Справа № 2-157/11
РІШЕННЯ

Іменем України

15.03.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Чабан Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої знищенням насаджень та майна, перешкод в користуванні газопроводом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої знищенням зелених насаджень та майна, перешкоджанням в користуванні газопроводом.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.1992 року, реєстровий №4-355, належить 37/100 частини домоволодіння №134 по вул. Богомаза у м. Дніпропетровську.

Інші 63/100 частини вказаного домоволодіння належать відповідачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.09.2006 року, реєстровий №1-1494. Раніше вказана частина домоволодіння належала ОСОБА_5, яка померла 22.09.2005 року, на підставі рішення суду від 29.03.1994 року.

Домоволодіння №134 по вул. Богомаза у м. Дніпропетровську знаходиться на земельній ділянці площею 936 м.кв., яка на теперішній час ніким не приватизована та не зареєстрована, документи на право користування земельною ділянкою відсутні.

Оскільки документально та офіційно порядок користування земельною ділянкою між співвласниками не визначався, межі не встановлювалися, тому між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у період з 1992 по 2005 роки склався певний порядок користування ділянкою, згідно яким позивачка користувалася приблизно 1/3 частиною ділянки. На даній земельній ділянці позивачкою були висадженні дерева, кущі, встановлена теплиця.

Порушуючи встановлений порядок користування земельною ділянкою №134 по вул. Богомаза у м. Дніпропетровську, онук ОСОБА_5 ОСОБА_3 та зять ОСОБА_6 05.08.2005 року знищили встановлену огорожу, викорчували дерева, кущі, знесли теплицю та встановили залізобетонний паркан (єврозабір) на всій території огорода, чим самовільно захопили земельну ділянку, якою користувалася позивачка та повністю позбавили можливості користуватися городом. Факт порушення права користування земельною ділянкою підтверджується актом голови квартального комітету №16 ОСОБА_7 від 05.08.2005 року за підписами п'яти понятих-сусідів: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, та комісією виконкому АНД районної у м. Дніпропетровську ради. Протиправними діями відповідачі завдали позивачці матеріальну шкоду у розмірі 6818,40 грн., що відповідає вартості знищених кущів та дерев, яку вона просила стягнути з відповідачів.

Відповідно до листа Центру державного земельного кадастру при держкомземі України від 29.05.2007 року за №6001/10, станом на 17.05.2007 року земельна ділянка №134 по вул. Богомаза у м. Дніпропетровську в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська ні за ким не зареєстрована.

Окрім цього, намагаючись завдати якнайбільшої шкоди позивачці, відповідачі перекрили доступ газу до частини будинку ОСОБА_1, у зв'язку з чим вона була змушена звертатися до міліції та ВАТ Дніпрогаз, хоча даний газопровод був проведений до усього будинку балансоутримувачем. Після повторного підключення газу відповідач ОСОБА_3 знову перекрив газ до квартири позивачки, у зв'язку з чим вона змушена була окремо проводити газопостачання до свого будинку, на що витратила 3993,27 грн., які також просила стягнути з відповідачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У зв'язку з викладеним, та враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїми протиправними діями завдали позивачці матеріальну та моральну шкоду, тому вона просила суд стягнути з них солідарно 10811 грн. 67 коп. матеріальної шкоди. Згідно з довідкою КП Міськзеленбуд Дніпропетровської міської ради №161-з від 05.06.2006 року вартість знищених дерев (2 абрикоси, 2 яблуні, 1 персик, 2 сливи) та кущів (50 малини, 5 смородини, 10 рози) складає 6198 гривень 40 копійок. За проведення окремої гілки газопроводу до частини будинку позивачки нею було витрачено 3993 гривні 27 копійок (1293 грн.27 коп. - вартість монтажних робіт та 2700 грн. - вартість встановлення АГОВ). Окрім цього позивачка просила суд стягнути на її користь у відшкодування моральної шкоди 12000 грн., що була їй завдана спільними неправомірними діями сім'ї ОСОБА_3, які знищили насадження та врожай, самовільно відключили газ, у зв'язку з чим її сім'я тривалий час була вимушена готувати їжу удворі на дровах, з 2006 року вона позбавлена можливості вирощувати на городі фрукти та овочі для своєї сім'ї і взагалі користуватися земельною ділянкою.

Представник позивачки ОСОБА_13 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та додатково зазначила, що вона за період з 1992 по 2005 роки між нею та колишньою власницею ОСОБА_5, яка померла 22.09.2005 року, склався певний порядок користування земельною ділянкою на території домоволодіння. За весь довгий час користування земельною ділянкою вона насадила велику кількість фруктових дерев та кущів, які надавали плоди. Нею висаджувалось також багато кущів роз та інших квітів, була встановлена теплиця і росли овочі. 05.08.2005 року близько 9-00 год. відповідачі самовільно знесли встановлений позивачкою забір із сітки-рабиці, який розділяв межу земельної ділянки між землекористувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_5, та теплицю на ділянці позивачки, викорчували усі фруктові дерева та кущі, квіти та овочі, і встановили по всій території городу єврозабір, таким чином повністю загородили земельну ділянку за будинком, виділивши її у своє користування. Для цієї мети відповідачі пригналигрузовий автомобіль, на який невідомі люди згрузили викорчувані дерева, кущі та інші рослини і вивезли у невідомому напрямку. У зв'язку з цим позивачка повністю позбавлена права користування городом та їй завдана значна матеріальна та моральна шкода, оскільки до теперішнього часу відповідачі всіляко виживаютьїх сім'ю з будинку, відключили газ, який був ще у 1979 році проведений до будинку ВАТ Завод ім.Комінтерна, неодноразово били вікна, чинять сварки та до теперішнього часу майже шість років перешкоджають користуватися земельною ділянкою, яку їх сім'я обробляла з 1992 року - з часу придбання частини будинку по вул.Богомаза, 134.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечував та, проявляючи у судовому засіданні явну неповагу, соціальну перевагу та неприязне відношення до представника позивачки, суду пояснив, що він раніше мав намір та бажання купити у відповідачки належну їй частину житлового будинку по вул.Богомаза, 134, оскільки власницею іншої частини була його бабуся ОСОБА_5. Для реалізації цієї мети він шукав можливість придбання для сім'ї позивачки іншого житлового будинку, але вона відмовилася продати йому свою частину житла та переїхати на інше місце проживання, у зв'язку з чим, з його слів, він марно витратив час та з цього приводу дуже розгнівався. Після отримання спадщини від бабусі вони разом з братом та батьком доглядають за спадковою частиною будинку та приводять його у належний стан, однак на даний час там ніхто не проживає, оскільки у них є інше житло. Вважає, що паркан був поставлений на належній йому земельній ділянці, відведеній раніше бабусі ОСОБА_5, тому права позивачки не порушені, оскільки у неї відсутні будь-які документи на спірну земельну ділянку. Окрім цього, він неодноразово пропонував позивачці за свої особисті кошти встановити паркан та відгородити під город земельну ділянку перед будинком, але вона не погоджується. Газова труба від центрального газопроводу підведена саме до належної йому частини будинку, але він не бажає, щоб до частини будинку позивачки газопровідна труба виходила від нього, оскільки для її обслуговування позивачці необхідно буде потрапляти до його земельної ділянки, тому він її і перекрив. Знесена сітка-рабиця, яка виступала огорожею на городі, та прути від теплиці складені на межі з сусідньою ділянкою, тому позивачка може їх забрати, а насадження заважали для встановлення паркану, однак вказаної у позові викорчуваної кількості дерев та кущів взагалі він не пам'ятає, тому у позові просив відмовити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, про день слухання справи сповіщались належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_13, відповідача ОСОБА_3, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.1992 року, реєстровий №4-355, належить 37/100 частини домоволодіння №134 по вул. Богомаза у м. Дніпропетровську.

Інші 63/100 частини вказаного домоволодіння належать відповідачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.09.2006 року, реєстровий №1-1494. Раніше вказана частина домоволодіння належала ОСОБА_5, яка померла 22.09.2005 року, на підставі рішення суду від 29.03.1994 року.

Домоволодіння №134 по вул. Богомаза у м. Дніпропетровську знаходиться на земельній ділянці площею 936 м.кв., яка на теперішній час ніким не приватизована та не зареєстрована, що підтверджується листом Центру державного земельного кадастру при держкомземі України від 29.05.2007 року за №6001/10.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка під домоволодіння №134 по вул. Богомаза у м. Дніпропетровську ніколи не відводилась та не передавалась у користування співвласникам домоволодіння. Відсутнє рішення виконкому районної або місцевої ради про відвід земельної ділянки, нема документів, які б зазначали план та розмір відведеної земельної ділянки, закріпленої за домоволодінням чи виділеної комусь із співвласників домоволодіння, тому між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у період з 1992 по 2005 роки склався певний фактичний порядок користування ділянкою, згідно якого позивачка користувалася приблизно 1/3 частиною ділянки. На даній ділянці позивачкою були висадженні дерева, кущі, встановлена теплиця, по межі був встановлений паркан із сітки-рабиці.

Порушуючи встановлений порядок користування земельною ділянкою №134 по вул. Богомаза у м. Дніпропетровську, онук ОСОБА_5 ОСОБА_3 та зять ОСОБА_6 05.08.2005 року знищили встановлену огорожу, викорчували дерева та кущі, знесли теплицю та встановили залізобетонний паркан (єврозабір), чим самовільно захопили земельну ділянку позивачки. Факт порушення права користування земельною ділянкою підтверджується актом голови квартального комітету №16 ОСОБА_7 від 05.08.2005 року за підписами п'яти понятих: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, та висновком комісії виконкому АНД районної у м. Дніпропетровську ради (а.с. 13, 17).

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_14 та ОСОБА_9, які є сусідами сторін, у судовому засіданні пояснили, що 05.08.2005 року приблизно о 8.00-9.00 год. відповідачі самовільно захопили земельну ділянку позивачки, самовільно викорчували фруктові дерева, кущі, квіти та овочеві культури, знесли огородження з сітки-рабиці та теплицю. Біля двору будинку №134 по вул.Богомаза зібралися усі сусіди та були обурені такою поведінкою відповідачів, які погрузили усі насадження на грузовий автомобіль, що стояв на території і вивезли у невідомому напрямку. Усі сусіди просили відповідачів не чинити самоуправство та наполягали на припиненні своїх протиправних дій, оскільки довгі роки позивачка вирощувала дерева, кущі та квіти, були знищені овочеві культури, у зв'язку з чим її сім'я залишилася без врожаю. Незважаючи на це ОСОБА_3 разом з братом та батьком встановили свій паркан (євро забір) по усьому периметру огорода, таким чином позбавивши позивачку можливості користування земельною ділянкою за будинком. Неодноразово сусіди намагалися поговорити з відповідачем ОСОБА_3 стосовно вирішення спору мирним шляхом та розподілити земельну ділянку згідно з встановленим рініше порядком, але він не бажає вести про це мову. Також сусіди пропонували і просили його не пригнічуватипозивачку та її матір ОСОБА_13, не відключати їм газ, надати їм спокій та не кривдити, однак на такі вмовляння він також не реагує. Також свідки підтвердили кількість знищених дерев, кущів та квітів, зазначених позивачкою у позові.

Згідно з довідкою ВАТ по газопостачанню та газифікації Дніпрогаз№1949/2/2-2 від 10.07.2006 року, газифікація АДРЕСА_1 та кв.№2 по вул.Богомаза виконана у 1979 році від одного вводу, замовник завод ім.Комінтерна. Таким чином газопостачання до частини житлового будинку позивачки було проведено від основної труби (вводу), встановленої у 1979 році, та яка примикала і проходила через квартиру іншого співвласника ОСОБА_5.

У 2005-2006 р.р. відповідач ОСОБА_3, який є спадкоємцем після смерті своєї бабки, самовільно неодноразово перекривав кран, який знаходиться на території його частини домоволодіння, внаслідок чого була припинена подача газу до частини будинку позивачки. При виїзді працівників служби ПЕС-3 ВАТ Дніпрогазпозивачку Верзуні ну І.В. та її матір ОСОБА_13 відповідач на свою територію не пустив, тому їх сім'я тривалий час перебувала без газу.

Відповідно до вищевказаної довідки ВАТ Дніпрогазвід 10.07.2006 року, зміна системи газопостачання може бути виконана ВАТ Дніпрпогазпісля вирішення питання отримання техумов та оплати за виконання проектних та монтажних робіт (а.с.20). Незважаючи на те, що будинок раніше був відомчий і газопостачання проводилося у 1979 році на замовлення балансоутримувача - заводу ім.Комінтерна, та позивачка у 1992 році придбала житло уже з цією системою газопостачання, відповідачі неодноразово перекривали доступ газу до частини будинку ОСОБА_1, у зв'язку з чим вона була змушена звертатися до міліції та ВАТ Дніпрогаз, сім'я тривалий час готувала їжу на подвір'ї, позивачка опалювала приміщення дровами, через що несла додаткові витрати та незручності. Після повторно підключення газу відповідач ОСОБА_3 знову перекрив газ до квартири позивачки, тому у 2006 році вона була змушена встановити окрему систему газопостачання, сплативши за це 3993 гривні 27 копійок (1293 грн.27 коп. - вартість монтажних робіт та 2700 грн. - вартість встановлення АГОВ), (а.с.18.22).

З приводу вказаних протиправних дій відповідачів позивачка зверталася, до міліції, виконкому АНД районної у м. Дніпропетровську ради, КП Міськзеленбуд, ВАТ Дніпрогазта Дніпропетровської міської ради. Надані відповіді зазначених організацій та установ підтвердили факт порушення прав позивачки та завдання їй матеріальних збитків та моральної шкоди.

Стаття 30 Земельного Кодексу УРСР (в редакції 18.12.1990 року) передбачає, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на житловий будинок і господарські будівлі та споруди до кількості власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Рішенням суду від 09.02.2011 року, яке апеляційним судом залишено без змін, зобов'язано ОСОБА_4 знести огорожу Єврозабор, самовільно встановлену ним на земельній ділянці №134 по вулиці Богомаза у місті Дніпропетровську. Також вказаним рішенням встановлені факти порушення прав позивачки та завдання їй матеріальних збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, показаннями свідків, що при встановленні паркану відповідачами були знищенні зелені насадження позивачки, а саме: дві абрикоси, дві яблуні, персик, дві сливи, 50 кущів малини, 5 кущів смородини, 10 кущів роз. Згідно з довідкою КП Міськзеленбудвартість вказаних насаджень складає 6198,40 грн., тому суд вважає стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачки вказані суму збитків.

Згідно зі ст. 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію. Із пояснень представника позивачки, свідків, акту, складеного головою квартального комітету 05.08.2005 року в присутності понятих-очевидців, вбачається, що відповідачами також були знищені і овочеві культури, у зв'язку з чим сім'я позивачки залишилася без врожаю.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Також в судовому засіданні встановлено факт неодноразового самовільного перекриття постачання газу до квартири позивачки ОСОБА_1 з боку відповідачів, що підтверджується листами ВАТ Дніпрогазвід 10.07.2006 року №1949/2/2-2 та від 06.12.2006 року №2301/2/2-2, у зв'язку з чим позивачка змушена була окремо проводити газопостачання до свого будинку, на що витратила 3993,27 грн., що підтверджується товарним чеком на АОГВ вартістю 2700 грн., та актами прийомки виконаних монтажних робіт 1239,27 грн., тому суд вважає стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачки і понесені збитки на відновлення газопостачання у розмірі 3993 грн. 27 коп..

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

В силу ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1667 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Аналізуючи усі зібрані по справі докази, суд вважає, що протиправною поведінкою відповідачів позивачці завдана значна моральна шкода, яка полягає в приниженнях та скривдженні, які їй та її сім'ї прийшлося пережити через знищення врожаю та плодоносних дерев; перешкоджання більше шести років користуванням земельною ділянкою, назначеною для обслуговування будинку та при будинкової території, вирощування фруктів та овочів для забезпечення належних умов життя та харчування сім'ї; проживання тривалий час без газопостачання, у зв'язку з чим сім'я тривалий час готувала їжу на подвір'ї, позивачка опалювала приміщення дровами, через що несла додаткові витрати та незручності, тому суд вважає стягнути з відповідачів на користь позивачки 2000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Із пояснень відповідача ОСОБА_3 вбачається надмірна неповага до прав та інтересів співвласників житлового будинку, нехтування правилами добросусідства, причиною яких стала помста за відмову продажу йому своєї частини будинку. Маючи своє окреме житло, відповідач не приховує того факту, що даний будинок йому не потрібний, але в той же час більше шести років перешкоджає позивачці спокійнопроживати разом з сім'єю в даному будинку та користуватися земельною ділянкою.

Такими чином, враховуючи встановленні в суді обставини справи, дослідивши докази у своїй сукупності, суд вважає стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 6198 гривень 40 копійок матеріальних збитків, завданих знищенням насаджень; 3993 гривні 27 копійок витрат, понесених на відновлення газопостачання; 2000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 351 гривню 90 копійок (214,60+107,30+30.00) витрат по справі, а всього 12 543 (дванадцять тисяч п'ятсот сорок три) гривні 57 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 208, 209, 212 ЦПК України, ст. 30 Земельного кодексу УРСР (в редакції 1990 року), ст.ст. 81, 86, 88, 89, 95 Земельного кодексу України, ст.ст. 321 386, 1166, 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої знищенням насаджень та майна, перешкод в користуванні газопроводом, - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6198 гривень 40 копійок матеріальних збитків, завданих знищенням насаджень; 3993 гривні 27 копійок витрат, понесених на відновлення газопостачання; 2000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 351 гривню 90 копійок витрат по справі, а всього 12 543 (дванадцять тисяч п'ятсот сорок три) гривні 57 копійок.

В іншій частині позову, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: