Справа № 22-ц-2936/12 Головуючий у І інстанції Ярошенко С.М.
Провадження № 22-ц/1090/3535/12 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 40 21.06.2012
РІШЕННЯ

Іменем України

21 червня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Приходько К.П.,

судців: Оношко Г.М., Данілова О.М.,

при секретарі Косенко Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ІСТУ) про захист честі, гідності та ділової репутації,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом у якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просив визнати відомості, розповсюджені ОСОБА_2 та телеканалом ІСТУ 16 липня 2011 року в телепередачі, «Максимум в Україні» відносно позивача, про корупцію в його діях під час відведення земельних ділянок у власність 25 громадянам для ведення особистого селянського господарства в межах Великополовецької сільської ради Сквирського район Київської області недостовірними та такими, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію; зобовязати відповідачів спростувати відомості, поширені 18 липня 2011 року у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом повідомлення по телебаченню в тій самій програмі або циклі передач і в той самий час; зобовязати телеканал ІСТУ надати ефірний час для спростування будь-яких даних, поширених відносно позивача 18 липн^* 2011 року в тій самій програмі або циклі передач і в той самий час - не пізніше місяця з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати, понесені останнім.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 липня 2011 року на телевізійному каналі ІСТУ транслювалася телепередача «Максимум в Україні» в якій телеглядач було показано відео сюжет про ситуацію з нібито незаконним відведенням землі 25 громадянам в селі Великополовецьке Сквирського району Київської області, в якому у принизливій та образливій формі звинуватили позивача в незаконних діях щодо відведення землі зазначеним громадянам.

Під час трансляції вказаного відео сюжету відповідач вживав стосовно позивача, зокрема: «корупція у чистому вигляді», «...будут и правохранительные органы и суд будет...», «то есть, якщо прокурор району боїться на вас чихнути, то значить

нічого ми не добємося, нічого не докажемо? Правильно я розумію?». Поряд з цим ведучий телепередачі вживав стосовно позивача наступні вислови: «відхапав собі понад 40 гектарів

землі», «лихим розчерком авторучки глава району ОСОБА_3 віддав цю землю

невідомо кому», «земля пішла наліво» і таке інше.

Вважаючи таку інформацію негативною та такою, що порочить його честь та

гідність позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 09 грудня 2011 року

позов задоволено частково.

Визнано відомості, розповсюджені ОСОБА_2 та телеканалом ІСТУ, 16 липня

2011 року в передачі «Максимум в Україні», відносно ОСОБА_3, про корупцію в

його діях під час відведення земельних ділянок у власність 25 громадянам для ведення

особистого селянського господарства в межах Великополовецької сільської ради

Сквирського район Київської області недостовірними та такими, що ганьблять честь,

гідність, ділову репутацію ОСОБА_3

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною

скаргою у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким

повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні

оскаржуваного рішення порушено норми процесуального та матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доловідача, пояснення сторін, що

зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги,

вважає за необхідне задовольнити її частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і

обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного

судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на

основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу

своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому

засіданні.

Відмовляючи в частині позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що

деякі висловлювання, які містилися у відео сюжеті телепередачі «Максимум в Україні»

були оціночними судженнями, а тому особи, які поширювали таку інформацію не можуть

бути притягнуті до відповідальності.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю.

В той же час, колегія суддів не може погодитися з висновками суду в частині

задоволення позовних вимог щодо визнання відомостей, розповсюджених відповідачами

відносно позивача про ознаки корупційних діянь в діях останнього під час відведення землі

25 громадянам недостовірними та такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію

позивача з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 липня 2011 року на телеканалі ІСТУ в

телепередачі «Максимум в Україні» транслювали відео сюжет, що стосувався відведення

землі в с. Великополовецьке Сквирського району Київської області. У вказаному

відео-сюжеті з боку відповідача ОСОБА_2 лунали, зокрема наступні висловлювання:

«корупція у чистому вигляді», «...будут и правоохранительные органы и суд будет...», «то

есть, якщо прокурор району боїться на вас чихнути, то значить нічого ми не добємося,

нічого не докажемо? Правильно я розумію?». Поряд з цим, ведучий телепередачі вживав

наступні вислови: «відхапав собі понад 40 гектарів землі», «лихим розчерком авторучки

глава району ОСОБА_3 віддав цю землю невідомо кому земля пішла

наліво» тощо. Вказане підтверджується копією диска з фрагментом запису телепередачі

«Максимум в Україні» від 16 липня 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його

гідності.

Право на повагу до гідності та честі фізичної особи також передбачено

ч. 1 ст.270 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої

порушено внаслідок поширення про неї (або) членів її сімї недостовірної інформації, має

право на відповідь, а також спростування цієї інформації.

Згідно з частиною 3 вказаної статті, негативна інформація, поширена про особу,

вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом вважав, що вищевказаними діями

відповідачів порушено його право на повагу до гідності та честі, а відповідачами в свою

чергу не доведено протилежного, однак такі твердження позивача є необгрунтованими та

такими, що не відповідають обставинами справи та вимогам закону з наступних підстав.

Так, згідно з п.18, 19, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від

27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі

фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позивач повинен

довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було

порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди

повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним

твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію"

оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять

фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути

витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних

засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають

спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні

судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи

вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх

відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що

відповідає прецедентны судовій практиці Європейського суду з прав людини при

тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової

інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті

немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та

відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи

(стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення")

у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених

суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній

формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути

покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб

вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості.

Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах

масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні

Комітету ОСОБА_4 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165

(1998) Парламентської ОСОБА_5 Європи про право на недоторканість приватного

життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які

обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті хто

відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва,

соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові

особи, ЯКІ обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому

регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри

J

громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання,

вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої

та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони

виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні

мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої

публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче

відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це

усвідомлювати.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є головою Сквирської районної

державної адміністрації Київської області, тобто він обіймає державну посаду, а відтак є

публічною особою.

Вказане дає підстави вважати, що позивач під час виконання своїх безпосередніх

функцій може бути підданий гострій критиці з боку засобів масової інформації та

громадськості.

При цьому, захист його ділової репутації честі та гідності не підлягає ширшому

захисту порівняно з іншими особами, а навпаки межа допустимої критики щодо його особи

буде значно ширшою у порівнянні з фізичними особами, що не обіймають державних посад

та не зайняті у сфері державного управління.

З огляду на викладене інформація, що поширюється засобами масової інформації та

представниками громадськості з приводу діяльності публічних осіб слід розцінювати як

оціночну, що відповідно ст. ЗО Закону України «Про інформацію» (надалі - Закон) не є

підставою для притягнення фізичної чи юридичної особи, що поширює такі відомості до

відповідальності, крім випадків, коли така інформація містить фактичні дані та стосується

конкретної фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.2 ст. ЗО Закону України оціночними судженнями, за винятком наклепу, є

висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також

висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема

з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол,

алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх

правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь,

чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися

наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у

тому самому засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених

суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній,

принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на

особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути

покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався своїм правом на отриманню*

відповіді та надіслав до телеканалу ІСТУ заяву про спростування інформації, шо отримана

відповідачем 26 липня 2011 року (а.с.33-37). Однак відповідь не отримав в силу того, що

16 серпня 2011 року подав позов до суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що інформація, яка була поширена на

телеканалі ІСТУ в телепередачі «Максимум в Україні» від 16 липня 2011 року та стосувалася передачі у власність землі, що знаходиться на території

сільської ради Сквирського району Київської області відноситься до оціночних суджень

що стосуються діяльності публічної особи та не може бути визнаною такою що порочить

честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також свідчити про порушення позивачем

законодавства про боротьбу з корупцією.

В той же час, колегія суддів не вбачає за можливе повністю задовольнити вимоги

апелянта, оскільки судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення позовні

вимоги задоволено частково, а в задоволенні частини позовних вимог відмовлено

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої

інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2

потрібно задовольнити частково, а рішення Сквирського районного суду Київської області

від 09 грудня 2011 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання відомостей

недостовірними скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про залишення позовних

вимог без задоволення.

Керуючись ст.ст.209, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 грудня 2011 року в

частині задоволення позовних вимог, а саме: визнати відомості, розповсюджені ОСОБА_2

ОСОБА_6 та телеканалом ІСТУ, 16 липня 2011 року в передачі «Максимум в

Україні», відносно ОСОБА_3, про корупцію в його діях підпас

відведення земельних ділянок у власність 25 громадянам для ведення особистого

селянського господарства в межах Великополовецької сільської ради Сквирського район

Київської області недостовірними та такими, що ганьблять честь, гідність, ділову

репутацію ОСОБА_3 скасувати і в цій частині ухвалити нове

рішення, про залишення позовних вимог без задоволення.

В решті рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 грудня 2011 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді