Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2012 року м. Мар`їнка

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С.М.

при секретарі Мілаєвій Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мар'їнки Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаська №1про відшкодування моральної шкоди завданої пошкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом і просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у звязку із ушкодженням здоровя у розмірі 80 000 грн.

Свій позов обґрунтовує тим, що на підприємствах вугільної промисловості працює з 29.11.1982 року до 30.06.1999 року, після чого був звільнений по п.2 статті 40 КЗпП України, у звязку з тим. Що він отримав тілесні ушкодження під час проїзду з роботи, і внаслідок стану здоровя та інвалідності не міг працювати та виконувати покладених на нього обовязків.

Нещасний випадок із позивачем відбувся у 3 годині 50 хвилин 29 грудня 1998 року, коли він повертався зі зміни по дорозі додому на автобусі ЛАЗ-695 державний номер 49-60, який належав відповідачеві, і на шляху в районі с. Солодке, Марїнського району, Донецької області відбулася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої позивач одержав травму голови. За результатами нещасного випадку відповідачем був складений акт № 469 від 02.01.1999 року, причиною дорожньо-транспортної пригоди було порушення водієм автобуса правил дорожнього руху. Тривалий час позивач перебував на стаціонарних лікуваннях, і спочатку комісією МСЕК позивачу була встановлена інвалідність 2 групи у звязку з із трудовим каліцтвом, а також втрата працездатності 70 %. 30 березня 2004 року постановою № 81 фонду страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях України позивачу була призначена щомісячна компенсаційна виплата яка компенсувала відповідну втрату працездатності. 15.06.2004 року Донецький обласний МСЕК при повторній перекомісії позивачу була безстрокова встановлена 3 група інвалідності й стійка втрата працездатності в розмірі 60 % по трудовому каліцтву, що відбулося в результаті дорожньо-транспортної пригоди 29 грудня 1998 року.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд вважає за доцільне справу розглянути заочно.

Дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 був звільнений по п.2 статті 40 КЗпП України, у звязку з тим. Що він отримав тілесні ушкодження під час проїзду з роботи, і внаслідок стану здоровя та інвалідності не міг працювати та виконувати покладених на нього обовязків.

Нещасний випадок із позивачем відбувся у 3 годині 50 хвилин 29 грудня 1998 року, коли він повертався зі зміни по дорозі додому на автобусі ЛАЗ-695 державний номер 49-60, який належав відповідачеві, і на шляху в районі с. Солодке, Марїнського району, Донецької області відбулася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої позивач одержав травму голови. За результатами нещасного випадку відповідачем був складений акт № 469 від 02.01.1999 року, причиною дорожньо-транспортної пригоди було порушення водієм автобуса правил дорожнього руху. Тривалий час позивач перебував на стаціонарних лікуваннях, і спочатку комісією МСЕК позивачу була встановлена інвалідність 2 групи у звязку з із трудовим каліцтвом, а також втрата працездатності 70 %. 30 березня 2004 року постановою № 81 фонду страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях України позивачу була призначена щомісячна компенсаційна виплата яка компенсувала відповідну втрату працездатності. 15.06.2004 року Донецький обласний МСЕК при повторній перекомісії позивачу була безстрокова встановлена 3 група інвалідності й стійка втрата працездатності в розмірі 60 % по трудовому каліцтву, що відбулося в результаті дорожньо-транспортної пригоди 29 грудня 1998 року.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Відповідно до ст. 14 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностідо професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, повязаних з роботою. Право позивача на відшкодування моральної шкоди і обовязок відповідача цю шкоду відшкодовувати позивачу випливає із ст. 34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності і Рішення Конституційного Суду України у справі про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностівід 27 січня 2004 року № 1-рп/2004.

Як вбачається із матеріалів справи, отриманням трудового каліцтва було отримано при виконанні ним трудових обовязків. Він отримав професійне захворюванням і саме у звязку з отриманням професійного захворюванням йому встановлена безстроково втрата працездатності 60% і 3 група інвалідності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода у звязку з ушкодженням здоровя шляхом отримання ним професійного захворювання.

За таких обставин у позивача є право вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоровю за нормами Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд керується принципами розумності та справедливості.

Суд враховує стан здоровя позивача, а саме, що він на 20 % втратив професійну працездатність, визнаний інвалідом 3 групи, вимушений звертатися до лікувальних установ, відчуває фізичний біль.

Суд дослідив в судовому засіданні медичну амбулаторну карту ОСОБА_1 і встановив, що саме з приводу отримання професійного захворювання позивач звертався за медичною допомогою епізодично. Також суд при визначенні розміру моральної шкоди враховує обставини, за яких позивачем було отримане професійне захворювання, і, як наслідок, втрату професійної працездатності.

На підставі наведеного, враховуючи обсяг фізичних і душевних страждань, їх характер, ступінь та тривалість, а також відсутність більш тяжких наслідків, суд вважає, що з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 18 000 грн.

Позивач і відповідач звільнені за законом від сплати судового збору, тому суд вважає необхідним ці витрати віднести на рахунок держави.

На підставі ст. ст. 1, 21, 28, 34 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (в редакції Закону станом на 30.07.2003р.), керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218, 224,226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаська №1про відшкодування моральної шкоди завданої пошкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаська № 1на користь ОСОБА_1 18 (вісімнадцять тисяч) гривен в рахунок відшкодування моральної шкоди у звязку із отриманням професійного захворювання.

Витрати по оплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

09.07.2012