Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2012 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді - Крижової О.Г.

при секретарі - Гриценюк М.А.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

та представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до Рівненської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

В заяві вказувала, що 14 січня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була досягнута домовленість про придбання нею в нього двокімнатної квартири АДРЕСА_2, котра належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 1993 року та свідоцтва про право на спадщину від 31.10.2011 року. При укладанні цієї угоди про продаж квартири вони домовились про всі умови купівлі-продажу щодо ціни квартири, передачі її у власність позивачці, оформлення договору в нотаріальній конторі. Оскільки одразу у нотаріальній конторі вони не змогли укласти цей договір, то була домовленість, що ОСОБА_4 самостійно оформить договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі до 01 червня 2012 року. В присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_4 написав розписку про отримання ним від ОСОБА_3 10 тис. євро саме за спірну квартиру. Однак оформити договір купівлі-продажу квартири, перешкодила обставина, яка не залежала від його волі ОСОБА_4 помер 10 квітня 2012 року. У звязку з необхідністю одержати правовстановлюючі документи позивач не може належним чином реалізувати свої правомочності у цих зобовязальних правовідносинах, що і є підставою звернення до суду.

За клопотанням представника позивача до участі в справі, як належного відповідача, в порядку ст.33 ЦПК України залучено виконавчий комітет Рівненської міської ради.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задоволити, визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Позивач повністю підтримала вимоги заяви в суді, просить їх задоволити.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Вважає, що розписка не може вважатися договором, оскільки згідно її змісту ОСОБА_4 зобовязувався договір купівлі-продажу квартири оформити нотаріально і самостійно. Зазначив, що право власності на нерухоме майно набувається з моменту нотаріального посвідчення такого договору, що встановлено в ст.328 ЦК України або з моменту державної реєстрації, якщо така реєстрація є обовязковою. Крім того вказав, що позивач може набути право власності на квартиру в порядку спадкування, а не на підставі договору купівлі-продажу, а в даному випадку розписки.

Оцінюючи пояснення сторін, дослідженні надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Сукупністю досліджених доказів встановлено, що ОСОБА_4, 02.06.1934р.н. дав розписку ОСОБА_3, 04.01.1950р.н. про те, що в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 він отримав від неї 10000 євро повну суму за продаж їй належної йому квартири АДРЕСА_2 та зобовязувався договір купівлі-продажу вказаної квартири нотаріально оформити самостійно до 01.06.2012 року. Договір купівлі-продажу квартири він не оформив, оскільки помер у віці 77 років 10 квітня 2012 року, згідно свідоцтва про смерть, про що зроблено відповідний актовий запис за № 582 від 11.04.2012 року.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину /ВРО № 137663 р. № 2143 /31.10.2011р./ на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_3.

Згідно ст.203 ч.4 ЦК Україниправочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст.657 ЦК Українидоговір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Судом встановлено, що сторонами було укладено письмовий правочин, який вони не посвідчили нотаріально та не зареєстрували у встановленому законом порядку, як того вимагає закон.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Дослідивши розписку суд встановив, що вона не містить у собі всі істотні умови угоди, тому не може бути доказом укладеного договору купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Істотними умовами договору про перехід права власності на нерухоме майно є: найменування сторін, вид угоди, конкретний предмет угоди з указівкою місця розташування домоволодіння, документ, що підтверджує право власності на нього, зведення про відсутність заборон і обмежень на відчуження, договірна ціна і зобов'язання сторін.

Згідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів.

Тому, суд вважає, що дії позивачки суперечать положенням ст.328 ЦК України, що дає право позивачки визнати за нею право власності.

Відповідно до ст.60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачка у суді не довела факт, відповідно до якого, суд має законні підстави для визнання за позивачкою право власності на спірне нерухоме майно, адже у неї є можливість стати повноправним власником спірного майна в порядку спадкування, а не на підставі договору купівлі-продажу, в даному випадку розписки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що не можливо визнати право власності позивача на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, який є нікчемним, тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 203 ч.4, 209, 210, 215, 220, 328, 655, 657 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 208-209, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського міського суду О.Г.Крижова