ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

20 липня 2012 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді Гуденко О.А.,
при секретарі - Вайсенштейн А.М.,
без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення сплати аліментів, -
ВСТАНОВИВ:
В вересні 2011 року позивачка звернулася до суду із позовом з подальшими уточненнями про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах у розмірі 24 286,76 грн. та неустойки за затримання сплати аліментів у розмірі 104 478,67 грн.
Відповідач під час розгляду справи вимоги позову не визнав. Суду пояснив, що з 2007 року по 2011 рік офіційно не працював, а ніяких документів, викликів чи повідомлень з ДВС про наявність у нього заборгованості він не отримував. Вважав, що не має заборгованості по аліментах, оскільки надавав добровільно допомогу синам.
В судове засідання з розгляду питання про ухвалення додаткового рішення сторони не зявилися.
Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та виконавчого провадження, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.06.2012 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення сплати аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 000 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 214 грн. 60 коп.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2006 року з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше 30% від середнього прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , щомісячно, починаючи з 16 березня 2006 року і до їх повноліття.

Згідно з довідками Центрального ВДВС заборгованість відповідача по аліментам за виконавчим листом №2-2020 станом на 01 травня 2011 року складає 21 892,62 грн., яка нарахована державним виконавцем згідно середньої заробітної плати по м. Миколаєву за даними обласного управління статистики., станом на 23 квітня 2012 року 24 286,76 грн., при цьому вбачається, що ОСОБА_2 , почав сплачувати аліменти з квітня 2011 року у загальному розмірі з квітня по листопада 2011 року = 4316,5 грн. при нарахованих 4827,80 грн. , а за грудень 2011- лютий 2012 року аліменти у розмірі 1879,6 грн. не сплачені.

Оскільки позивачка стосовно позовної вимоги стосовно стягнення заборгованості по аліментах подавала докази і давала пояснення, то є підстави для ухвалення додаткового рішення по справі.

Так, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 194, 196 СК України, п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України правових підстав для стягнення заборгованості по аліментам з відповідача немає, оскільки аліменти на утримання синів, стягнуті на підставі рішення суду, яке на теперішній час не втратило законну силу, а наявність заборгованості за виконавчим листом не є підставою для звернення з позовом до платника аліментів про її стягнення в порядку ст. 194 СК України.

Керуючись ст. 220 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Ухвалити додаткове рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення сплати аліментів.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам на її користь з ОСОБА_2 - відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області у порядку, якій передбачений ст.ст.294-296ЦПК України.

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.