Справа № 22-ц-988/12 Головуючий у 1 інстанції: Федитник І. Д.
Провадження № 22-ц/1390/988/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2012 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Бойко С.М., Шеремети Н.О.

при секретарі: Служала А.Ю.

з участю: представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідачів та їх представника ОСОБА_4, третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2011 року задоволено позов Турківської міської ради Львівської області до ОСОБА_7, ОСОБА_6, з участю третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_8, про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та знесення огорожі.

Зобовязано ОСОБА_7 повернути Турківській міській раді Львівської області самовільно захоплену земельну ділянку площею 0,1306 га, що знаходиться в м. Турка по вул. Поляна,75 та перенести огорожу відповідно до акту визначення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 2010 року.

Зобовязано ОСОБА_6 повернути Турківській міській раді Львівської області самовільно захоплену земельну ділянку площею 0,1323 га, що знаходиться в м. Турка по вул. Поляна,96 а та перенести огорожу відповідно до акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 2010 року, і привести у придатний для використання стан.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

В апеляційній скарзі зазначають, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження обставин справи. Вказують, що земельні ділянки відповідачів не можуть бути окремим предметом розгляду щодо розміщення доріг і проїздів, це стосується всіх земельних ділянок даного кварталу забудови по вул. Поляна у м. Турка, але досі нема плану забудови цього кварталу, який би відображав розміщення домоволодінь і вулиць. Вказують, що ситуація, яка склалась із земельними ділянками і розміщенням доріг у даному кварталі, формувалась та існувала з відома Турківської міської ради з 1990 року, тобто більше 20 років і жодних претензій до забудовників не було. В окремих домоволодіннях за ці роки змінювався не один власник, як і рішення, так і план земельних ділянок.

Крім цього вказують, що ОСОБА_6 отримав план земельної ділянки під будівництво, який відрізняється від попереднього, із зміненою конфігурацію земельної ділянки, її площею, анулюванням проїзду - дороги, яка фактично згідно плану продовження не має, бо вона тупікова та закінчується біля його домоволодіння. Всі вказані зміни були внесені відділом архітектури та затверджені Турківською міською радою. Вважає, що всі зміни відбулися з відома і узгодження Турківської міської ради.

ОСОБА_7 було подаровано незавершене будівництво і передана земельна ділянка, яка була у користуванні дарувальника площею 0,18 га. Дана земельна ділянка була огорожена попереднім власником і відповідно до цієї площі сплачувався податок згідно довідки від 29.01.2008р. за №81, в якій вказано, що в його користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0,18 га. Поза увагою суду залишилось те, що в плані земельної ділянки на прізвище попереднього власника будинку, вказана земельна ділянка площею 1000 кв. м, крім того існують два рішення міської ради за одною датою і номером, в яких в одному площа земельної ділянки вказана 600 кв.м., а в другому - 1000 кв.м.

Просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові Турківської міської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Районним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_7 згідно договору дарування від 24.03.2005 року отримав від ОСОБА_9 в дар незакінчений будівництвом житловий будинок, що знаходиться в м. Турка по вул. Поляна,75 без земельної ділянки, який належав ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного із ОСОБА_10 та посвідченого Турківською державною нотаріальною конторою 07.12.1998 року.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Турківської міської ради від 20.12.1990 року №341 ОСОБА_10 було передано в безстрокове користування земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва площею 0,06 га, що знаходиться в м. Турка по вул. Поляна,75.

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 побудував житловий будинок, який знаходиться в м. Турка по вул. Поляна,96 а, згідно плану земельної ділянки ОСОБА_11, виданого на підставі рішення виконкому Турківської міської ради від 13.03.1997 року № 56 та рішення виконавчого комітету Турківської міської ради від 19.10.1999 року №255, якими під будівництво даного житлового будинку виділено земельну ділянку площею 0.10 га.

Право власності обох відповідачів на дані житлові будинки зареєстроване у встановленому законом порядку у Самбірському МБТІ, що стверджується копіями витягів, які знаходяться на а.с. 38, 46.

Згідно із ч.1 ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними обєктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Перелік категорій земель визначений ст.19 ЗК України і однією з них є землі житлової та громадської забудови.

Згідно із ст.39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності(ч.3ст.78 ЗК України).

Відповідно до ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності.

Статтею 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Встановивши, що відповідачі захопили земельні ділянки, які належать до комунальної власності Турківської міської ради, рішеннями Турківської міської ради від 10.06.2010 року №101 та від 27.11.2008 року №1552 було зобовязано ОСОБА_7 і ОСОБА_6 розгородити самовільно захоплені земельні ділянки згідно плану забудови мікрорайону по вул. Поляна біля власних житлових будинків та знести самовільно влаштовану огорожу по дорозі по вул. Поляна, 96 а.

Оскільки дані рішення відповідачами добровільно не були виконані, Турківська міська рада звернулась для захисту своїх прав до суду.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що діями відповідачів порушені законні права позивача, а тому суд обґрунтовано задоволив позовні вимоги Турківської міської ради.

Безпідставними є твердження апелянтів про те, що поза увагою суду залишилось те, що в плані земельної ділянки на прізвище попереднього власника будинку, що належить в даний час ОСОБА_7, - ОСОБА_10, вказана земельна ділянка площею 1000 кв. м, існують два рішення міської ради за одною датою і номером, в яких в одному площа вказана 600 кв.м., а в другому площа - 1000 кв.м, оскільки висновком експертизи встановлено, що у примірнику рішення виконкому Турківської міської ради №341 від 20.12.1990 року, який вилучений у ОСОБА_7, цифровий запис »1000»у графі «площею кв.м.»був нанесений не в одній закладці з іншими реквізитами документа, тобто був нанесений поверх первинних реквізитів.

Частиною другою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Доказів того, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у встановленому законом порядку надані земельні ділянки таких розмірів, якими вони фактично користуються у даний час, відповідачами не надано.

Неспроможними є і доводи апеляційної скарги у тій частині, що проїзд - дорога згідно плану продовження не має, бо вона тупикова та закінчується біля домоволодіння ОСОБА_6, оскільки вони спростовуються як проектами забудови земельних ділянок відповідачів та інших забудовників цього району(ОСОБА_12, ОСОБА_13,ОСОБА_14 ОСОБА_10А, ОСОБА_15Я.), так і схемою забудови даного кварталу.

Належними та допустимими доказами відповідачами не доведено і того, що частина земельної ділянки, яка огороджена ОСОБА_6, була закріплена за ОСОБА_8

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й обєктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозвязку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: