УХВАЛА Іменем України

25 жовтня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого судді - Ратнікової В.М. суддів - Борисової О.В. - - ОСОБА_1 при секретарях - Трончук М.Ю., Погас O.A. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2011 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, - встановила: 29.09.2011 року позивач звернувся до Оболонського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовува тим, що на виконання досягнутих домовленостей між ним та відповідачем, остання взяла на себе зобов'язання щодо оформлення договору купівлі-продажу двокімнатної квартири за адресою: проспект Героїв Сталінграда, будинок 53-Б в м.Києві, у зв'язку з чим отримала від нього задаткову суму коштів. В підтвердження отримання в грошових коштів в розмірах 41 000,00 доларів США та 111500,00 грн. відповідач власноручно написав дві розписки, відповідно до яких, сторони узгодили, що у разі невиконання вищевказаних зобов'язань зазначені вище кошти повертаються на його користь. Після спливу тривалого часу з моменту отримання коштів взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 не виконала, пояснення щодо причин невиконання не надала. З метою повернення грошей він неодноразово звертався до неї в усному порядку при зустрічах та в телефонних розмовах, 15.09. 2011 року на адресу відповідача надіслано письмову вимогу від 13.09.2011 року про повернення грошових коштів за розписками від 28.09.2010 року та від 30.09.2010, проте кошти відповідачем не повернуті. Просив суд на підставі ст.ст. 526, 527, 533, 536 ЦК України стягнути з відповідача на його користь 476 585,60 грн. грошових коштів з урахуванням індексу інфляції. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2011 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2011 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зазначав, що судом не було повно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду є незаконним та необгрунтованим, постановлене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права. В судове засідання позивач ОСОБА_2 повторно не з»явився, а тому, колегія судців вважає можливим слухати справу в його відсутності. Відповідач ОСОБА_3 та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на те, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог чинного законодавства. Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з»явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2010 року відповідач ОСОБА_3 склала розписку про те, що вона отримала від позивача ОСОБА_2 завдаткову суму для оформлення квартири за адресою: місто Київ, проспект Героїв Сталинграду, буд. 53-Б у розмірі 111 500,00 грн. та 30 вересня 2010 року відповідач ОСОБА_3 склала ще одну розписку про те, що отримала від позивача ОСОБА_2 завдаткову суму для оформлення купівлі квартири за адресою: місто Київ, проспект Героїв Сталінграду, буд. 53-Б в розмірі 41 000 доларів США. Згідно зазначених розписок відповідач ОСОБА_3 зобов'язалась в разі невиконання вказаних зобов'язань повернути завдаткові суми в повному обсязі. Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції посилався на те, що підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 41 000 доларів США та 111 500,00 грн. з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних немає, у зв'язку з тим, що положення статей 526, 527, 533, 536 ЦК України є загальними нормами, що стосуються виконання зобов'язань, в той час як позивач суду не обґрунтував, які конкретно відносини виникли між ним і відповідачем, якими нормами чинного законодавства вони регулюються, а суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог. Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені на підставі повного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону. Так, відповідно до вимог ч. 1 та ч.2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачка не виконала взятих на себе зобов»язань щодо оформлення договору купівлі-продажу 2-х кімнатної квартири в будинку № 53-Б по вул.. Героїв Сталінграда в м.Києві, а тому повинна повернути завдаткову суму коштів. Як на правову підставу даного позову посилався на ст.ст. 526, 527, 533, 556 ЦК України. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги .

Вказані правові норми регулюють загальні умови виконання зобов»язань. Стаття ст. 533 ЦК України визначає, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, а стаття 536 ЦК України визначає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Посилання позивача в позовній заяві на те, що відповідачка не виконала взятих на себе зобов»язань щодо оформлення договору купівлі-продажу 2-х кімнатної квартири в будинку № 53-Б по вул.. Героїв Сталінграда в м.Києві, а тому повинна повернути завдаткову суму коштів не підтвердженні в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Так, відповідно до вимог ст.. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов»язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Надані на підтвердження даних обставин розписки від 28 та 30 вересня 2010 року за своєю правовою природою не є ні договором позики, ні попереднім договором, ні договором купівлі-продажу, ні договором завдатку, а тому, колегія судців вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими. Допитаний в судовому засіданні Апеляційного суду м.Києва в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що ніяких договірних відносин між позивачем та відповідачкою не було і грошових коштів відповідачка від позивача не отримувала. Він є директором агентства нерухомості « Альянс Брок», а ОСОБА_3 працювала в даному агентстві. Позивач хотів придбати квартиру по програмі пільгового житла, відповідачка була його хорошою знайомою, і так, як їх агентство не працювало по програмі пільгового придбання житла, працівник агентства ОСОБА_5 порекомендувала звернутись до спорідненої компанії Агентства нерухомості « Стар Сіті», яке працювало по даній програмі, безпосередньо до ОСОБА_6, яка співпрацювала з ОСОБА_7 Наприкінці вересня 2010 року біля офісу ОСОБА_7 в автомобілі позивач та його друг зустрілися з відповідачкою та ним ( ОСОБА_4М.). ОСОБА_2 пішов в офіс до ОСОБА_7 для підписання попереднього договору, з офісу позивач зателефонував товаришу і той передав грошові кошти в сумі, приблизно 40 000,00 цоларів США, відповідачці, яка написала розписку і передала всі грошові кошти йому ( Мотрезору). Коли позивач з товаришовм і відповідачка поїхали, він передав отримані грошові кошти ОСОБА_7 Він також передавав свої особисті кошти ОСОБА_7 для придбання квартири для своєї сім»ї. Відносно ОСОБА_7 слідчим управлінням розслідується кримінальна справа за ст.. 190 КК України ( шахрайство). Він є потерпілими по даній кримінальній справі, як і багато інших осіб. Згідно інформації Головного управління МВС України в м.Києві кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст. 190 КК України направлена для розгляду до Дніпровського районного суду м.Києва. З відповіді Дніпровського районного суцу м.Києва віц 24 жовтня 2012 року вбачається, що з матеріалів кримінальної справи віцносно ОСОБА_7, якій пред»явлено обвинувачення за ч.4 ст. 190 КК України, ч.4 ст. 28, ч.4 ст. 190 КК України, вбачається, що обвинувачення у здійсненні шахрайських цій відносно ОСОБА_2 ОСОБА_7 не пред»являлось, потерпілим він визнаний не був, ОСОБА_3 була залучена до участі в справі в якості свідка. Враховуючи викладене, колегія судців вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів . Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом не було повно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають

фактичним обставинам справи, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановлене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд повно та об»єктивно дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку, ухвалив рішення з дотрианнім норм процесуального та матеріального права. Рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. Керуючись ст. ст. 303, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, - ухвалила: Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2011 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів. Головуючий: Судді: