АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/4617/12 Справа № 2-6920/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Варенко О.П., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі - Завідоновій К.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2011 по справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири №7 в будинку №24 на ж/м Тополь-3 в м.Дніпропетровськ, укладеного між ним та відповідачем, недійсним, як укладений ним внаслідок помилки.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі, вказуючи на те, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки доказів на підтвердження позовних вимог позивачем представлено не було.

Так, судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що квартира №7 в будинку № 24 на ж/м Тополь-3 в м. Дніпропетровську належала позивачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Дніпропетровської ради 18 вересня 2000 року, а відповідно до договору дарування від 20 квітня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2Я, та ОСОБА_3, вказана квартира була подарована відповідачу (а.с. 10).

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України та ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач ОСОБА_4 звертаючись із даними позовними вимогами до ОСОБА_3 вказував, що оскільки він особа похилого віку, хворіє, потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, а тому він з відповідачкою досягли домовленості, за якою відповідачка буде довічно доглядати за ним, піклуватися про нього та забезпечувати його грошима та продуктами харчування, а він в свою чергу зобовязався передати їй спірну квартиру, проте укладаючи спірний договір дарування він його не читав та вважав, що підписує договір довічного утримання.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або з'язується передати у майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Судом встановлено, що оспорюючи вказаний договір дарування позивач не надав доказів його недійсності, таких доказів не надано і в суді апеляційної інстанції, а відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів.

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді