Справа №22-ц-6229/2012 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2В
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2012 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Воробйової Н.С.,

суддів : Ігнатченко Н.В., Семенцова Ю.В.,

при секретарі : Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому предявив вимоги про визнання права власності на квартиру № 49, яка знаходиться в м. Борисполі Київської області по вул. Ватутіна в буд. 99, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_6 15 квітня 2010 року був укладений договір купівлі - продажу квартири, який посвідчений Приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та був зареєстрований в реєстрі за № 374, а також був зареєстрований 17 травня 2010 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації».

Однак, попередній власник - відповідач ОСОБА_3, який відчужив на користь ОСОБА_6 вказану вище квартиру, шляхом укладання письмового договору купівлі - продажу від 26 березня 2010 року, який був посвідчений нотаріально, повідомив позивача про протиправність позбавлення його права власності на квартиру, шляхом примушення до укладання договору купівлі - продажу іншими особами, а тому відповідач заперечував проти правомірності набуття позивачем права власності на квартиру, саме з тих підстав, що відповідач не проявив дійсну волю до укладання договору купівлі - продажу квартири з ОСОБА_6

Позивач вказав, що ОСОБА_3 не визнає та частково оспорює право власності позивача на квартиру № 49, яка знаходиться в м. Борисполі, по вул. Ватутіна, 99, набутого ним на підставі договору купівлі - продажу, укладеного 15 квітня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4

В зв'язку з цим, позивач просить суд на підставі ст.392 ЦК України, визнати за ним право приватної власності на кв. № 49. яка знаходиться в м. Борисполі Київської області по вул. Ватутіна в буд. № 99, посилаючись на те, що відповідач, як продавець квартири, був її власником, право на яку було набуте на підставі договору купівлі - продажу квартири, що було зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації, яке є правовстановлюючим документом на об'єкт нерухомого майна, а тому з підстав передбачених ст.ст. 316, 317, 319, 658 ЦК України третя особа мала повне законне право на розпорядження квартирою, оскільки перебував у статусі «власника».

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в ОСОБА_4 в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі - продажу квартири від 15 квітня 2010 року, посвідчений Приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 374, на підставі якого до третьої особи перейшло право власності на квартиру № 49, яка знаходиться у м. Борисполі по вул. Ватутіна, 99, є правовстановлюючим документом, якій свідчить про набуття права власності в установленому законом порядку на вказану квартиру та підтверджує це право особи.

З огляду на це, суд вважав, що третя особа, як продавець квартири, був його власником, право на яку було набуте на підставі договору купівлі - продажу квартири, що було зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації, яке є правовстановлюючим документом на об'єкт нерухомого майна про що свідчить п.1 додатку N 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, а тому з підстав передбачених ст.ст. 316, 317, 319, 658 ЦК України третя особа мала повне законне право на розпорядження квартирою, оскільки перебував у статусі «власника».

Однак погодитись з таким висновком районного суду неможна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд не повністю зясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.1.ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Як встановлено судом, в 2010 році відповідач звернувся до органів міліції із заявою про те, що спірна квартира протиправно вибула з його володіння шляхом примушення з боку осіб циганського національності підписати договір купівлі - продажу квартири з третьою особою, в зв'язку з чим слідчим слідчого відділення Бориспільського РВ ГУ МВС України Київської області 19.06.2010 р. та 23.06.2010р. було ухвалено постанови про порушення кримінальних справ відносно ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за скоєння ними злочинів передбачених ст.ст. 146, 189 КК України (а.с.48-54). З наведених вище документів випливає, що відповідач не визнав прав інших осіб на квартиру, в тому числі прав позивача набутих на підставі договору купівлі - продажу. Але судом першої інстанції не були перевірені дані факти та не надано їм належної оцінки.

Згідно ухвали суду першої інстанції від 19 листопада 2010 року справа була призначена з попереднього засідання до слухання на 07 грудня 2010 року, та всупереч вимогам ст.169 ЦПК України справа була розглянута за одне судове засідання, без відповідача, та всупереч вимогам ст. 222 ЦПК України, копія рішення йому не направлялась. В матеріалах справи відсутні дані про це (за рішенням суду першої інстанції а.с.75 міститься квитанція та апеляційна скарга а.с.76,77).

До апеляційної скарги апелянтом подано копію вироку від 30 листопада відносно ОСОБА_8 (а.с.85-90), якого визнано винним у скоєнні злочинів передбачених ч.2 ст.146 та ч.4 ст.189 КК України, а також копію Постанови відносно ОСОБА_9 (а.с.91).

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах докази та пояснення сторін, які зявилися в судове колегія суддів приходить до висновку, що суду першої інстанції необхідно було звернути увагу на докази, що знаходяться в матеріалах справи, надати їм аналіз, в разі необхідності витребувати необхідні додаткові докази, та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України , колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: