Вільнянський районний суд Запорізької області

Справа № 2-486/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.04.2012 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Кіяшко В.О.,

при секретарі Павлівській І.В.,

за участю прокурора Литвиненко В.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом прокурора Вільнянського району в інтересах: Головного управління Державного комітету України по земельних ресурсах в Запорізькій області до ОСОБА_2, 3-тя особа: відділ Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області про визнання недійсними та скасування Державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, виданих ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вільнянського району Запорізької області, який діє в інтересах Головного управління Державного комітету України по земельних ресурсах в Запорізькій області, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, 3-тя особа: відділ Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області, який згодом уточнив (арк.с. 64-67), про визнання державних актів на земельні ділянки недійсними та їх скасування, скасування державної реєстрації права власності, обґрунтовуючи це наступним.

На підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.01.2009 за позовом ОСОБА_2 до Гнаровської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки, площею 0,2263га, та площею 0,3239га, позов задоволено в повному обсязі. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2263га серії ЯЖП № 487423, та Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3239га серії ЯЖ № 487422.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16.11.2010 вищевказане рішення Вільнянського районного суду Запорізької області скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Таким чином, підстава, згідно якої було видано Державні акти на право приватної власності на земляні ділянки ОСОБА_2, на теперішній час не існує, а отже, вищевказані Державні акти є недійсними та підлягають скасуванню.

У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати на користь держави.

Представник позивача Головного управління Державного комітету України по земельних ресурсах в Запорізькій області надіслав до суду клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав (арк.с.19).

Представник відповідача позов не визнав, пояснив суду, що суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Предметом спору у даній справі є примусове припинення права власності на землю шляхом визнання недійсним і скасування державних актів на землю. Порядок припинення права власності регулюється главою 22 ЗК України. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений в ст. 140 ЗК України і він є вичерпаним. Таким чином не передбачено такої підстави припинення права власності на земельну ділянку у звязку зі скасуванням рішення, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку. У звязку з чим, просить в задоволенні позову відмовити.

Представник 3-ї особи Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області (змінено статус з відповідача на 3-тю особу в судовому засіданні 14.12.2011) у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, зі згоди всіх учасників процесу суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши прокурора, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом в їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом спору у даній справі є примусове припинення права власності на землю шляхом визнання недійсним державного акта на право власності на землю.

Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2009 року відповідач по даній цивільній справі ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Гнаровської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.01.2009 по цивільній справі № 2-315/2009 позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку в розмірі 0,2263га, яка розташована за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Гнаровське, вул. Автомобільна, 21, для розташування хлібопекарні та 0,3239га, яка розташована за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Гнаровське, вул. Центральна, 7, для розташування контори.

20.07.2009 року ОСОБА_2 на підставі вказаного рішення було видано Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 487423 та ЯЖ № 487422 (арк.с. 5, 6).

Вищевказане рішення Вільнянського районного суду Запорізької області було скасовано рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16.11.2010 та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (арк.с. 7-10).

Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках встановлених законом.

Порядок припинення права на землю регулюється главою 22 ЗК України.

Згідно з ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є:

- добровільна відмова власника від права на земельну ділянку;

- смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця;

- відчуження земельної ділянки за рішенням власника;

- звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора;

- відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб;

- конфіскація за рішенням суду;

- не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, який визначено статтею 140 ЗК України, є вичерпним.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Виходячи з наведених обставин та у відповідності до вище наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з урахуванням того, що таке рішення не змінює обсяг права власності і не перешкоджає захисту права, яке позивач вважає порушеним шляхом предявлення іншого позову відповідно до 381 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні цивільного позову прокурора Вільнянського району в інтересах: Головного управління Державного комітету України по земельних ресурсах в Запорізькій області до ОСОБА_2, 3-тя особа: відділ Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області про визнання недійсними та скасування Державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, виданих ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:ОСОБА_3

05.04.2012