Справа № 1313/2049/2012
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

19.11.2012 року Миколаївський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого -судді Бачун О.
І.

при секретарі Танчак О.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2,
Миколаївської міської ради Львівської
області, Миколаївської ДНК, ,
Стрийського МБТІ, третіх осіб
Миколаївської районної ради
Львівської області, приватного
нотаріуса Миколаївського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання недійсними рішень
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради Львівської області,
свідоцтва про право на спадщину за
законом Миколаївської ДНК, договорів
дарування домоволодіння та земельної
ділянки, скасування цих правочинів та
правовстановлюючих документів із
визнанням права позивача на здійснення
приватизації спірних будинку та
земельної ділянки ,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_2,
Миколаївської міської ради Львівської
області, Миколаївської ДНК,
Стрийського МБТІ, третіх осіб
Миколаївської районної ради
Львівської області, приватного
нотаріуса Миколаївського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання недійсними рішень
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради Львівської області,
свідоцтва про право на спадщину за
законом Миколаївської ДНК, договорів
дарування домоволодіння та земельної
ділянки, скасування цих правочинів та
правовстановлюючих документів із
визнанням права позивача на здійснення
приватизації спірних будинку та
земельної ділянки. В обґрунтування
заявлених вимог покликається на те, що
відповідно до ордера № 40, виданого
01.07.1964 року виконавчим комітетом
Миколаївської міської ради Львівської
області, позивач разом із чоловіком
ОСОБА_5, поселилася на законних
підставах в будинок за адресою:
АДРЕСА_1.

Виконавчим комітетом Миколаївської
міської ради Львівської області
винесені, рішення № 151 від 30.09.1992 року
„Про визнання права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_6"
та № 204 від 24.11.1992 року „Про часткову
зміну рішення міськвиконкому № 151 від
30.03.1992 р." і такі рішення були прийняті
на підставі рішення комісії з
поновлення прав реабілітованих
Миколаївської районної ради
Львівської області № 11 від 05.06.1992 року.

Оскаржуваними рішеннями № 151 від 30.09.1992
року та № 204 від 24.11.1992 року виконком
Миколаївської міської ради визнав
право власності ОСОБА_6 на житловий
будинок і домоволодіння, у якому на той
час проживала позивач з чоловіком та в
якому після його смерті надалі
проживає.

За рішеннями № 151 від 30.09.1992 року та № 204
від 24.11.1992 року виконкому Миколаївської
міськради відповідач ОСОБА_2, отримав у
Миколаївській державній нотаріальній
конторі Свідоцтво від 24.01.1994 року про
право на спадщину за законом на
житловий будинок. Право власності
ОСОБА_2 зареєстровано Стрийський МБТІ
за реєстром № 1177 від 01.02.1994 року.

У вересні 2000 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до Миколаївського районного
суду Львівської області про розірвання
з позивачкою договору найму жилого
приміщення та намагався таким чином
виселити її з займаного житлового
будинку і при цьому посилався на
Свідоцтво від 24.01.1994 року про право на
спадщину за законом на житловий
будинок Миколаївської державної
нотаріальної контори, однак рішенням
від 26.12.2000 року у справі № 2-841/2000 р. суду
першої інстанції та ухвалою від 05.02.2001
року апеляційного суду Львівської
області в задоволенні вказаного позову
було відмовлено.

З 2001 до 2012 року позивачкою
безуспішно здійснювалися звернення до
Миколаївської міської ради, як органу
місцевого самоврядування, а також до
різних органів державної влади
стосовно надання їй іншого житла через
побоювання можливості виселення з
житла, яке до цього часу визнано
власністю ОСОБА_2 і внаслідок одержаних
повідомлень їй стало відомо про
отримання ним права власності на
будинковолодіння на підставі рішень №
151 від 30.09.1992 року та № 204 від 24.11.1992 року
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради.

В березні 2012 року, письмовою заявою
позивач звернулася до Миколаївської
міської ради Львівської області з
проханням надати їй належно посвідчені
копії рішень № 151 від 30.09.1992 року та № 204
від 24.11.1992 року виконавчого комітету
Миколаївської міської ради для
ознайомлення і забезпечення
можливості на звернення до суду,
оскільки перед таким зверненням і
внаслідок отримання юридичної
консультації позивачу стало відомо, що
повернення майна реабілітованому
батькові відповідача ОСОБА_2 могло бути
здійснено з порушенням законодавства,
зокрема, ст. 5 Закону України „Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні".

Повідомленням № 02-16/С-285-437 від 30.03.2012
року за підписом Миколаївського
міського голови позивачу було надано
належно засвідчені копії рішень № 151
від 30.09.1992 року та № 204 від 24.11.1992 року
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради, із змісту яких їй стало
відомо про визнання виконкомом органу
місцевого самоврядування права
власності на житловий будинок і на все
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за
померлим гр. ОСОБА_6 та, одночасно,
дозвіл Стрийському МБТІ зареєструвати
вищевказане домоволодіння за померлим
ОСОБА_6 з видачею свідоцтва.

Вважає незаконними рішення № 151 від
30.09.1992 року „Про визнання права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
за гр. ОСОБА_6" та № 204 від 24.11.1992 року
„Про часткову зміну рішення
міськвиконкому № 151 від 30.03.1992 р."
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради, оскільки такі рішення
винесено з порушенням законодавства.

Із змісту поданих відповідачем до суду
на початку розгляду первісної позовної
заяви копії договору від 27.10.2011 року
дарування земельної ділянки та копії
договору від 27.10.2011 року дарування
домоволодіння (стало відомо, що ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснив приватизацію і
подарував ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 земельну
ділянку площею 0,0698 га, надану для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд за адресою реєстрації позивача
та проживання, а також подарував
домоволодіння у складі двох будинків
разом з господарськими будівлями, які
розташовані на вищевказаній
приватизованій земельній ділянці
площею 0,0698 га. Також із змісту
зазначених договорів дарування
вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1
подароване ним домоволодінні належало
на праві власності на підставі
оскарженого цим позовом Свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
24.01.1994 року Миколаївською державною
нотаріальною конторою Львівської
області, реєстровий № 102 і було за ним
зареєстровано 01.02.1994 року Стрийським
МБТІ, а подаровананим земельна ділянка
була приватизованою і належала йому на
праві власності на підставі Державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЖ № 590938, виданої 02.09.2009
року Миколаївською міською радою
Львівської області.Приймаючи до уваги
те, що на вищевказані домоволодіння і
земельну ділянку для обслуговування
даного домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 право власності відповідачем
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 набуте та пізніше
подароване відповідачеві ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок незаконно
прийнятих і оскаржених рішень № 151 від
30.09.1992 року „Про визнання права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
за гр. ОСОБА_6" та № 204 від 24.11.1992
року „Про часткову зміну рішення
міськвиконкому № 151 від 30.03.1992 р."
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради Львівської області, у
такому випадку в судовому порядку
підлягають визнанню незаконними та
недійсними всі правовстановлюючі
документи про набуття ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 і дарування ним ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4 права власності на будинок
з господарськими будівлями та на
земельну ділянку за адресою реєстрації
та проживання позивача, а тому просить
визнати недійсним і скасувати
Свідоцтво про право на спадщину за
законом на житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1, видане 24.01.1994 року
Миколаївською державною нотаріальною
конторою Львівської області,
реєстровий № 102 і зареєстроване 01.02.1994
року Стрийським МБТІ за реєстровим №
1177, реєстраційний № 34577659 на ім'я ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1; Визнати недійсним і
скасувати Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 590938, виданий 02.09.2009 року
Миколаївською міською радою
Львівської області ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1
на підставі рішення 9 сесії 5 скликання
від 02.04.2008 року № 463/5 та рішення 13 сесії 5
скликання від 13.02.2009 року № 703/5 і
зареєстрований у Книзі записів
державних актів на право власності на
землю за № 01:09:456:00087, кадастровий номер
земельної ділянки :01:013:0147; Визнати
недійсним і скасувати договір від
27.10.2011 року дарування ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 земельної ділянки ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 (бланк серії ВРН № 804562),
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського районного
нотаріального округу Львівської
області ОСОБА_8; Визнати недійсним і
скасувати договір від 27.10.2011 року
дарування ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1
домоволодіння ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2
(бланк серії ВРН № 804561), посвідчений
приватним нотаріусом Миколаївського
районного нотаріального округу
Львівської області ОСОБА_8; Визнати
незаконними усі правовстановлюючі
документи, відповідно до яких
Стрийським МБТІ було здійснено
державну реєстрацію за ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 права власності на будинок
з господарськими будівлями і спорудами
(домоволодіння) та на земельну ділянку
за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати
Стрийське МБТІ скасувати державну
реєстрацію права власності ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 на вказане нерухоме майно;
Визнати за позивачем право на
здійснення приватизації будинку з
господарськими будівлями та земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_9 заявлені вимоги
позивача підтримав і надав аналогічні
змісту позовної заяви пояснення,
просив позов задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 в
судовому засіданні позову не визнали.

В судовому засіданні представники
відповідача позову не визнали,
додатково пояснили, що спірний будинок
був відібраний у ОСОБА_6 як політв'язня
і згодом вищезазначеними рішеннями був
повернутий його сину ОСОБА_2 як
спадкоємцю першої черги. Рішення № 151
від 30.09.1992 року та № 204 від 24.11.1992 були
прийнятті на підставі Закону України
«Про реабілітацію жертв політичних
репресій в Україні». Відповідно до
цього закону, а саме ст. 5 вилучені
будівлі та інше майно по можливості
(якщо будинок незайнятий, а майно
збереглося) повертаються
реабілітованому або його спадкоємцям
натурою. При відсутності такої
можливості заявнику відшкодовується
вартість будівель та майна.

На підставі цих рішень ОСОБА_2, син
ОСОБА_6 отримав у Миколаївській
державній нотаріальній конторі
свідоцтво від 24.01.1994 року про право на
спадщину за законом на житловий
будинок по АДРЕСА_1. Дане право
власності зареєстровано Стрийським
МБТІ за номером 1177 від 01.02.1994 року.

У пункті 9 Постанови ВР України «Про
тлумачення ЗУ «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні»
сказано, що реабілітовані особи (їх
спадкоємці першої черги) мають право на
повернення (відшкодування вартості)
вилучених у них будинків, майна.

Можливість повернення реабілітованому
будинку (його частини) в натурі
вирішується з урахуванням конкретних
обставин: правомочного проживання там
громадян, більшого порівняно з його
вартістю розміру затрат на перебудову,
потреби у продовженні його
використання для соціальних потреб
(дитячих закладів, лікарень тощо).

Не можуть бути повернені жилі будівлі,
будинки реабілітованому (його
спадкоємцям першої черги), якщо
первинному набувачу вони були передані
правомірно і знаходяться у його
власності або перебудовані у нежилі
будівлі чи суттєво перебудовані.

Будинок по АДРЕСА_1 лише був наданий для
проживання, а не у власність, ОСОБА_1 за
ордером № 40 від 01.07.1964 року.

Тобто даний будинок на підставі рішень
№ 151 від 30.09.1992 року та № 204 від 24.11.1992
року був законно повернений власнику, а
саме ОСОБА_2, як спадкоємцю першої черги
реабілітованого ОСОБА_6.

Також у тому ж пункті 9 Постанови ВР
України «Про тлумачення ЗУ «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» вказано, що в разі
неможливості повернення будівель чи
майна у натурі реабілітованому (його
спадкоємцям першої черги) їх вартість
відшкодовується установами,
організаціями та їх правонаступниками
громадянам та їх спадкоємцям, а якщо ці
фізичні та юридичні особи та їх
правонаступники невідомі -фінансовими
органами з коштів місцевого бюджету у
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Оскільки даний будинок знаходився в
комунальній власності міста, ОСОБА_10
лише мала право проживати у ньому на
підставі ордеру № 40 виданого 01.07.1964
року виконавчим комітетом
Миколаївської міської ради Львівської
області.

Відповідно до даного закону, а саме ст.
35 «Повноваження в галузі управління
комунальною власністю, розвитку
місцевого господарства» виконавчий
комітет сільської, селищної, міської
Ради народних депутатів здійснює
управління майном, яке належить до
комунальної власності, майновим
фондами житлово-комунального
господарства та іншим майном для
задоволення потреб і запитів
населення.

Отже винесенні рішення № 151 від 30.09.1992
року «Про визнання права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_6»
та № 204 від 24.11.1992 року «Про часткову
зміну рішення міськвиконкому №151 від
30.03.1992 р.» були винесенні без порушень
чинного на той момент законодавства.
ОСОБА_12 звернулась із позовом 3 липня 2012
року, тобто практично через 20 років.
Нормами ст. 257 ЦК України встановлено,
що загальний строк позовної давності
становить три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ІДК
України, сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі є підставою відмови у позові.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Таким чином строк позовної давності
сплинув ще 24.11.1995 року. Твердження
позивачки про те, що їй стало відомо про
оскаржувані рішення лише після 02.04.2012
року не є дійсними, оскільки в самій
позовній заяві вона стверджує, що
посилаючись на ці ж рішення, у вересні
2000 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом про розірвання з нею договору
найму житлового приміщення та таким
чином намагався повернути своє майно,
тому просить в позові відмовити.

Представник відповідача Миколаївської
міської ради Львівської області Вітрів
І. в судовому засіданні позову не
визнала, додатково пояснила, що в 1992 р.
були прийняті 2 рішення, дані рішення
були видані на підставі рішення
Комісії з поновлення прав
реабілітованих Миколаївської районної
ради народних депутатів № 11 від 05.06.1992
р., є і друге рішення цієї комісії № 49
від 13.11.1992 р.. Свідоцтво про право на
спадщину було предметом дослідження
справи за 2000 р. і було видане на
підставі свідоцтва про право власності
на жилий будинок, виданого виконкомом
11.01.1993 р. на підставі рішення цього ж
виконкому № 204 від 24.11.1992 р. Це свідчить
про те, що позивач ОСОБА_1 знала, що
ОСОБА_2 є власником спірного будинку.

Відповідач Миколаївськ ДНК явки свого
представника в судове засідання не
забезпечила, хоча належним чином була
повідомлена про час та місце розгляду
справи.

Відповідач Стрийське МБТІ явки свого
представника в судове засідання не
забезпечило, хоча належним чином було
повідомлено про час та місце розгляду
справи.

Третя особа Миколаївська районна рада
також явки свого представника в судове
засідання не забезпечила, хоча
належним чином повідомлялася про час
та місце розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася, хоча належним чином була
повідомлена про час та місце розгляду
справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши зібрані по справі докази,
вважає, що в позові слід відмовити.

Відповідно до ордеру № 40, такий
виданий 01 липня 1960 р. виконавчим
комітетом Миколаївської міської ради
Львівської області ОСОБА_14 на право
зайняти одну кімнату в будинку АДРЕСА_1

Згідно рішення Комісії з питань
поновлення прав реабілітованих
Миколаївської районної ради
Львівської області від 13.11.1992 р., № 49 про
часткову зміну рішення комісії від
05.06.1992 р. вирішено частково змінити
рішення комісії від 05.06.1992 р., № 11 в
частині повернення конфіскованих
будівель та повернути конфісковані
будівлі (житловий будинок та колишній
сарай) ОСОБА_6 або його законним
спадкоємцям, що знаходиться в АДРЕСА_1

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
Львівської області, № 151 від 30.09.1992 р.,
визнано право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_6 та
дозволено Стрийському інвентар-бюро
зареєструвати домоволодіння АДРЕСА_1
за померлим ОСОБА_6 з видачею свідоцтва.

Згідно рішення виконавчого комітету
Миколаївської міської ради Львівської
області, № 203 від 24.11.1992 р. про часткову
зміну рішення № 151 від 30.09.1992 р. визнати
право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_6 та
дозволено Стрийському інвентар-бюро
зареєструвати домоволодіння АДРЕСА_1
за померлим ОСОБА_6 з видачею свідоцтва.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житловий будинок,
виданого 11.01.1993 р. Стрийським МБТІ,
домоволодіння в АДРЕСА_1 дійсно
належить ОСОБА_6.

Згідно договору дарування
домоволодіння від 27.10.2011 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Миколаївського районного
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3 подарував, а ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняв у дар
домоволодіння в складі двох будинків з
господарським будівлями, розташованих
на приватизованій земельній ділянці
площею 0,0698 га, що знаходяться в АДРЕСА_1

Відповідно до договору дарування від
27.10.2011 р., посвідченого приватним
нотаріусом Миколаївського районного
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3 подарував, а ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняв у дар площею 0,0698
га, надану для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, розташованих в
АДРЕСА_1.

Згідно рішення Миколаївського
районного суду Львівської області від
26.12.2000 р. в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_14,
ОСОБА_1 про розірвання договору найму
жилового приміщення та виселення без
надання іншого житла відмовлено за
недоведеністю.

Відповідно до ухвали Судової колегії у
цивільних справах Львівського
обласного суду від 05.02.2001 р. рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 26.12.2000 р.
залишено без змін.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» вилучені будівлі
та інше майно по можливості (якщо
будинок незайнятий, а майно збереглося)
повертаються реабілітованому або
його спадкоємцям натурою. При
відсутності такої можливості
заявнику відшкодовується вартість
будівель та майна. Не підлягають
поверненню (компенсації) будівлі та
інше майно, що було націоналізовано
(муніципалізовано) на підставі
відповідних нормативних актів.

Відповідно до п. 9 постанови ВР
України про тлумачення ЗУ «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» реабілітовані
згідно із статтями 1 та 3 цього Закону
особи (їх спадкоємці першої черги)
мають право на повернення
(відшкодування вартості) вилучених у
них будинків, майна (стаття 5).
Можливість повернення реабілітованому
будинку (його частини) в натурі
вирішується з урахуванням
конкретних обставин: правомочного
проживання там громадян, бильшого
порівняно з його вартістю розміру
затрат на перебудову, потреби у
продовженні його використання для
соціальних потреб (дитячих закладів,
лікарень тощо). Не можуть бути
повернені жилі будівлі, будинки
реабілітованому (його спадкоємцям
першої черги), якщо первинному
набувачу вони були передані
правомірно і знаходяться у його
власності або перебудовані у нежилі
будівлі чи суттєво перебудовані.

В разі неможливості повернення
будівель чи майна у натурі
реабілітованому (його спадкоємцям
першої черги) їх вартість
відшкодовується установами,
організаціями та їх правонаступниками
громадянам та їх спадкоємцям, а якщо ці
фізичні та юридичні особи та їх
правонаступники невідомі -
фінансовими органами з коштів
місцевого бюджету у розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України.

Склад майна, яке підлягає
поверненню реабілітованому,
встановлюється на підставі
документів про його вилучення і
реалізацію з архівів та інших
установ. Майно (або його

компенсація) повертається спадкоємцям
першої черги реабілітованого в разі
подання свідоцтва про право на
спадщину, яке відкривається з дня
прийняття про це рішення районною
Комісією з питань поновлення прав
реабілітованих. Коло спадкоємців
першої черги визначається на день
винесення цього рішення.

Свідоцтво про право на спадщину
видається нотаріальними конторами
достроково на підставі відповідного
рішення Комісії з питань поновлення
прав реабілітованих, яке має містити
відомості про склад спадкового майна
(або суму його відшкодування у
мінімальних заробітних платах),
перелік документів, на підставі яких
встановлена належність громадянина до
кола спадкоємців першої черги, та
документів, згідно з якими
встановлено факт смерті спадкодавця.

В разі появи спадкоємців першої
черги реабілітованого вони мають
право отримати свою частку
(відшкодування вартості) у спадкоємця,
який оформив на своє ім'я
спадкове майно (компенсацію), а при
невирішенні цього питання між собою
- звернутися до суду.

Питання про спадкування жилого
будинку при появі інших спадкоємців
першої черги вирішується у судовому
порядку.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого
особа може

звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Покликання представника
позивача на те, що відповідачі
Миколаївська міська рада та
Миколаївська районна рада не були
уповноваженими органами, які могли
приймати рішення про визнання права
власності на спірний будинок за ОСОБА_6
є. безпідставною, оскільки Постанова
Верховоної Ради України «Про
тлумачення ЗУ «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні» чітко
вказує, що майно повертається
спадкоємцям першої черги
реабілітованого в разі подання
свідоцтва про право на спадщину, яке
відкривається з дня прийняття про це
рішення районною Комісією з питань
поновлення прав реабілітованих. Коло
спадкоємців першої черги
визначається на день винесення цього
рішення та свідоцтво про право на
спадщину видається нотаріальними
конторами достроково на підставі
відповідного рішення Комісії з
питань поновлення прав реабілітованих.

Також суд не бере до уваги
покликання позивача на те, що
оскаржувані рішення є незаконними з
підстави того, що ОСОБА_1 проживала з 1964
р. разом з чоловіком у спірному будинку
та продовжує на даний час там
проживати, оскільки спірний будинок
був у комінальній власності та
Миколаївською міською радою видано
ордер на проживання у будинку по вул..
Зеленій, 4/1 в м. Миколаєві, а не у
власність ОСОБА_1.

Суд не бере до уваги покликання
представника позивача на те, що ОСОБА_1
дізналася про передачу у власність
ОСОБА_6 спірного майна 02.04.2012 р. після
отримання від Миколаївської міської
ради оскаржуваних рішень № 151 від 30.09.1992
р. та № 204 від 24.11.1992 р., оскільки як
вбачається з рішення Миколаївського
районного суду Львівської області від
26.12.2000 р. ОСОБА_1 було відомо про
повернення квартири ОСОБА_6 як
реабілітованому, тому пропустила строк
позовної давності звернення до суду.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_1 за безпідставністю
позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.
11, 15-16, 20-21, 202-203, 215-216, 228, 236 Цивільного
кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2,
Миколаївської міської ради Львівської
області, Миколаївської ДНК,
Стрийського МБТІ, третіх осіб
Миколаївської районної ради
Львівської області, приватного
нотаріуса Миколаївського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання недійсними рішень
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради Львівської області,
свідоцтва про право на спадщину за
законом Миколаївської ДНК, договорів
дарування домоволодіння та земельної
ділянки, скасування цих правочинів та
правовстановлюючих документів із
визнанням права позивача на здійснення
приватизації спірних будинку та
земельної ділянки - відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя :
Бачун О. І.