РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2012 року

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Балясній І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором займу, -

ВСТАНОВИВ

16 листопада 2012 року позивач звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , відповідно до якого просила суд стягнути з останнього на користь позивача суму боргу за договором займу в розмірі 192000,00 грн., суму втрат від інфляції 14400,00 грн., три відсотки річних в розмірі 5760 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 200,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 15 грудня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір займу відповідно до якого позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 192000,00 грн., строком повернення до 15 лютого 2012 року. На підтвердження отримання грошей відповідачем було видано письмову розписку від 15 грудня 2011 року.

Строк повернення грошей за договором займу настав 15 лютого 2012 року, однак відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, на звернення щодо погашення заборгованості відповідає відмовою. За таких обставин позивач посилаючись на дійсне законодавство просила позов задовольнити.

Представник позивача надала заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та уточнила позовні вимоги, і відповідно до останньої їх редакції просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість в розмірі 186000,00 грн., витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 200,00 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 надав заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у випадку, коли відповідач позов визнає, суд, за наявності на те правових підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи суд вважає за можливе вирішити питання про стягнення боргу за договором позики, що було укладено між сторонами по справі за їх відсутності, на підставі наданих сторонами пояснень та поданих доказів.

Дослідивши матеріали справи та пояснення сторін судом встановлені наступні обставини:

15 грудня 2011 року між сторонами у справі було укладено договір займу відповідно до якого позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 186000,00 грн. Зазначена обставина підтверджується розпискою від 15 грудня 2011 року.

Строк повернення грошей за вказаним договором займу настав 15 лютого 2012 року.

Стаття 509 ЦК України, передбачає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує в двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно до вимог ст. 525 та ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом та зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Враховуючи наявність оригіналу боргової розписки у позивача та визнання позову представником позивача, суд вважає що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають сума судового збору в розмірі 1920,00 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 200,00 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 16, 208, 525, 526, 530, 1046, 1047 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 58, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором займу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором займу в розмірі 186000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1920,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 200,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва П.А. Прохоров