АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/4285/12 Справа № 2/438/22/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Можелянської З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Поздняковій Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

прокурора Солонянського району Дніпропетровської області в інтересах

Комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2012 року по цивільній справі за позовом прокурора Солонянського району Дніпропетровської області в інтересах Комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня до ОСОБА_2 (треті особи: Солонянська районна рада, Солонянська районна державна адміністрація) про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И Л А:

Прокурор Солонянського району Дніпропетровської області в інтересах Комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2012 року, та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2012 року відмовлено у задоволенні позовних вимог прокурора Солонянського району Дніпропетровської області в інтересах Комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу /а.с.87-89/.

Як на підстави апеляційній скарги, прокурор посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2009 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-111 від 19 червня 2009 року про стягнення з Солонянської ЦРЛ на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 8959 гривень 08 копійок (а.с.25). 24 липня 2009 року виконавче провадження було закінчено у зв'язку з повним фактичним виконанням (а.с.27).

17 липня 2009 року постановою державного виконавця відділу ДВС Солонянського РУЮ відкрито провадження з виконання виконавчого листа №2-218 від 17 липня 2009 року про стягнення з Солонянської ЦРЛ на користь ОСОБА_3 заробітної плати за один місяць у розмірі 5283 гривні 55 копійок (а.с.19). Постановою державного виконавця від 10 серпня 2009 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з повним фактичним виконанням (а.с.22).

Також 24 грудня 2009 року державним виконавцем відділу ДВС Солонянського РУЮ відкрито провадження з виконання виконавчого листа №2-218 виданого 22 грудня 2009 року про стягнення з Солонянської ЦРЛ на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 25039 гривень 44 копійки, моральної шкоди 1000 гривень, судового збору 51 гривна та витрати на ІТЗ 252 гривні (а.с.16) . 13 лютого 2010 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з повним фактичним виконанням (а.с.18).

Підставами для відкриття виконавчого провадження та видачі виконавчих листів були рішення Солонянського районного суду від 16 липня 2009 року по справі №2-218/09 (а. с. 32-35 ), 20 лютого 2009 року по справі №2-111/09 (а.с.28-30), 19 квітня 2010 року по справі №2-171/10 (а.с.38-39), у відповідності до яких ОСОБА_3 був поновлений на роботі у підприємстві в інтересах якої заявлено позов, та стягнуто середню заробітну плату та моральну шкоду за час вимушеного прогулу у розмірі 60340 грн.96 коп.

Згідно меморіальних ордерів та платіжних відомостей (а.с.7-14), платником - Солонянською ЦРЛ були перераховані кошти на загальну суму 60340 грн.96 коп. Зазначене підтверджується довідкою Солонянського відділення «Державного ощадного банку України», згідно якої на рахунок №50100, відкритий на ім'я ОСОБА_3 були зараховані кошти у сумі 60340 грн.96 коп.(а.с.41). Також Солонянською ЦРЛ були перераховані кошти на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справ - 282 грн., судовий збір у розмірі 339,39 грн. та сума відшкодування виконавчих зборів - 5505,72 грн. (а.с. 17,21,26).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач пропустив строк звернення з позовом в порядку регресу, передбачений ч.З. ст.233 КЗпП України, а підстав для його поновлення в судовому засіданні не встановлено.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що строк пропущений з поважних причин, так як про порушене право йому стало відомо тільки 25.03.2011 року, з моменту проведення перевірки та отримання довідки Солонянського відділення

«Державного ощадного банку України»на рахунок №50100, про одержання ОСОБА_3 (а.с.41) грошових коштів, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки з відповіді прокурора (а.с.77) 28.07.2009 року ОСОБА_3 звертався до прокуратури Солонянського району з заявою про порушення кримінальної справи відносно відповідача, за ознаками злочину передбаченого ч.І ст.382 КК України у звязку з умисним невиконанням рішення Солонянського районного суду від 16.07.2009 року в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника головного лікаря з медичної частини КЗ «Солонянська ЦРЛ». Згідно вищезазначеного рішення (а.с.32-35) ОСОБА_3 був не тільки поновлений на роботі, а і отримав середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 25039 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень з Солонянської ЦРЛ. Тобто, прокурор не міг не знати про наявність відшкодування сум, які в майбутньому стали підставою для позову про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Крім того, згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 2 9.12.92 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками». Судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову.

З матеріалів справи вбачається, що КЗ «Солонянська ЦРЛ»виплатило спірні суми за період з 24.03.2009 року по 29.06.2010 року, але з позовом позивач звернувся лише у жовтні 2011 року, після звільнення відповідача з посади головного лікаря в звязку з закінченням

терміну дії строкового трудового договору.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Солонянського району Дніпропетровської області в інтересах Комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: