КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-305/11
Провадження № 2/1414/70/12 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.05.2012 року Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Непши О.І.,

при секретарі Піроженко А.О.,

за участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_4, управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, комунальне підприємство «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», комунальне підприємство «Дирекція єдиного замовника «Океан», про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним,

в с т а н о в и в :

17 березня 2010 року позивачки звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просять визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 25 серпня 2009 року, а саме на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що видане на імя ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у відповідності до розпорядження управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 25 серпня 2009 року № 922-р.

В обґрунтування позову позивачки посилаються на те, що ОСОБА_2 перебувала із відповідачем у шлюбі, який 06 грудня 2005 року розірваний. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_5 (співпозивачку по справі). За час шлюбу сімї була виділена згадана квартира, проте відповідач перестав у ній проживати з 2002 року, тому у квітні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом. Втім, у судовому засіданні по першій справі відповідач представив оспорюване свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого він має право власності на 1/3 частину квартири. Позивачки вказують, що приватизація квартири була проведена без їх відома та без їх письмової згоди в порушення вимог ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому видане свідоцтво про право власності на житло не може вважатися дійсним.

Позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на задоволенні позову, обставини, що в ньому викладені, підтвердили.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у позові відмовити. Пояснив, що у 2007 році став відповідальним наймачем вказаної квартири, і в тому ж році разом із позивачкою ОСОБА_2 вони зібрали пакет документів для приватизації житла, проте вона з особистих причин не відбулася. В 2009 році, дізнавшись про позов про визнання його таким, що втратив право користування житлом, він вирішив завершити процес приватизації, оскільки не має іншого житла, приватизувавши квартиру на трьох осіб себе, колишню дружину та дочку по 1/3 частині на кожного (а.с.30-33).

Представник відповідача управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міськради позов також не визнав, заперечував проти його задоволення. Зазначив, що для приватизації житла надавався пакет документів, серед яких була заява від імені кількох осіб про передачу їм квартири у власність. Після перевірки документів було видане розпорядження органу приватизації, на підставі якого кожна із сторін одержала право власності на квартиру по 1/3 частині.

Треті особи КП ММБТІ та КП «ДЄЗ «Океан» в судове засідання своїх представників не направили, про час і місце розгляду справи сповіщені завчасно і належним чином, втім надали суду заяви, в яких просили розглядати справу за відсутності представників. КП «ДЄЗ «Океан» заявлені позовні вимоги підтримало (а.с.39-40).

З копії свідоцтва про право власності на житло від 25 серпня 2009 року, що видане у відповідності до розпорядження управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 25 серпня 2009 року № 922-р, слідує, що сторонам по справі належить право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 по 1/3 частині кожному (а.с.35-36, 37, 16).

У відповідності до свідоцтва відділу обліку та розподілу житла виконкому Миколаївської міськради № 351 особовий рахунок на житлову площу вказаної квартири з 27 лютого 2007 року переоформлений на імя відповідача ОСОБА_4 (а.с.38).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірваний 06 грудня 2005 року (а.с.21).

Як слідує із копії спільної заяви на адресу органу приватизації від 30 липня 2009 року (оригінал міститься в матеріалах приватизаційної справи), ОСОБА_4, ОСОБА_2 і ОСОБА_5 просять оформити передачу в спільну часткову власність по 1/3 частині за кожним квартири АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 30 грудня 2011 року № 1772 підписи, що містяться на вищевказаній заяві виконані ОСОБА_4, категорично виконані не ОСОБА_2 та ймовірно не ОСОБА_5 (а.с.92-96).

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За правилами ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правилами ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що передача, зокрема, квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири. За ч.1 ст.5 зазначеного Закону до членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Факт постійного проживання чи непроживання позивача у вказаній квартирі є предметом спору в іншій цивільній справі (а.с.22, 23), а тому судом не досліджується, а докази щодо нього не аналізуються.

Втім, виходячи з висновків почеркознавчої експертизи, суд вважає, що позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не надали своєї вільно й однозначно висловленої письмової згоди на передачу квартири у власність. Підпис позивачки ОСОБА_2 на вказаній заяві від 30 липня 2009 року є підробленим, підпис позивачки ОСОБА_5 ймовірно підробленим.

Суд також не може оминути увагою ту обставину, що вказана заява була подана до органу приватизації через кілька місяців після відкриття Корабельним районним судом м.Миколаєва провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

За зясованих обставин оспорюване свідоцтво про право власності на житло від 25 серпня 2009 року слід визнати таким, що видане із порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до п.2 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне задовольнити позов, визнавши недійним оспорюване свідоцтво.

Витрати по справі розподіляються судом згідно з вимогами ст.88 ЦПК України. Так, з відповідача на користь позивачок у рівних частках належить стягнути сплачений останніми судовий збір (по 04, 25 грн.) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (по 18, 50 грн.). Крім того, з відповідача на користь позивачки ОСОБА_2 належить стягнути судові витрати, повязані із проведенням почеркознавчої експертизи (1 095, 25 грн.).

Керуючись ст.ст.208, 213-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 25 серпня 2009 року на трикімнатну квартиру № 76 (сімдесят шість) в будинку № 54 (пятдесят чотири) по вулиці Артема в місті Миколаєві, що видане на імя ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у відповідності до розпорядження управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 25 серпня 2009 року № 922-р.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 04 (чотири) грн. 25 коп. судового збору та по 18 (вісімнадцять) грн. 50 коп., сплачених як витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, кожній.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1 095 (одну тисячу девяносто пять) грн. 25 коп. витрат, повязаних із проведенням судово-почеркознавчої експертизи.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 18 травня 2012 року.

Суддя О.І.Непша