_____________________________________________________________________________
Справа№1512/3715/2012
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2012 року,

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Фірко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву представника Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 та Кредит»в особі Філії „Одеське РУ АТ «ОСОБА_1 та кредит»ОСОБА_2 про часткове скасування заходів забезпечення позову та заяву ОСОБА_3 про скасування обмеження виїзду за кордон по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 та Кредит»до ТОВ Констал, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

02.10.2009 року ВАТ Банк „ОСОБА_1 та кредит в особі Філії Одеського РУ ВАТ Банк „ОСОБА_1 та кредит звернулось до суду з названим позовом та просило ухвалити рішення, відповідно до якого стягнути солідарно з ТОВ Констал, ОСОБА_4, ОСОБА_3 заборгованість за договором кредиту.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2010 року позовні вимоги задоволені частково, стягнуто солідарно з ТОВ Консал, ОСОБА_4, ОСОБА_3 147729.28 гривень, вирішено питання стягнення судових витрат ( а.с.245-247).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.05.2011 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2010 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ПАТ Банк ОСОБА_1 та Кредитдо ТОВ Консталпро стягнення заборгованості за кредитним договором із стягненням судових витрат та провадження в цій частині закрито ( а.с. 345-346).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 12.10.2011 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2010 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 10.05.2011 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2011 року справа прийнята до провадження судді Куриленко О.М. та призначена до розгляду у судовому засіданні (т.2, а.с.2).

12.03.2012 року представник Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 та Кредит»в особі Філії „Одеське РУ АТ «ОСОБА_1 та кредит»ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про часткове скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Київського районного суду по справі № 2-1413/10 ОСОБА_5 від 12.04.2010 року, шляхом скасування арешту накладеного на квартиру АДРЕСА_1, в іншій частині ухвалу просила залишити без змін.

В судовому засіданні 23.03.2012 року представник банку - ОСОБА_2 уточнила своє клопотання та просила крім скасування арешту на квартиру також скасувати тимчасове обмеження виїзду за кордон у відношенні відповідача ОСОБА_4, обгрунтувавши своє клопотання тим, що в якості забезпечення позову ухвалою Київського районного суду від 12.04.2010 року по справі були вжиті заходи забезпечення позову - накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Рено Канго», 2007 року випуску, які належать на праві власності ОСОБА_4 , а також в якості забезпечення позову ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.01.2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_3 були тимчасово обмежені у праві виїзду за межі України.

Також пояснила, що вказана квартира є іпотечним майном, відповідно до іпотечного договору, посвідченого 17.04.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, яке передано банку в якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № к-2245, укладеному 17.04.2007 року між Банком та ОСОБА_4

На теперішній час виконується рішення Приморського районного суду м. Одеси, справа № 2-10013/10 року, у звязку з чим, між банком та боржником досягнуто домовленість про добровільну реалізацію іпотечного майна, однак наявність даного арешту зашкоджує реалізації предмету іпотеки.

У звязку з наведеним представник заявника ОСОБА_2 надала додаткове клопотання 23.03.2012 року, в якому просила також скасувати ухвалу Київського районного сулу м. Одеси від 18.01.2010 року по справі № 2-1413/10 року скасувавши тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, шляхом тимчасової відмови у виїзді за кордон.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав вказане клопотання.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала проти вказаного клопотання, та пояснила суду, що ухвалою суду про обмеження її в тимчасовому виїзді за кордон порушуються її права визначені Конституцією України, відповідно до ст. 33 якої, право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише Законом України. Крім того вважає, що тимчасове обмеження у праві виїзду за корон не є засобом забезпечення позову по справі, тому також заявила в судовому засіданні клопотання про скасування тимчасового обмеження права виїзду за межі України і у її відношенні.

Відповідач ОСОБА_4 та представник заявника АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит»- ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечували проти заявленого клопотання.

Суд, оглянувши матеріали по справі, вважає, що з урахуванням погодження сторін подані заяви підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Київського районного суду

м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «ОСОБА_1 та Кредит»до Товариства з обмеженою відповідальністю «Констал», ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.04.2010 року по справі, 2-1413/10 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Рено Канго», 2007 року випуску, які належать на праві власності ОСОБА_4 , а також в якості забезпечення позову ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.01.2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_3 були тимчасово обмежені у праві виїзду за межі України.

На теперішній час між сторонами досягнута добровільна домовленість про реалізацію нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1, а арешт на вказане майно не дає можливості здійснити вказану реалізацію. Крім того, в заставі банку залишається рухоме майно, у вигляді автомобіля «Рено Канго», 2007 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_4

Статтею 19 Закону України „Про заставу передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»№ 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець, а відповідно до пояснень заявника він являється підприємцем та у разі відмови в задоволенні вказаного клопотання, вжиті заходи будуть перешкоджати в його діяльності як підприємця, та ще більше ускладнять виконання рішення суду.

Так, відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

При цьому, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

На думку суду, заборона виїзду за кордон, відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК, взагалі не являється заходом забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в частині заборони виїзду відповідачів за межі України, суд в порушення вимог статей 151, 210 ЦПК України не зазначив в ухвалі мотивів, із яких дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову майнового характеру шляхом тимчасово обмеження права виїзду відповідачів за кордон може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Суд вважає, що відповідно до вимог п.п. 2, 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»від 21.01.1994р. № 3857-ХІІ, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо, у т.ч., діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що відповідачі від виконання своїх зобовязань не ухиляються, проводиться реалізація заставного майна.

Також, як вбачається з вимог ст.377-1 ЦПК України, яка є чинною з 04.11.2010 року, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів вирішується судом за місцем знаходження державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно ч.3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, що розглядає справу.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті питання про скасування заходів забезпечення позову вирішуються в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Суд, оглянувши матеріали по справі, доходить до висновку про те, що подані клопотання підлягають задоволенню, так як спір по справі вирішується на добровільних засадах, про що свідчить пояснення самого представника банку, а накладений арешт позбавляє заявника права належним чином реалізувати майно, тим самим погасити боргові зобов`язання перед банком.

На підставі викладеного та керуючись ст. 154 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 та Кредит»в особі Філії „Одеське РУ АТ «ОСОБА_1 та кредит»ОСОБА_2 про часткове скасування заходів забезпечення позову та заяву ОСОБА_3 про скасування обмеження виїзду за кордон задовольнити.

Скасувати частково заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.04.2010 року по справі № 2-1413/2010 року, шляхом скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 18.04.2010 року, по справі № 2-1413/2010 року, в частині заборони виїзду за межі України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянину України, ІДН НОМЕР_1, паспорт серії КК № 711082, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській який проживає за адресою м. Одеса, Лідерсовський, б-р , 5. оф. 170 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянину України, паспорт серії КЕ 039391, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 18.10.1995 року. ІДН НОМЕР_2.

Копію ухвали направити для виконання до Третьої одеської державної нотаріальної контори та Адміністрації Державної Прикордонної служби України, м. Київ, вул. Володимирська, 26.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційне скарги протягом п `яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя : Куриленко О. М.