Справа № 22-ц-1439/12 Головуючий у І інстанції Медвідь Н.О.
Провадження № 22-ц/1090/1697/12 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 22.03.2012
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.,

Суддів -Данілова О.М., Оношко Г.М.

При секретарі: Косенко Т.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-і особи: Публічне акціонерне товариство ,ОСОБА_5, Приватний нотаріус Києво- Святошинського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання частково недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія судців, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_7, ТОВ «Український промисловий банк» про визнання іпотечного договору « 348/ФКВ -05 від 13 жовтня 2005 року та договорів від 15 листопада 2006 року та від 18 листопада 2006 року про внесення змін та доповнень до іпотечного договору недійсними. В подальшому позивач доповнювала та уточнювала неодноразово свої вимоги , просила визнати недійсними іпотечний договір та зміни внесені до нього, визнати частково недійсним договір купівлі-продажу в частині покупця ,визнати її покупцем за договором купівлі- продажу земельної ділянки , визнати частково недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, визнати за нею право власності на земельну ділянку.

Справа розглядалась судами неодноразово .

Ухвалою суду від 07 вересня 2011 року за заявою позивача залишено без розгляду позовні вимоги в частині визнання договору іпотеки та змін внесених до нього недійсними.

Свої вимоги обгрунтовувала тим , що вона проживала однією сімєю із відповідачем ОСОБА_3 як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу в період з 1988 року по лютий

2009 року. Цей факт встановлено рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2009 року . В цей період вони вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, підтримували сімейно-шлюбні відносини. В період спільного проживання у них народилась дочка - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. З лютого 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 Є В. припинили своє проживання однією сім"єю.

За час спільного проживання вони із ОСОБА_3 набули право власності на будинок № 72 по вул. Миру в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області та земельну ділянку площею 0,0811га за вищевказаною адресою. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КБ № 051797 від 26 грудня 2003 року зазначені обєкти нерухомості були зареєстровані на імя відповідача ОСОБА_3

У грудні 2003 року вона самостійно підшукала для купівлі земельну ділянку площею 0,0811га, що знаходиться в ОСОБА_9 Борщагівка, Ккєво-Святошинського району Київської області, по вул.Миру № 72 та особисто домовилась із продавцем щодо всіх істотних умов договорі купівлі-продажу.

Таку купівлю нерухомості позивачка мала намір- вчинити в особистих цілях з метою запобігання знеціненню її особистих коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання у майбутньому особистого прибутку через постійне подорожчання нерухомості.

Вказана земельна ділянка належала відповідачці ОСОБА_10, інтереси якої за довіреністю представляв ОСОБА_11

За наведених обставин 16.12.2003р. позивачка (як покупець) у супроводі свого співмешканця ОСОБА_3 та представник продавця ОСОБА_11 (як продавець) прибули до приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу ОСОБА_6 3.1. для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16 грудня 2003 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_12 земельну ділянку розміром 0,0811 га за адресою ; Києво- Святошинський район , с. Петропавлівська Борщагівка, вул.. Миру ,72. Вартість земельної ділянки 25 7000 грн .

Земельна ділянка була придбана на ім.»я ОСОБА_3 , оскільки під час укладення договору у позивача був відсутній при собі паспорт, і щоб не відкладати оформлення договору, вони вирішили ,що договір буде оформлений на ім.»я ОСОБА_3, при цьому кошти були її особистою власністю, і гроші продавцю платила саме позивач, тобто фактичним покупцем була саме позивач. Хоч вони і перебували з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах, однак за чинним на той час законодавством ( КпШС УРСР) земельна ділянка не належала до об»єкту спільної сумісної власності.

Позивач вважає договір купівлі-продажу в частині покупця недійсним з підстав ст.. 58 ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки в даному випадку справжнім покупцем є позивач . При цьому ОСОБА_3 ніколи не заперечував право власності позивача на земельну ділянку.

Будинок побудований на земельній ділянці у 2004 -2006 роках , зареєстрований на ім.»я ОСОБА_3 21 серпня 2006 року .3 15 листопада 2006 року за реєстровим № 3857 накладено заборону на спірний житловий будинок. Заборону внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

В травні 2009 року позивачці стало відомо, що 13 жовтня 2005 року між відповідачем ОСОБА_3 та ПАТ „Дельта Банк, правонаступник ТОВ "Український промисловий банк" було укладено іпотечний договір, а в подальшому -доповнення та зміни до нього. Вказані правочини укладено в забезпечення кредитного договору.

Предметом іпотеки за вказаними договорами було вищевказане нерухоме майно, що було власністю ОСОБА_3 та позивачки, що порушує її право власності на земельну ділянку .

Позивач з урахуванням всіх уточнень до позову просила визнати частково недійсним договір купівлі-продажу. укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 посвідчений 16 грудня 2003 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 3.1. за реєстровим № 7114, а саме у частині покупця ОСОБА_3. Визнати її покупцем за договором купівлі- продажу, посвідченим 16 грудня 2003 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 3.1. за реєстровим № 7114. Визнати частково недійсним (в частині земельної ділянки кадастровий номер :01:018:0027) Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 0517 97, виданий 26 грудня 2003 року та зареєстрований у відповідній Книзі записів реєстрації актів за № 2645. Визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0811га (кадастровий номер :01:018:0027), розташовану за адресою: с. Петропавлівська Борщагівка. Києво-Святошинського району Київської області, вул. Миру, 72.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2011 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову, з підстав порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того ,що позивачем пропущено строк позовної і позовні вимоги є безпідставними ..

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не ґрунтуються на законі..

У відповідності до ст.ст..27,31 ЦПК України позивач змінила предмет позову і остаточно просила суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу. укладений

між ОСОБА_13 та ОСОБА_3 посвідчений 16 грудня 2003 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 3.1. за реєстровим № 7114, а саме у частині покупця ОСОБА_3. Визнати її покупцем за договором купівлі-продажу, посвідченим 16 грудня 2003 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 3.1. за реєстровим № 7114. Визнати частково недійсним (в частині земельної ділянки кадастровий номер :01:018:0027) Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 0517 97, виданий 26 грудня 2003 року та зареєстрований у відповідній Книзі записів реєстрації актів за № 2645. Визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0811га (кадастровий номер :01:018:0027), розташовану за адресою: с. Петропавлівська Борщагівка. Києво-Святошинського району Київської області, вул. Миру, 72.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що у грудні 2003 року вона самостійно підшукала земельну ділянку площею 0,0811га, що знаходиться в ОСОБА_9 Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, по вул. Миру № 72 та особисто домовилась із продавцем щодо всіх істотних умов договорі купівлі-продажу.

Таку купівлю нерухомості позивачка мала намір вчинити в особистих цілях з метою запобігання знеціненню її особистих коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання у майбутньому особистого прибутку через постійне подорожчання нерухомості.

Вказана земельна ділянка належала відповідачці ОСОБА_12, інтереси якої за довіреністю представляв ОСОБА_11 (а.с.56,57,58).

За наведених обставин 16.12.2003р. позивачка (як покупець) у супроводі свого співмешканця ОСОБА_3 та представник продавця ОСОБА_11 (як продавець) прибули до приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу ОСОБА_6 3.1. для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

При цьому виявилось, що позивачка не має при собі паспорта (забула його вдома), що унеможливлюгало укладення договору на її імя. Разом із тим паспорт був у ОСОБА_3, якому позивачка безумовно довіряла і з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах.

За таких обставин позивачка вирішила оформити договір купівлі-продажу на ОСОБА_3, формально вказавши його у договорі в якості покупця. Крім того, виходила з того, що таке оформлення договору на удаваного покупця ОСОБА_3 приведе до зменшення її часових та матеріальних витрат на подальше оформлення державною аюу.

Представник продавця ОСОБА_11 , не заперечував хто формально буде покупцем і він погодився на такі умови. Проте гроші в сумі 25 700грн. як повна оплата за земельну ділянку було отримано продавцем безпосередньо від позивачки, про що свідчить відповідна розписка ОСОБА_11 (а.с.106, т.1).

Вказані гроші були виключно коштами позивачки, отриманими нею за особисті спортивні заслуги - її винагорода у 2003 році як срібного призера світу з легкої атлетики, що підтверджувалось довідкою Федерації легкої атлетики України № 2/437 від 27.07.2010р. (а.с. 109).

В свою чергу ОСОБА_3 завірив позивачку, що земельна ділянка є виключно особистою власністю позивачки, він буде лише формальним власником (за документами) і не буде перешкоджати позивачці у розпорядженні земельною ділянкою.

За таких обставин 16 грудня 2003р. було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі- продажу спірної земельної ділянки, де в якості покупця було зазначено ОСОБА_3

На підставі цього договору на ім'я ОСОБА_3 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 051797 зареєстрований у відповідній Книзі записів реєстрації актів за № 2645.

Таким чином, ОСОБА_3 грошей по спірному договору не сплачував, наміру придбати спірну земельну ділянку у свою власність ніколи не мав і виступав лише удаваним (титульним)

покупцем.

Дійсним покупцем була саме позивачка, за кошти якої й було придбано земельну ділянку.

При цьому ОСОБА_3 ніколи не ставив під сумнів що дійсним покупцем є позивачка, визнавав за нею право власності на вказану земельну ділянку .

Вищенаведені обставини підтверджуються належними та допустимими доказами відповід но до сг.сг.58,59 ЦПК України.

Таким чином вбачається, що насправді мала місце угода купівлі-продажу між ОСОБА_12 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), яку було приховано угодою купівлі-продажу між ОСОБА_12 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець).

Відповідно до ч.2 сг.58 ЦК УРСР (в редакції 1963р., яка була чинною на час укладення спірного договору) щодо недійсності удаваних угод, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Оскільки сторони мали на увазі угоду купівлі-продажу між ОСОБА_12 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), то слід застосувати правила купівлі-продажу, що регулюють цю угоду.

Стаття 48 ЦК УРСР (1963 року) встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину.

Так, відповідно до сг.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За дійсним договором купівлі-продажу ОСОБА_2 є дійсним покупцем й придбала собі земельну ділянку у власність, сплатила за неї особисти кошти.

Таким чином, часткова недійсність спірної угоди купівлі-продажу полягає в її недійсності в частині покупця.

Згідно до ч.І ст.60 ЦК УРСР недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини.

При цьому угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення (ч.І ст.59 ЦК УРСР).

Відповідно до змісту ст.. 58 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ) чинної на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки дкщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за її кошти і для неї та що інших підстав для визнання даної угоди недійсною немає, указаний договір відповідно до статей 58,60 ЦК УРСР визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір, тому висновок суду першої про безпідставність вимог ОСОБА_2 не ґрунтується на законі та не відповідає обставинам справи і наявним в матеріалах справи доказам , рішення підлягає скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи апеляційну скаргу відповідно до ст.. 303 ЦПК України , апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції , колегія суддів вважає ,що вимоги позивача про визнання частково недійсним (в частині земельної ділянки кадастровий номер :01:018:0027) Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 0517 97, виданий 26 грудня 2003 року та зареєстрований у відповідній Книзі записів реєстрації актів за № 2645 задоволенню не підлягають, оскільки чинним законодавством не передбачено визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку частково недійсним , інших позовних вимог ОСОБА_2 не заявляла,

проте позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом з інших підстав.

До спірних правовідносин' застосовуються правила п. п.6,7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2004 року) щодо застосування строків позовної давносгі.

Відповідно до чл.3.4 ст267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.. ЗО ЦПК України сторонами у цивільному спорі є позивач і відповідач.

Сторонами у справі позивач ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_12 та ОСОБА_3, які із заявами про застосування позовної давності до суду не звертались, Про застосування у спорі позовної давності до суду звернулась третя особа - ПАТ «Дельта Банк», яка не є стороною у спорі.

Відтак, заява ПАТ «Дельта Банк» про застосування позовної даносгі не є належною, в розумінні ст.267 ЦК України і задоволенню судом не підлягала..

Відповідно до ст.ст.256, 267 ЦК України положення про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватись лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або юно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Тобто одночасно відмовити у позові за пропуском позовної давності та за безпідставністю позовних вимог не можна, оскільки положення про позовну давність застосовуються лише до порушеного права.

Наведене порушення є окремою самодостатньою підставою для безумовного скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції'.

Посилання суду на ту обставину ,що позивач про своє порушене право дізналася під час підписання договору поруки № 348/ПОР-Об від 15.11.2006р.є необгрунтованим , оскільки із змісту договору. поруки (п.1 , а.с. 229 т.1 ) видно що

поручитель ОСОБА_2 поручилась передм кредитором за виконання боржником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором та усіма додатковими угодами до нього, за якими останній зобов'язаний повернути к редит. Відповідно до п. 6 поручитель ознайомлений з усіма умовами кредитного договору. Докази щодо ознайомлення ОСОБА_2 із іпотечним договором № 348/ФКВ-05 від 13.10.2005р. та погодження нею умов цього іпотечного договору відсутні.

Пунктом 3.1. дійсно передбачено, що виконання ОСОБА_3 «зобов'язань за цим договором ... забезпечується іпотекою: земельної ділянки та розташованого на ній жилого будинку, що знаходяться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с.Петропавлівська Борщагівка, вул.Миру, 72» однак це не є підтвердженням передачі нерухомого майна в іпотеку.

Відповідно до ст.ст.3,18 Закону України «Про іпотеку» передача майна в іпотеку здійснюється шляхом, зокрема, укладенням іпотечного договору. Із змісту §§ 1,2 глави 71 ЦК України вбачається, що кредитний договір не регулює іпотечні відносини і відтак не може бути підтвердженням фактичної передачі майна в іпотеку (укладення договору іпотеки). Іпотечний договір є самостійним правочином, направленим на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором нерухомим майном, а не протилежне.

Докази того, що позивачка була ознайомлена із іпотечним договором як юридичним фактом передачі спірного майна в іпотеку в матеріалах справи відсутні. Відповідач ОСОБА_3 (або будь-яка інша особа) нічого не казали до травня 2009 року позивачці про здійснений факт передачі її майна в іпотеку та накладення заборони та відчуження майна. До травня 2009 року позивачка не мала необхідності у зверненні до суду із захистом порушених прав, право на пред'явлення позову не виникало.

Відповідно до роз'яснень п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України №

від 06 листопада .2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину. а відповідно до ч.І ст.261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивачка стверджувала, що з травня 2009 року почався перебіг позовної давності для неї, а відтак вказаний строк нею не порушено.

Враховуючи викладене , колегія суддів приходить до висновку до рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню ,з ухваленням нового рішення про часткове задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315,316,319 ЦПК України , колегія суддів , -

Вирішила ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково .

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2011 року - скасувати, ухвалити нове рішення .

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_12, 3-і особи: Публічне акціонерне товариство „Дельта Банк, Приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання частково недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити частково

Визнати договір купівлі-продажу , укладений між ОСОБА_12 В»ячеславівною та ОСОБА_3 , посвідчений 16 грудня 2003 року приватним нотаріусом Києво=-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 3.1. реєстровий № 7114 в частині покупця недійсним . Визнати ОСОБА_2 покупцем за договором купівлі-продажу , посвідченим 16 грудня 2003 року приватним нотаріусом Києво=-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 3.1 реєстровий номер 7114

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0811 га ,розташовану за адресою ; Київська область , Києво-Святошинський район , с. Петропавлівська Борщагівка, вул.. Миру,72.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кр їшнальних справ.

Головуючий

Судді