Справа № 2-5/11
Провадження № 2/540/2046/11
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

м. Донецьк

22 грудня 2012 р.

Петровський районний суд м. Донецька в
складі: головуючий –суддя Іванов В.М.,
при секретарі Абрамчук А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним, визнання права власності, -

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним, визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
матері позивача ОСОБА_3, згідно рішення
суду від 20 квітня 1987 року належало 53/100
часток, що складає квартиру № 1
домоволодіння № 56, по вул.. Аносова, в
Петровському районі м. Донецька. 08
травня 2005 року мати позивача померла,
після її смерті відкрилась спадщина у
вигляді спірної квартири, позивач
звернувся до нотаріальної контори,
оскільки є єдиним спадкоємцем по
закону після смерті матері, де дізнався
про те, що його матір залишила заповіт
на ім’я відповідачки, яка є соціальним
працівником, та ніякого родинного
зв’язку з померлою не мала. Позивач
вважає, що оскільки матір перед смертю
дуже хворіла, мала декілька хронічних
захворювань, тому не могла керувати
своїми діями та розуміти їх, а тому
склала заповіт на сторонню людину не
розуміючи, що робить. Просить суд
визнати заповіт недійсним, визнати за
ним право власності на спадщину, після
смерті матері за законом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримав у повному обсязі,
наполягав на його задоволенні. Суду
пояснив, що його матері, ОСОБА_3, згідно
рішення суду від 20 квітня 1987 року
належало 53/100 часток, що складає
квартиру № 1 домоволодіння № 56, по вул..
Аносова, в Петровському районі м.
Донецька. 21 березня 2008 року його матір
була доставлена в лікарню, в тяжкому
стані, на руках у неї були сліди від
ін’єкцій. Останній час в неї виникали
галюцинації. 08 травня 2005 року мати
позивача померла, після її смерті
відкрилась спадщина у вигляді спірної
квартири, позивач звернувся до
нотаріальної контори, оскільки є
єдиним спадкоємцем по закону після
смерті матері, де дізнався про те, що
його матір залишила заповіт на ім’я
відповідачки, яка є соціальним
працівником, та ніякого родинного
зв’язку з померлою не мала. Тому
вважає, що оскільки матір перед смертю
дуже хворіла, мала декілька хронічних
захворювань, тому не могла керувати
своїми діями та розуміти їх, а тому
склала заповіт на сторонню людину не
розуміючи, що робить. Просить суд
визнати заповіт недійсним, визнати за
ним право власності на спадщину, після
смерті матері за законом.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов підтримала у повному
обсязі, наполягала на його задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала,
суду пояснила, що з червня 2007 року вона
як соціальний працівник доглядала за
ОСОБА_3, яка мешкала одна за адресою:
квартиру № 1 домоволодіння № 56, по вул..
Аносова, в Петровському районі м.
Донецька. Остання розповіла їй, що діти
до неї не приходять, не допомагають, а
вона потребувала постійного догляду,
тому відповідачка погодилась
доглядати за нею. ОСОБА_3 через деякий
час, а саме 15 березня 2008 року оформила
на її ім’я заповіт на свою частку
домоволодіння, про це знав старший син
померлої. Позивача вона бачила
декілька разів, він приходив до матері
хвилин на 15, та був на похоронах, матері
він не допомагав, майже не цікавився її
життям. Вважає, що вимоги позивача
необґрунтовані та не підлягають
задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_5 в
судовому засідання позов не визнав у
повному обсязі, просив суд в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно рішення Петровського райсуду м.
Донецька від 20 квітня 1987 року ОСОБА_3
належить 53/100 частин домоволодіння № 56,
що складає квартира 1 по вул.. Аносова, в
Петровському районі м. Донецька.(а.с.8-9)

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3
померла 08 травня 208 року (а.с. 7).

Згідно заповіту від 05 березня 2008 року
ОСОБА_3 заповіла 53/100 частин
домоволодіння № 56, що складає квартира
1 по вул.. Аносова, в Петровському районі
м. Донецька позивачці ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст.. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, може бути визнаний
судом недійсним за позовом цієї особи,
а в разі смерті –за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Згідно висновку акту посмертної
судово-психіатричної експертизи №
344-а/451-а від 19 серпня 2010 року ОСОБА_3 в
період укладення юридичної угоди -
підписання заповіту 15 березня 2008 року
могла розуміти значення своїх дій та
керуватись ними, а тому суд вважає в
задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
225 ЦК України, ст.ст. 212-215 ЦПК України,
суд, -

В и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання заповіту недійсним та
визнання права власності –відмовити.

Апеляційна скарга на це рішення може
бути подана в судову палату по
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області через місцевий суд
протягом десяти днів після його
проголошення.

Суддя:
В.М. Іванов