Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-суддя ОСОБА_1,

суддів: Пнівчук О.В., Беркій О.Ю.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 04 серпня 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики в сумі 167906 гривень 00 копійок, а також моральної шкоди в сумі 2000 гривень. Позов мотивувала тим, що відповідачка не виконала взятих на себе зобовязань і не повернула коштів, отриманих від позивача за договорами позики від 18.03.2008 року та від 01.02.2009 року. Протиправними діями, внаслідок неповернення позичених коштів, позивачу, як вона вважає, завдано моральної шкоди в сумі 2000 гривень, які просила стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 серпня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 167906 гривень 00 копійок боргу за договорами позики від 18.03.2008 року та від 01.02.2009 року. В задоволенні решту позовних вимог відмовлено за недоведеністю. _____________________________________________________________________________

Справа № 2/0907/4224/2011 Головуючий в 1 інстанції: Бойчук О.В.

Провадження № 22ц/0990/4/2012 р. Доповідач: Соколовський В.М.

Категорія 27

Цим же рішенням з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 118 грн. 58 коп. оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а в дохід держави 1679 грн. 06 коп. судового збору.

В дохід держави з ОСОБА_3 стягнуто 20 грн. 94 коп. судового збору.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, вказуючи на його незаконність через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважає, що заочне рішення постановлено незаконно, оскільки, відповідачу не

було відомо про розгляд даної справи і, відповідно, не було надано можливості подати заперечення проти позову. Окрім того, на час розгляду справи, а саме: з 24 червня 2011 року по 05 серпня 2011 року; відповідач знаходилась на стаціонарному лікуванні в Центральній міській клінічній лікарні міста Івано-Франківська, про що було надано суду медичні довідки, які суд не взяв до уваги та неправомірно виніс ухвали від 14.07.2011 року та 04.08.2011 року про відмову в задоволенні клопотань про зупинення провадження у справі з підстав захворювання відповідача, які, рахує апелянт, підлягають скасуванню в апеляційній інстанції.

Апелянт також вказує на те, що кошти, які вона отримала від позивача, не отримані нею як позика, відповідно до розписок, наданих позивачем, а отримані відповідно до Контракту № 3 «Про інвестиційну діяльність» від 31.08.2005 року, і є тільки частковим підтвердженням факту передачі грошових коштів відповідачу. Таким чином, суд першої інстанції невірно визначив правову природу спірних правовідносин, застосувавши норми законодавства, що регулюють відносини позики.

Апелянт вважає, що суд мав застосувати Закон України «Про інвестиційну діяльність», оскільки, між нею та позивачем склались саме відносини інвестування будівництва житла, а не позики.

Також судом першої інстанції при розгляді справи не прийнято та не досліджено докази, подані відповідачем, з приводу чого не було прийнято жодного рішення. Апелянт незгідна зі своїм процесуальним статусом в суді першої інстанції та вважає, що суд неправомірно залучив її як відповідача, не визначивши належно суть спірних правовідносин.

Не згідна апелянт з сумою боргу, яку вимагала позивач в суді, оскільки, відповідно до розрахунку, заявленого позивачем, еквівалентна сума 24000 тисячам доларів США по курсу 7 грн. 94 коп. за один долар США на час подачі позовної заяви становить 190608 грн., що значно більше, ніж заявлено при подачі позову, чого суд також не взяв до уваги.

Упереджено судом стягнуто з неї судові витрати в сумі 1679 грн. 06 коп., що є порушенням вимог ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до вищевикладених мотивів апеляційної скарги, просила скасувати заочне рішення першої інстанції від 04 серпня 2011 року та призначити справу до розгляду в загальному поряду.

Також просила скасувати ухвали суду від 14.07.2011 року та 04.08.2011 року про відмову в задоволенні клопотань про зупинення провадження у справі, ухвалу від 04.08.2011 року про проведення заочного розгляду справи та ухвалу від 15.04.2011 року про відстрочення сплати судового збору.

Окрім того, просила апеляційну інстанцію визнати предметом позову Контракт № 3 «Про інвестиційну діяльність» від 31.08.2005 року з додатком до нього, а розписки від 18.03.2008 року та від 01.02.2009 року - визнати недійсними.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала вимоги апеляційної скарги з наведених вище мотивів та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 скаргу не визнали, вважають її безпідставною, а рішення законним і обґрунтованим, яке просили залишити в силі, відмовивши в задоволенні скарги.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта на підтримку скарги, заперечення проти скарги позивача та її представника, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 березня 2008 року та 01 лютого 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено письмові договори позики на суму 9000.00 доларів США та 15000.00 доларів США. Відповідач ОСОБА_2 зобовязувалась повернути борг в термін до квітня місяця 2009 року. Однак, до встановленого часу, як вказує позивач, ОСОБА_2 не виконала взятих на себе зобовязань по даних договорах позики та не повернула борг і по сьогодні.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановив та визначив спірні правовідносини між сторонами як боргові та обєктивно дослідив обставини справи, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта в частині того, що суд мав застосувати Закон України «Про інвестиційну діяльність» не заслуговують на увагу, оскільки, ОСОБА_2 отримувала кошти від ОСОБА_3 як фізична особа, а не як підприємець, чи керівник фірми-підприємства. Тому суд першої інстанції правильно не визнав предметом позову Контракт № 3 «Про інвестиційну діяльність» від 31.08.2005 року з додатком до нього.

Стаття 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Вищевказані боргові розписки відповідають формі договору позики, згідно ст. 1047 ЦК України.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора.

Згідно вимог ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого зобовязання.

Оскільки, відповідач у вказаний строк зобовязання не виконала, на прохання позивача добровільно повернути кошти не відреагувала, оригіналів розписок суду не надала та не надала розписок про повернення позичених коштів, тому суд законно стягнув з відповідача суму позики.

Про отримання коштів у позивачки по зазначених вище розписках апелянт ОСОБА_2 підтвердила і в суді апеляційної інстанції, про те уточнила, що дані кошти отримала на інвестиційну діяльність.

Таким чином, суд першої інстанції вірно застосував ст. 526 ЦК України, згідно якої зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Доводи апелянта про те, що суд неправомірно виніс заочне рішення з підстав того, що їй не було відомо про розгляд даної справи, оскільки, вона хворіла і, відповідно, не було надано можливості подати заперечення проти позову, - відхиляються колегією суддів з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, апелянтом на час винесення даних ухвал, не було подано ніяких доказів, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні, то суд правильно застосував положення ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Колегія суддів також погоджується зі стягненням з відповідача суми судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

За вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції всіх обставин по справі та невідповідності його висновків таким обставинам, оскільки, суд повно, всебічно і об'єктивно дослідив обставини справи і дав їм вірну юридичну оцінку, що підтверджується матеріалами справи, а доводи апеляційної скарги є голослівними, які не спростовують законності постановленого рішення.

Рішення судом першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 04 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді: В.М. Соколовський

ОСОБА_5

ОСОБА_6