АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/3599/12 Справа № 2-619/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Гайдук В.І., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі - Завідоновій К.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 Муллагалєєвни, третя особа Приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору купівлі продажу та свідоцтва про право власності недійсними, визнання права власності та покладення зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати недійсними: договір купівлі продажу житлового будинку 18 по вул. Мотуза в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області від 31 жовтня 1997 року, свідоцтво про право власності та визнати за нею право власності на вказаний будинок, посилаючись на те, що вказаний договір вона не підписувала, у нотаріаса не була, а також відповідачі написавши їй розписку, у якій зобовязалися виплатити їй вартість її житлового будинку та грошові кошти не повністю виплатили.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі, вказуючи на те, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 жовтня 1997 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купив житловий будинок по вул. Мотуза 18 в с. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, цей договір було посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за №339 (а.с. 10).

Крім того 07 вересня 2007 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_6, на підставі заяви ОСОБА_3, видано свідоцтво про право власності, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками по 1/2 частині житлового будинку по вул. Мотуза 18 в с. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 11).

Відповідно до ст. 41 ЦК України (в редакції 1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків

У відповідності до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 р.) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, а згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України та ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 посилалася на недійсність договору відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), на тих підставах, що вона договір купівлі-продажу не укладала, у нотаріуса не була, при укладанні договору порушені вимоги ст.ст. 5, 45 Закону України «Про нотаріат», в повному обсязі кошти за угодою вона не отримала.

Проте ці вимоги матеріалами справи не підтвердженні, таких доказів позивач не надала і в апеляційній інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що у позивача був намір, волевиявлення на укладення спірного договору купівлі-продажу, а доказів недійсності цього договору позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що спірний договір купівлі-продажу вона не підписувала та у нотаріуса його не посвідчувала, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки доказів цим обставинам позивач не надала, а суд першої інстанції вказаним обставинам дав належну оцінку.

Крім того, відповідно до ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно із ст. 75 цього Кодексу позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ст. 76 ЦК України (в редакції 1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а згідно ст. 80 цього Кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір купівлі-продажу було укладено 31 жовтня 1997 року, а з позовом позивач звернулася лише 26 лютого 2010 року тобто з пропуском строку позовної давності та клопотань про поновлення цього строку в судовому засіданні вона не подавала.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому суд першої інстанції зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді