Апеляційний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2012року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В., при секретарях Пугачовій Н.І., Криворучці Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Одеської міської ради і ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2011р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності і за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Одеської міської ради, третьої особи Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні домоволодінням і земельною ділянкою,

встановила:

12 липня 2005року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, та остаточно уточнив позовні вимоги, просила суд:

- визнати незаконним набуття права власності ОСОБА_1 на 9/25 частин житлового будинку № 4 по вулиці Генерала Гудовича в м. Одесі;

- зобовязати КП «Одеське БТІ та РОН» анулювати реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вказану частину будинку, яка була проведена на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2004року;

- зобовязати КП «Одеське БТІ та РОН» анулювати реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на вказану частину будинку, яка була проведена на підставі рішення Третейського суду від 18 липня 2005року;

- визнати за нею (ОСОБА_2В.) право власності на 9/25 частин житлового будинку № 4 по вулиці Генерала Гудовича в м. Одесі;

- виселити ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з 9/25 частин будинку № 4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одесі та вселити її в дану частину будинку;

- стягнути з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду в сумі 5000грн. (том 1 а.с.138-139).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_1 безпідставно набула право власності на спірну частину будинку, оскільки Суворовським районним судом м. Одеси не розглядалася справа, по якій нібито було ухвалено рішення суду від 07березня 2004р. на користь ОСОБА_1 Також не виникло право власності на спірну частину будинку і у ОСОБА_4О, оскільки рішення Третейського суду від 18 липня 2005року було скасовано ухвалою Третейського суду від 15 червня 2006р.

Рішенням суду від 04 вересня 2006р. позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково (том 1 а.с.153, 154-156).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2006р. рішення суду від 04 вересня 2006р. було скасовано з направленням справи на новий розгляд (том 1 а.с.220, 221-224).

_________________________

Справа №22-ц/1590/1095/2012 Категорія 5

Головуючий по першій інстанції ОСОБА_5

Доповідач суддя Сидоренко І.П..

При новому розгляді справи суд першої інстанції неодноразово залишав позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду, у звязку з її не явкою, однак, судом апеляційної інстанції всі ухвали суду першої інстанції були скасовані.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2009р. було задоволено заяву ОСОБА_3 про визнання безвісно відсутньою ОСОБА_2 (том 2 а.с.152). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2009р. було встановлено опіку над майном ОСОБА_2, визнаною безвісно відсутньою та призначено ОСОБА_3 опікуном (том 2 а.с.153).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2010р. була задоволена апеляційна скарга ОСОБА_3 та скасована ухвала суду від 15 травня 2009р. про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду з направленням справи за позовом ОСОБА_2 до суду першої інстанції для подальшого судового розгляду (том 2 а.с.166, 167-168).

При новому розгляді справи 12 квітня 2010р. ОСОБА_3 подав уточнену позовну заяву в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про незаконне набуття права власності ОСОБА_1 на 9/25 частин будинку № 4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одеси, та визнання права власності на вказану частину за ОСОБА_2, про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 50000грн. (том 2 а.с.176-179).

15 червня 2009року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила в порядку ст.344 ЦК України визнати за нею (ОСОБА_1Г.) право власності на 9/25 частин будинку №4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одесі, посилаючись на те, що ОСОБА_6 не оформила на своє ім'я цю частину будинку з 1980р. і ця частина будинку виявилася фактично безгосподарною, вигоріла при пожежі, тому вона згідно права набувальної власності набула право на цю частину будинку (том 3 а.с.1-2, 6-8).

Ухвалою суду від 31 серпня 2010р. справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності була обєднання в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, КП «ОМБТІ та РОН», Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні домоволодінням і земельною ділянкою (том 3 а.с.100).

Рішенням суду від 12 квітня 2010р. ОСОБА_2 було оголошено померлою (том 3 а.с.87, 86).

23 листопада 2010р. ОСОБА_3 подав уточнену позовну заяву до ОСОБА_1, Одеської міської ради, третьої особи Суворовської районної адміністрації та просив суд:

- визнати незаконним набуття права власності ОСОБА_1 на 9/25 частин будинку № 4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одеси;

- встановити факт, що ОСОБА_2 належало на праві власності 9/25 частин домоволодіння № 4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одесі, що складається з літері «А» кімната 1-2 площею 19,9кв.м., у прибудові «а» - веранда 1-1 площею 9,9кв.м., тамбур літера «а 1», прибудова літера «а 2», вбиральня літера «Е»;

- визнати за ним (ОСОБА_3В.) право власності на 9/25 частин домоволодіння №4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одесі, що складається в літері «А» кімната 1-2 площею 19,9кв.м., у прибудові «а» - веранда 1-1 площею 9,9кв.м., тамбур літера «а 1», прибудова літера «а 2», вбиральня літера «Е» в порядку спадкування за законом (том 3 а.с.213-216).

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказав, що ОСОБА_2 є його рідною сестрою, якій належало на праві власності 9/25 частин домоволодіння №4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одесі, але вона не отримала належним чином правовстановлюваючи документи на вказану частину будинку.

Відповідачка ОСОБА_1 безпідставно набула право власності на спірну частину будинку на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2004року по справі, яка не розглядалася судом. Позивач вказав, що ОСОБА_4 також не набув право власності на спірну частину будинку, оскільки рішення Третейського суду від 18 липня 2005року було скасовано ухвалою Третейського суду від 15 червня 2006р.

Рішенням суду від 12 квітня 2010р. його сестру ОСОБА_2 було оголошено померлою. Після чого він своєчасно подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після померлої сестри ОСОБА_2, але у звязку з відсутністю на імя ОСОБА_2 документів на право власності на спірну частину будинку, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після визнаної померлою ОСОБА_2

02 березня 2011р. позивач ОСОБА_1 подала остаточно уточнену позовну заяву до ОСОБА_3, Одеської міської ради і просила суд визнати за нею право власності на 9/25 частин будинку № 4 по вулиці Генерала Гудовича в м. Одесі на підставі вимог ст.344 ЦК України (том 3 а.с.267-279).

Рішенням суду від 08 червня 2011р. позов ОСОБА_3 задоволено (том 3 а.с.391, 392-394).

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на 9/25 частин домоволодіння №4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одесі, що складається з: в літері «А» кімната 1-2 площею 19,9кв.м., у прибудові «а» - веранда 1-1 площею 9,9кв.м., тамбур літера «а 1», прибудова літера «а 2», вбиральня літера «Е» в порядку спадкування за законом.

Суд встановив факт, що ОСОБА_2 належало на праві власності 9/25 частин домоволодіння №4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одесі, що складається з: в літері «А» кімната 1-2 площею 19,9кв.м., у прибудові «а» - веранда 1-1 площею 9,9кв.м., тамбур літера «а 1», прибудова літера «а 2», вбиральня літера «Е».

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3В, посилаючись на те, що суд необґрунтовано задовольнив його позовні вимоги (том 3 а.с.420-424).

Представник Одеської міської ради ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Апелянт ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на те, що суд визнав право власності на спірну частину будинку за ОСОБА_3 в порушені вимог закону, безпідставно та без урахування усіх обставин по справі (том 3 а.с.435-449).

В судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1, її представник ОСОБА_8 просили задовольнити апеляційну скаргу, при цьому представник ОСОБА_8, надавши пояснення по доводам апеляційної скарги, визнала, що правових підстав для застосування ст.344 ЦК України фактично немає.

Представник ОСОБА_3 просила відмовити у задоволені апеляційних скарг, залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_1, її представника ОСОБА_8, представника ОСОБА_3, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 і відмовив у задоволені позову ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірна частина будинку №4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одесі у вигляді 9/25 частин будинку, фактично належала ОСОБА_2, яка офіційно не отримала на вказану частину свідоцтво про право власності, а ОСОБА_1 ніяких підстав для визнання за нею права власності на вказану частину будинку на підставі ч.1 ст.344 ЦЦК України не має.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи наступне.

За адресою вулиця Ген.Гудовича №4 (раніше вулиця Мирна,29) в місті ОСОБА_7 мешкав батько позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - ОСОБА_9, померлий 28 травня 1980року (том 1 а.с.7). Вказаний будинок був побудований ОСОБА_9 самочинно та не був при його житті оформлений належним чином. У виді виключення вказаний самочинно побудований будинок за рішенням виконкому Ленінського районної ради був залишений за ОСОБА_9 (том 3 а.с.106, 129).

Позивач ОСОБА_2 постійно мешкала в спірному будинку та фактично користувалася ним.

Після смерті ОСОБА_9, його онук ОСОБА_10 продав неоформлений будинок за домашньою угодою ОСОБА_11, що підтверджується розпискою на а.с.291 том 3.

Судова колегія не приймає до уваги твердження апелянта ОСОБА_1, що згідно вказаної розписки ОСОБА_11 отримав право власності на весь будинок, оскільки вказані обставини спростовуються тим, що ОСОБА_11 ніколи не претендував на весь будинок і визнавав право на частину будинку за ОСОБА_2

Так, рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 25 вересня 1992року за № 246 за заявою ОСОБА_11 і ОСОБА_2 про оформлення будинку вирішено:

- залишити з оформленням права власності ОСОБА_2 і ОСОБА_11 по вулиці Генерала Гудовича №4 житловий будинок літера «А, а, а1, а2, а3», сарай літера «В», вбиральні літера «Г»»Е», гараж;

- затвердити акт комісії про прийняття в експлуатацію будинку №4 по вулиці Генерала Гудовича від ОСОБА_2 і ОСОБА_11 літера «А» пл.розм.5,8х9,15м з прибудовами літера «а» пл. розм. 2,68х9,15м, літера «а1» пл. розм. 1,32х2,17м., літера «а2» пл. розм. 1,8х2,9м., літера «а3» пл. розм. 3,5х3,6м., яке складається з двох квартир загальним числом кімнат 2 , житловою площею 37,7кв.м., кухні, коридору, веранди, кладової, санвузла. Також в рішенні вказано направити копію рішення виконкому в ОМБТІ для видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_2 і ОСОБА_11 (том 1 а.с.13-14).

Рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих м. Одеси від 24 грудня 1993року був затверджений розрахунок ідеальних частин співвласників в будинку № 4 по вул. Ген. Гудовича в м. Одесі та визнано право власності за ОСОБА_11 на 16/25 частин будинку, за ОСОБА_2 на 9/25 частин будинку (том 1 а.с.12).

На твердження того, що вищевказані рішення виконкому нібито є незаконними, фіктивними, або скасовані, апелянт ОСОБА_1 не надала жодного доказу. Твердження апелянта ОСОБА_1 відносно цих обставин спростовується тим, що в подальшому ОСОБА_11 саме на підставі вказаних рішень виконкому отримав 03березня 1994року свідоцтво про право особистої власності на 16/25 частин житлового будинку № 4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одесі. Вказані 16/25 частин будинку №4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одесі власник ОСОБА_11 за договором дарування від 19серпня 2003року подарував ОСОБА_1 (том 1 а.с.48). Тобто з цього часу ОСОБА_1 було відомо, що ОСОБА_11 належало на праві власності на підставі вищевказаних рішень та свідоцтва про право власності лише 16/25 частин будинку №4 по вулиці Ген.Гудовича в м. Одесі.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що йому на праві власності належало 16/25 частин будинку №4 по вулиці Ген. Гудовича, а 9/25 частин належало ОСОБА_2, за вказаною адресою він прожив 12років, та у 2003році подарував вказану частину будинку ОСОБА_1Г, оскільки його сусідка ОСОБА_2 зловживала спиртними напоями, скандалила, скоювала крадіжки (том 3 а.с.116-117).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не отримання фактичним власником 9/25 частин будинку ОСОБА_2 на своє імя свідоцтва про право власності на вказану частину ні є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 за ч.1 ст.344 ЦК України.

Частиною 1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду першої або апеляційної інстанції будь-яких доказів на підтвердження свого позову про застосування саме ч. 1 ст.344 ЦК України, як особа яка добросовісно заволоділа чужим майном. Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування стала власником 16/25 частин будинку лише 19 серпня 2003року, а з вказаним позовом звернулася до суду 15 червня 2009року.

Безпідставними є твердження апелянта ОСОБА_1 відносно адреси спірного будинку, оскільки і в рішенні виконкому, і у неодноразових відповідях ОМБТІ та РОН вказано, що домоволодіння розташоване за адресою м. Одеса, вул.Ген. Гудовича №4, раніше мало адреси: м. Одеса, вул. Оренбурзька, 4 та вул.Мирна, 29 (а.с.307 том 3). На підставі технічного паспорта користувачем будинку №4 по вул. Ген. Гудовича (колишня Оренбурзька, буд. 4 та Мирна, буд. 29) є ОСОБА_2

Доводи апелянта ОСОБА_1 відносно того, що ОСОБА_2 нібито не проживала в будинку з 1980року спростовуються довідкою від 06 червня 2005р. ОСНКМ «Крива Балка», рішеннями виконкому Ленінської ради, Суворовської райради народних депутатів, та поясненнями сусіда ОСОБА_11, який з 1980року до 2003року мешкав в будинку з ОСОБА_2, та сумісно з нею вирішував у відповідних органах питання, повязані з оформленням права власності за кожним на відповідні частині будинку, саме за ним на 16/25 частин будинку та за ОСОБА_12 на 9/25 частин будинку.

Судова колегія не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що вказаний будинок нібито побудований після пожежі, колишнім власником ОСОБА_11, що 9/25 частин будинку є «безгоспною», оскільки ніяких доказів вказаним твердженням не надано.

Твердження апелянта ОСОБА_1 відносно того, що 9/25 частин будинку №4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одесі належать їй на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2004року спростовуються довідкою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2005року за №34210, що відповідно до реєстрації цивільних справ у Суворовському районному суді м. Одеси, справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку по вул. Ген. Гудовича, буд. 4 в м. Одесі не розглядалась, а за № 2-594/04 зареєстрована зовсім інша цивільна справа.

За фактом підробки зазначеного рішення суду прокуратурою Суворовського району міста Одеси порушена кримінальна справа, в рамках якої згідно технічної експертизи №150 від 21 лютого 2007р. та почеркознавчої експертизи №152 від 21 лютого 2007р. встановлено, що відтиски печаті та підписи й рукописний текст на рішенні № 2-594/04 Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2004р. нанесено за допомогою кольорової множительної техніки в даному випадку струйного кольорового принтеру для персонального комп'ютеру.

Крім того, з постанови про порушення кримінальної справи від 31.03.2009року вбачається, що згідно даних КП «ОМБТІ та РОН» реєстрація домоволодіння за адресою: місто Одеса, вул. Генерала Гудовича, 4 анульовано (а.с.63-64 том 3).

Згідно відповіді СУ ГУМВС України в Одеської області слідчі дії по вищевказаній справі, а також по справі відносно ОСОБА_4 проводяться до цього часу.

Вищевказані обставини відносно того, що рішення суду від 07 березня 2004року є фіктивним, не були спростовані апелянтом ОСОБА_1

Судова колегія, звертає увагу на протиріччя, допущені з боку позивача ОСОБА_1 відносно того, що вона стверджувала, що їй на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2004року нібито належить 9/25 частин будинку №4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одеси, і в цей же час вона 15 червня 2009року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила в порядку ст.344 ЦК України визнати за нею (ОСОБА_1Г.) право власності на 9/25 частин будинку №4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одесі, посилаючись на те, що ОСОБА_6 не оформила на своє ім'я цю частину будинку з 1980р. і ця частина будинку виявилася фактично безгосподарною, вигоріла при пожежі, тому вона згідно права набувальної давності набула право на цю частину будинку (том 3 а.с.1-2, 6-8). Тому дії ОСОБА_1 по заявленому позову за ч.1 ст.344 ЦК України, якщо на її думку їй вже належить спірна частина будинку на підставі рішення суду від 07 березня 2004року є незрозумілими та не поступовими.

Суд першої інстанції вірно визнав, що ОСОБА_13 незаконно та безпідставно наполягає на праві власності на 9/25 частини спірного домоволодіння за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2004р.

Відносно спірного будинку також було незаконне рішення Третейського суду від 18липня 2005року № ТС-32-П/2005 про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності на будинок за ОСОБА_4, яке було скасовано як незаконне ухвалою Постійно діючого Третейського суду від 15 червня 2006року.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволені позову.

Рішенням суду від 12 квітня 2010р. позивача ОСОБА_2 було оголошено померлою. Позивач ОСОБА_3, як правоприємник належним чином вступив до участі в даній справи та своєчасно подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після померлої сестри ОСОБА_2, але у звязку з відсутністю на імя ОСОБА_2 документів на право власності на спірну частину будинку, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після визнаної померлою ОСОБА_2

Суд першої інстанції обґрунтовано на підставі вищевикладених доказів встановив факт, що ОСОБА_2 належало на праві власності 9/25 частин домоволодіння №4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одесі, правильно визнав за ОСОБА_3 право власності на 9/25 частин домоволодіння №4 по вулиці Ген. Гудовича в м. Одесі в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_2

Судова колегія, не приймає до уваги доводи апеляційної скарги Одеської міської ради відносно того, що суду першої інстанції необхідно було застосувати вимоги ст.376 ЦК України, у звязку з тим, що вказаний будинок було побудовано самочинно, не лише з вищевикладених доказів про прийняття вказаного будинку до експлуатації за відповідними рішеннями ради, а і з тих підстав, що співвласник ОСОБА_11 отримав на 16/25 частин вказаного будинку на законних підставах свідоцтво про право власності, та в подальшому на законних підставах подарував вказану частину іншому власнику.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції та апеляційної інстанції обґрунтованих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційні скарги Одеської міської ради і ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2011р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Сидоренко І.П.

Судді Сєвєрова Є.С.

ОСОБА_14.