Справа № 2-45/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2012 року м. Київ

Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Царіциній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до 30 автомобільної бази Генерального штабу Збройних Сил України, ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до 30 автомобільної бази Генерального штабу Збройних Сил України, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги мотивував тим, що 20 вересня 2010 року по вул. Довнар-Запольського в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля марки «Honda Accord»(державний реєстраційний номер НОМЕР_1) та автомобіля марки «Хюндай Соната»(державний реєстраційний номер 108-08КА), власником якого є 30 автомобільна база Генерального штабу Збройних Сил України, під керуванням ОСОБА_3

Зазначив, що основною причиною зіткнення автомобілів стало порушення ОСОБА_3 пунктів 34.1, 14.6 (а, в), 14.2 (в,г), 12.1 та 11.2 ПДР України, який здійснив виїзд на призначену для зустрічного руху сторону дороги, перетнувши при цьому суцільну смугу дорожньої розмітки, здійснював обгін на пішохідному переході, не переконавшись, що смуга вільна.

Постановами Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2010 року та від 03 грудня 2010 року винними у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнані обидва водії.

Цивільна відповідальність власника іншого автомобіля застрахована не була, тому він звернувся до ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України з заявою про виплату страхового відшкодування, проте останнє листом від 10 березня 2011 року зазначило про необхідність визначення відсоткового співвідношення вини обох водіїв у дорожньо-транспортній пригоді, а в подальшому йому відмовили в виплаті страхового відшкодування.

Вважає, що ступінь його вини у дорожньо-транспортній пригоді становить 20 %, а іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди 80 %, тому відповідач має відшкодувати на його користь 80 % завданої майнової шкоди.

Згідно звіту № 35/09/10 від 30 вересня 2010 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, розмір збитку склав 77044 гривні 80 копійок.

Просив суд ухвали рішення, яким стягнути з 30 автомобільної бази Генерального штабу Збройних Сил України на його користь 62115 гривень 84 копійки, що складається з: 61635 гривень 84 копійки майнової шкоди та 480 гривень витрат за проведення оцінки завданої шкоди.

Протокольною ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 29 лютого 2012 року за заявою позивача ОСОБА_4 (транспортне) страхове бюро України залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

06 березня 2012 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив суд стягнути з 30 автомобільної бази Генерального штабу Збройних Сил України на його користь 36615 гривень 84 копійки (36135 гривень 84 копійки майнової шкоди та 480 гривень за проведення звіту про оцінку вартості збитку), а також стягнути з ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України іншу частину коштів як страхове відшкодування в розмірі 25500 гривень.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та просив його задовольнити.

Представник 30 автомобільної бази Генерального штабу Збройних Сил України проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що постановами Шевченківського районного суду м. Києва винними у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнані обидва водії. Твердження позивача, що ступінь його вини складає лише 20 %, не є обґрунтованим. Крім того, рішення Соломянського районного суду м. Києва від 13 травня 2011 року, яким встановлений ступінь вини обох водіїв, скасоване рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2011 року. Вважає, що в такому випадку, за наявності вини обох водіїв, 30 автомобільна база Генерального штабу Збройних Сил України не має відшкодовувати вартість ремонту автомобіля позивача.

Представник ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Пояснив суду, що на момент дорожньо-транспортної пригоди Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»діяв у редакції, яка передбачала виплату страхового відшкодування лише за наявності визначеного ступеня вини кожного з водіїв. Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з вини обох водіїв, то на підставі п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Третя особа ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 20 вересня 2010 року по вул. Довнар-Запольського в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Honda Accord»(державний реєстраційний номер НОМЕР_1), під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля марки «Хюндай Соната»(державний реєстраційний номер 108-08КА), власником якого є 30 автомобільна база Генерального штабу Збройних Сил України, під керуванням ОСОБА_3

Постановами Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2010 року та від 03 грудня 2010 року винними у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнані обидва водії ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 9, 12).

З постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2010 року вбачається, що ОСОБА_1 своїми діями порушив п. 10.2 ПДР України, в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2010 року встановлено, що діями водія ОСОБА_3 порушено п. 11.2 ПДР України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільна відповідальність 30 автомобільної бази Генерального штабу Збройних Сил України як власника автомобіля, яким керував військовослужбовець ОСОБА_3, застрахована не була.

Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України страхове відшкодування в розмірі 25500 гривень.

Така вимога не ґрунтується на законі, оскільки згідно з п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Сторонами не оспорювалося, що військовослужбовець ОСОБА_3 на час дорожньо-транспортної пригоди перебував на військовій службі в 30 автомобільній базі Генерального штабу Збройних Сил України та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом.

Постановами в адміністративних справах встановлено, що зіткнення автомобілів сталося з вини обох водіїв.

Порядок відшкодування такої шкоди регулюється п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, якою передбачено, що за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Позивач просить встановити його вину в частині, що складає 20 %, а вину іншого водія ОСОБА_3 в частині, що складає 80 %.

Встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась через те, що позивач ОСОБА_1 своїми діями порушив п. 10.2 ПДР України, а інший учасник ОСОБА_3 п. 11.2 ПДР України. Кожен з водіїв порушив один пункт правил дорожнього руху, тому суд вважає, що їх вина в дорожньо-транспортній пригоді є рівнозначною.

На підтвердження розміру завданої майнової шкоди, позивач надав суду Звіт № 35/09/10 від 30 вересня 2010 року про оцінку вартості матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу, згідно якого розмір матеріального збитку складає 77044 гривні 80 копійок (а.с. 19-24).

На спростування цього звіту відповідачем 30 автомобільною базою Генерального штабу Збройних Сил України суду не надано жодного належного доказу. Клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи також не заявлялось.

З огляду на викладене, враховуючи рівнозначну вину водіїв, суд вважає, що доводи позивача про завдання йому майнової шкоди в сумі 38522 гривень 40 копійок знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Разом з тим, позивачем заявлена вимога про стягнення з 30 автомобільної бази Генерального штабу Збройних Сил України грошових коштів лише в сумі 36615 гривень 84 копійок.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Завдана позивачу майнова шкода є більшою ніж та, яку він просить стягнути з відповідача. Зазначене є правом позивача, тому суд вважає, що його вимоги ґрунтуються на законі.

З огляду на наведе, позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі статті 88 ЦПК України стягненню з 30 автомобільної бази Генерального штабу Збройних Сил України підлягають 480 гривень за проведення звіту про оцінку вартості, судовий збір в розмірі 366 гривень 16 копійок та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись статтями 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1172, 1188, 1194 ЦК України, статтями 22, 28, 29, 32, 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з 30 автомобільної бази Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 36615 гривень 84 копійки майнової шкоди, 480 гривень за проведення звіту про оцінку вартості, 366 гривень 16 копійок судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: