Справа № 22 -2960/4114/2012 року Головуючий у 1 -й інстанції:Чередниченко Н.П. Доповідач: Чобіток А.О. УХВАЛА Іменем України 19 квітня 2012 року колегія судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - судді Чобіток А.О., суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І. при секретарі - Бабіч К.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,- встановила: В серпні 2011 року позивач пред'явив вказаний позов та зазначав,що з 09.02.2007 року по 24.01.2011 року перебував у шлюбі з відповідачкою і в цей час ними була придбана квартира АДРЕСА_1, загальною площею 79 кв.м., яку він просить поділити та визнати за ним право власності на Ѕ частину, а за відповідачкою право власності на іншу 1/2 частину квартири. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2011 року позовні вимоги задоволено. Постановлено визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири і припинено право власності відповідачки на цю частину квартири. В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Вказує, що судом при розгляді справи порушено її права та обов'язки, передбачені ст.27 ЦПК України, а саме надати вичерпні пояснення в судовому засіданні та довести суду, що спірна квартира є її особистою власністю і не входить до спільного майна подружжя, яке підлягає поділу в рівних частках. Судом було обмежено її право подати докази на підтвердження того,що спірна квартира придбана за гроші, виручені від продажу її особистої квартири АДРЕСА_2, придбаної до шлюбу, та кошти, подаровані її батьками. Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія судців приходить до наступного. Відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу,крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.02.2007 року. Під час шлюбу відповідно до договору купівлі-продажу від 01.06.2007 року відповідачкою була придбана квартира АДРЕСА_3 за кошти одержані за кредитним договором № М 009/181/2007 від 01.06.2007 року, який укладений між відповідачкою та банком і в забезпечення виконання кредитного договору банком було укладено договір поруки з позивачем. Вказані обставини сторонами не оспорюються . Пред'явивши даний позов, позивач посилався, що відповідачка не визнає його права на частку в спільному майні, яким є спірна квартира і просив визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаної квартири. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира набута подружжям за час шлюбу, а тому в силу ст.60 СК, та ч.3 ст.368 ЦК України є їхньою спільною сумісною власністю, а тому позивач має право на її поділ в рівних частках. Колегія суддів вважає такий висновок суду відповідним обставинам справи та вимогам закону, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами. Доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами висновків суду не спростовують. Так відповідачка зазначає в апеляційній скарзі, що спірна квартира не може бути визнана спільним майном подружжя, оскільки була придбана за гроші, які належали їй особисто. На підтвердження своїх доводів вказувала,що їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_2, яку вона придбала 16.08.2006 року, тобто до шлюбу з позивачем. Зазначена квартира була нею продана під час шлюбу 24.06.2008 року і частину грошей, які вона виручила від продажу цієї квартири вона витратила в жовтні 2008 року на погашення кредиту, який був нею отриманий на придбання спірної квартири, а залишок виручених грошей були витрачені на потреби сім»ї. Крім того відповідачка вважає, що судом першої інстанції не врахована та обставина, що кредитних коштів було недостатньо для придбання спірної квартири і 41 000 доларів їй подарували її батьки. Проте колегія суддів вважає, що вказані доводи відповідачки не доводять придбання спірної квартири за кошти, які належали їй особисто, оскільки будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження передачі 41 000 доларів їй в дар батьками на придбання спірної квартири відповідачка не надала. Доводами апеляційної скарги не спростована та обставинам,що за час шлюбу кредитні кошти,які були витрачені на придбання спірної квартири,були повернуті банком під час шлюбу сторін. Ні в судовому засіданні, ні в апеляційній скарзі відповідачка не навела доказів на підтвердження її посилання на те, що кредит був погашений в жовтні 2008 року за рахунок грошей, які вона виручила від продажу в червні 2008 року належної їй квартири АДРЕСА_2. Крім того колегія суддів звертає увагу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2001 року, яким шлюб сторін розірвано і з якого вбачається,що сторони проживали разом та вели спільне господарство до розірвання шлюбу.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачкою не спростовано висновок суду, щодо визнання спірної квартири спільним сумісним майном подружжя та їх право на це майно в рівних частках. Колегія суддів не встановила порушень норм процесуального права, на які посилається відповідачка, як на безумовну підставу до скасування рішення. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення постановленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2011 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі протягом двадцяти днів.
Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319, ЦПК У країни,колегія суддів,-
Судді-