відповідачів була завдана шкода їх майну, як це передбачено ст..1166 ЦК, якою вони обґрунтовували свій позов.

В заяві про збільшення позовних вимог позивачі вказували, що витрати на газифікацію та індивідуальне опалення квартири виконувались за згодою ОСОБА_4 на умовах платності за договором підряду, однак, колегія суддів вважає, що позивачі не довели належними і допустими доказами даного факту.

Відповідно до положень ст..837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ч.1 ст.838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником як замовник.

Як слідує з ксерокопії договору підряду на монтаж системи опалення в спірній квартирі, даний договір укладений 25.02.2008 року між ОСОБА_4 та ЧП ОСОБА_9А.(а.с.21) і позивачами не доведено того факту, що даний договір був укладений ними, як підрядниками з залученням ЧП ОСОБА_9А.в якості субпідрядника.

Факт підписання акту про прийом закінченого будівництва обєкта системи газопостачання квартири ОСОБА_4 04.04.2008 року, начебто, ОСОБА_6 (а.с.19), також не підтверджує наявності між ЧП Южгазмонтажта ОСОБА_6 правовідносин як між субпідрядником.

Отже позов в цій частині, з підстав заявлених позивачами не підлягає задоволенню.

Позивачами на підтвердження виконання робіт з ремонту квартири було надано акт, складений між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 28.05.2008 року (а.с.22).

Відповідно до ч.1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника - достроково.

Оскільки остаточна здача роботи, а відповідно і витрати на придбання товарів для ремонтних робіт, згідно акту відбулась 28.05.2008 року, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивачами пропущений строк звернення до суду, що є підставою для відмови в задоволені позову в цій частині.

Таким чином, переглядаючи судове рішення в апеляційному порядку в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 837-839,843,854,1158 ЦК України, керуючись ст.303, п.2ч.1 ст.307, п.4ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 Ендера задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 23 серпня 2012 року скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: