Справа № 2-4010/11
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2012 року Соломянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Макухи А.А.,
при секретарі - Лісовій Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, служба у справах дітей Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання майна спільною сумісною власністю та визначення часток у праві спільної сумісної власності на майно,-
в с т а н о в и в :
В травні 2011 року позивач звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, служба у справах дітей Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання майна спільною сумісною власністю та визначення часток у праві спільної сумісної власності на майно та просила визнати житловий будинок з прилеглими будівлями, розташований за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45 спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, визнати земельну ділянку площею 0, 0400 гектара, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45 спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, визнати за нею право власності на 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з прилеглими будівлями, розташований за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45, визнати за нею право власності на 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 0400 гектара, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45, визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 за кожним право власності на 1/6 частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з прилеглими будівлями, розташований за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45, визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 за кожним право власності на 1/6 частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0400 гектара.
Позовні вимоги мотивує тим, що 24 січня 2001 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. На той час позивач вже мала доньку від першого шлюбу, ОСОБА_5, яка після розірвання першого шлюбу постійно проживала разом з позивачем у квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Квартира складалася з двох жилих кімнат, жилою площею 30,10 кв.м, загальною площею 57, 90 кв.м. Після укладення шлюбу позивач та відповідач почали проживати разом у квартирі позивача.
У шлюбі позивача та відповідача 11 жовтня 2001 року народилось двоє дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, місце проживання яких також було зареєстроване у вищезазначеній квартирі.
26 липня 2002 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду і позивачем укладено Договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, згідно з яким позивач та члени її сімї, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3С, отримали у безстрокове користування квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 66,8 кв.м., яка складалася з двох жилих кімнат, житловою площею 37,4 кв.м. Пізніше цю квартиру позивачем було приватизовано. А квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було приватизовано відповідачем, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках.
29 листопада 2002 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено Договір купівлі-продажу Квартири за адресою: АДРЕСА_2. За отримані від продажу цієї квартири кошти, а також за кошти, отримані від батька позивача, ОСОБА_7, 04 лютого 2003 року позивач та відповідач в рівних долях купили ? частину житлового будинку та земельну ділянку площею 0, 0400 гектарів, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45.
Позивач вважає, що і житловий будинок, і земельну ділянку фактично було придбано виключно за її кошти, отримані від продажу Квартири 2, та кошти, отримані від її батька. Відповідач на той час взагалі не працював, інших джерел доходів в нього не було.
21 вересня 2004 року між ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_9, та позивачем і відповідачем, які діяли як законні представники від імені малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_2, а також ОСОБА_5 було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Лутава Козелецького району Чернігівської області по вулиці Жовтнева, 51 житловою площею 28, 2 кв.м. В результаті ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стали власниками житлового будинку в рівних частках по 1/3 частині кожному. Житловий будинок ні на момент його придбання, ні зараз не придатний для проживання, оскільки його фізичний знос ще на момент придбання становив 65 % і оцінювався як ветхий.
24 вересня 2004 року сторонами було продано квартиру за адресою: АДРЕСА_1, гроші від чого пішли на облаштування придбаної раніше ? частини житлового будинку.
11 січня 2011 року з ініціативи відповідача шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідач не визнає права власності на придбані житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, хоча на їх придбання та облаштування і ремонт використовувались і їхні кошти.
У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час і дату розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Представник третьої особи КП Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майнав судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час і дату розгляду справи повідомлявся належним чином.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердив повністю обставини, на які позивач посилається у своєму позові.
Вислухавши пояснення сторін, які брали участь у розгляді справи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 СК України батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна.
Згідно з ч. 1 ст. 175 СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю.
Судом встановлено, що 22 червня 1990 року у позивача народилась донька ОСОБА_5
10 березня 1992 року позивачу з родиною з 2 чол. було видано Ордер на житлове приміщення № 720 на право зайняття в порядку обміну житлового приміщення площею 29,72 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.
24 січня 2001 року позивач та відповідач уклали шлюб. 11 жовтня 2001 року у них народилось двоє синів: Данііл та Валентин.
26 липня 2002 року між позивачем та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду на підставі ордеру № 0342846 від 12.04.2002 р. укладено Догові найму житла в будинках державного і комунального фонду. Згідно з п.п. 1 наймодавець надає наймачу і членам його сімї ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12 у безстрокове користування 2-кімн. квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 66,8 кв.м. житловою площею 37,4 кв.м.
Квартиру за адресою: АДРЕСА_1, було приватизовано відповідачем, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 в рівних частках. Квартиру за адресою: АДРЕСА_2 було приватизовано позивачем.
29 листопада 2002 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким продавець продала, а покупець купив квартиру № 74, розташовану в будинку № 4, по вулиці Урлівській, що у місті Києві.
За отримані від продажу квартири кошти, а також за кошти, отримані від батька позивача ОСОБА_7, 04 лютого 2003 року позивач та відповідач в рівних долях купили ? частину житлового будинку та земельну ділянку площею 0, 0400 гектарів, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45, що підтверджується договором купівлі-продажу ? частини житлового будинку та договором купівлі-продажу земельної ділянки. Таким чином, і житловий будинок, і земельна ділянка були придбані виключно за кошти позивача, отримані нею від продажу кватири за адресою: АДРЕСА_2, та кошти, отримані нею від її батька, ОСОБА_7 Відповідач на той час взагалі не працював, інших джерел доходів в нього теж не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
21 вересня 2004 року між ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_9, та позивачем і відповідачем, які діяли як законні представники від імені малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_2, а також ОСОБА_5 було укладено Договір купівлі-продажу, згідно з п.п.1.1. якого за цим договором Продавець зобовязується передати майно у власність Покупцю, а Покупці в рівних частках зобовязуються прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму. Відповідно до п.п. 1.2. майном, що відчужується за даним договором, є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Лутава Козелецького району Чернігівської області по вулиці Жовтнева, 51 житловою площею 28, 2 кв.м.
Відповідно до ОСОБА_9 № 4545166 з реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 серпня 2004 року відсоток зносу житлового будинку за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, с. Лутава, вул. Жовтнева, буд. 51, становить 65 %. Таким чином, на момент придбання даний житловий будинок не був придатний для проживання, оскільки його фізичний знос становив 65 % і оцінювався як ветхий.
24 вересня 2004 року відповідач, який діяв від свого імені та разом з позивачем діючи від імені свої малолітніх дітей, ОСОБА_3 і ОСОБА_2, неповнолітня ОСОБА_5, яка діяла за згодою позивача, з однієї сторони, та ОСОБА_13, з другої сторони, уклали договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким продавці продали, а покупець купив належну продавцям на праві власності квартиру АДРЕСА_3, що в місті Києві, яка складається з двох жилих кімнат, жилою площею 30,10 кв.м., загальною площею 57,90 кв.м. Гроші від продажу даної квартири були використані на облаштування придбаної раніше ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45, який станом на сьогодні є повноцінним цілісним будинком.
Таким чином, малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_5 було незаконно позбавлено їхнього права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, та вкладено їхні кошти в облаштування та ремонт ? житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45.
Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України Про охорону дитинстваоргани опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України Про охорону дитинствабатьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.
Всупереч вимогам ч. 3 ст. 17 Закону України Про охорону дитинствапри нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири, за адресою: АДРЕСА_1 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 не витребовувався дозвіл опікунської ради на продаж цієї квартири від імені дітей.
Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.
Відповідно до ст. 71 ЦК України опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування:
1) відмовитися від майнових прав підопічного;
2) видавати письмові зобов'язання від імені підопічного;
3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири;
4) укладати договори щодо іншого цінного майна.
Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції Про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР № 789-ХІІ від 27 лютого 1990 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
11 січня 2011 року з ініціативи відповідача шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.
В судовому засіданні встановлено та підтверджено показами свідка, що позивачем було витрачено свої особисті кошти на придбання ? частини житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45, а також те, що малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_5 було незаконно позбавлено їхнього права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, та вкладено їхні кошти в облаштування та ремонт ? житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.
Оскільки позов задовольняється, то на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.
Керуючись ст.ст. 71, 224, 242, 368, 392, ЦК України, ст.ст.57, 60, 173, 175 СК України, ст.ст. 17, 18 Закону України Про охорону дитинства, Конвенцією Про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради Української РСР № 789-ХІІ від 27 лютого 1990 року ст.ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, служба у справах дітей Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання майна спільною сумісною власністю та визначення часток у праві спільної сумісної власності на майно задовольнити.
Визнати житловий будинок з прилеглими будівлями, розташований за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45 спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5.
Визнати земельну ділянку площею 0, 0400 гектара, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45 спільною сумісною ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з прилеглими будівлями, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0, 0400 гектара, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45.
Визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 за кожним право власності на 1/6 частину житлового будинку з прилеглими будівлями, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45.
Визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 за кожним право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,0400 гектара, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Паустовського, 45.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 гривень та судовий збір в розмірі 1 700 гривень.
Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: