Справа № 2-123/2012 Провадження № 22-ц/0290/973/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 20 Доповідач: Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2012 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Чуприни В.О.,

при секретарі Сніжко О.А., Ковальчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.02.2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

встановила:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належав житловий будинок № 92 по вулиці Кифоруків у с. Сугаки Могилів-Подільського району Вінницької області. Весною 2009 року вона домовилася із ОСОБА_2, про передання йому у власність зазначеного житлового будинку за умови, що він разом зі своєю дружиною забезпечать її доглядом, після смерті поховають та утримуватимуть будинок у належному стані.

05.03.2009 року сторони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку № 92 по вулиці Кифоруків у с. Сугаки Могилів-Подільського району Вінницької області. З середини 2010 року ОСОБА_2 припинив доглядати за нею, почав її ображати, забирати особисті речі та не дає їй предметів домашнього вжитку.

Посилаючись на те, що, укладаючи договір купівлі-продажу, вона помилилася щодо природи правочину, оскільки мала на меті укладення договору довічного утримання, а, крім того, є людиною похилого віку, неграмотною, потребує стороннього догляду, не отримала гроші за відчужений будинок, ОСОБА_3 просила визнати договір купівлі-продажу недійсним.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.02.2012 року позов задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу будинку № 92 по вулиці Кифоруків у

с. Сугаки Могилів-Подільського району Вінницької області, укладений 05.03.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та невірне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3, укладаючи договір купівлі-продажу, мала на меті укладення договору довічного утримання, оскільки між сторонами була усна домовленість щодо істотних умов такого договору.

Однак з таким висновком суду не можна погодитись з огляду на таке.

Судом установлено, що 05.03.2009 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку № 92 по вулиці Кифоруків у

с. Сугаки Могилів-Подільського району Вінницької області, посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 466 (а.с.5-6).

Статтею 656 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Тобто помилка це неправильне сприйняття стороною субєкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Однак обставини, які наводили позивач і її представник та встановлені судом не є в силу положень цієї статті Кодексу такими, які б свідчили про те, що правочин був вчинений під впливом помилки.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження свої вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Помилково застосувавши до спірних правовідносин зазначені положення ЦК, суд першої інстанції, на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України, на ці положення закону уваги не звернув; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; не встановив і не зазначив у рішенні, у чому полягала помилка ОСОБА_3 під час укладення договору купівлі-продажу, яку саме істотну умову такої угоди вона неправильно сприймала, яким чином таке неправильне сприйняття вплинуло на її волевиявлення.

Крім того, висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на належних доказах, що характеризують їх суть для справи, оскільки, крім пояснення позивача і її представника та показань свідків, інших доказів у справі немає.

При цьому суд не врахував, що ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність.

Достовірність доказів це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування. А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Наведені в позові та встановлені судом обставини про те, що відповідач обіцяв надавати допомогу позивачу та надавав таку допомогу до середини 2010 року, а також те, що будинок проданий за вкрай низькою ціною, гроші за нього не отримані, і ОСОБА_3 не мала наміру продавати його за такою ціною, оскільки інвентаризаційна вартість будинку більш як у десять разів перевищує вартість, яка зазначена в договорі купівлі-продажу, також в силу ст. 229 ЦК України не є такими, що дають підстави визнавати правочин недійсним і не підтверджені належними доказами.

Так, судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.08.2006 року ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3 купила житловий будинок № 92 по вулиці Кифоруків у с. Сугаки Могилів-Подільського району Вінницької області. Відповідно до п. 2.1 цього договору продаж будинку за домовленістю сторін вчинено за 3 000 грн. (матеріали інвентарної справи).

Таким чином, доводи позивача про те, що вона купила спірний будинок за 30 000 грн. і не мала наміру його в подальшому продавати за ціною визначеною у договорі купівлі-продажу від 05.03.2009 року, не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.03.2009 року його продаж за домовленістю сторін вчинено за 5 000 грн., які продавець одержала повністю від покупця до підписання цього договору.

Підписання цього договору свідчить про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню сторін про одержання продавцем повного розрахунку за проданий будинок, будь-які претензії, в тому числі матеріальні, сторони одна до одної не мають (п. 2.2 договору купівлі-продажу).

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Позивачем також не надано суду доказів того, що вона не отримувала коштів за проданий будинок, оскільки такі її твердження спростовуються пунктом 2.1 договору купівлі-продажу та показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які були допитані в суді першої інстанції.

Крім того, позивач у житловому будинку № 92 по вулиці Кифоруків у

с. Сугаки Могилів-Подільського району Вінницької області з моменту його придбання до відчуження не проживала, має інше житло, і як убачається із пояснень сторін та показань свідків, ОСОБА_3 купувала це будинок не для себе, а для брата, який проживає в іншому регіоні, і мав намір переїхати проживати в с. Сугаки.

Також у суді апеляційної інстанції, з пояснень сторін, було встановлено, що з моменту придбання будинку, відповідач дієвої допомоги позивачу не надавав, а якщо і допомагав у догляді та ремонту будинку в якому проживає ОСОБА_3, то робив це за її кошти, а не за власні, і це свідчить про те, що спірний договір був укладений не під впливом помилки.

На думку колегії суддів суттєвою є і та обставина, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, представник позивача пропонувала відповідачу укласти мирову угоду, за умовами якої, ОСОБА_2 повинен був сплатити ОСОБА_3 за будинок 30 000 грн., і це також свідчить про те, що договір купівлі-продажу був укладений не під впливом помилки (а.с.74).

За таких обставин погодитися з ухваленим рішенням не можна, а тому, в силу ст. 309 ЦПК України, воно підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.02.2012 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

З оригіналом вірно :