Справа № 2-202911
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

18.12.2012 Фрунзенський районний суд
м. Харкова в складі: судді Тарасенко
Л.М., при секретарях Ільюта А.С.,
Власової Ю.Ю. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального закладу охорони здоров»я
«Обласна база спеціального медичного
постачання», третя особа: директор
Комунального закладу охорони здоров»я
«Обласна база спеціального медичного
постачання»Антонов Ігор Олексійович
про скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 26 липня 2011 року звернувся
до суду з позовною заявою до
Комунального закладу охорони здоров»я
«Обласна база спеціального медичного
постачання»про скасування наказу № 49к
від 8 червня 2011 року про його
звільнення з роботи за прогули, про
поновлення на роботі на посаді
завідуючого медичним складом № 1099 в м.
Чугуєві, а також про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 8 червня 2011 року.

В подальшому позивач
неодноразово уточнював позовні вимоги
і з урахуванням уточнень просив
скасувати наказ про його звільнення №
49к від 8 червня 2011 року, поновити його на
роботі в займаній посаді завідуючого
медичним складом № 1099 в м. Чугуєві,
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
моменту звільнення у розмірі 23664 грив.
та стягнути моральну шкоду у розмірі
15000 грив.

Позивач посилається на те, що з 1
червня 2010 року працював в Комунальному
закладі охорони здоров»я «Обласна база
спеціального медичного постачання»на
посаді завідуючого медичним складом №
1099 в м. Чугуєві. Наказом № 49к від 8
червня 2011 року директора Комунального
закладу охорони здоров»я «Обласна база
спеціального медичного постачання»
Антонова І.О., був звільнений з посади
згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, нібито за
відсутність на робочому місці 6 червня
та 7 червня 2011 року. Вважає звільнення
незаконне, оскільки не було погоджено з
профспілковою організацією.

Крім того, згідно наказу № 35к від 5
квітня 2011 року він знаходився у
тарифній відпустці з 14 квітня по 14
травня 2011 року, але захворів, йому
видано лист непрацездатності з 11
травня по 3 червня 2011 року. Оскільки в
період відпустці хворів чотири дні та
саме на цей час мала бути продовжена
тарифна відпустка і таким чином
повинен бути на роботі 8 червня 2011 року.

6 червня та 7 червня 2011 року не міг
бути на роботі також з поважних причин,
був викликаний до Чугуївського РВ
ГУМВС України в Харківській області.

Вважає, що був звільнений
незаконно, в зв»язку з чим просив
стягнути 23664 грив. середній заробіток
за час вимушеного прогулу з листопада
2011 року.

Своїми діями відповідач задав
йому моральну шкоду, яку оцінює в 15000
грив. і просить стягнути, оскільки
вважає себе приниженим, ображеним
несправедливо. Після звільнення
постійно хворіє, страждає.

У судовому засіданні позивач,
його представник підтримали позовні
вимоги, просили задовольнити.

Представник відповідача, третя
особа Антонов І.О. позов не визнали. У
судовому засіданні просили відмовити в
задоволенні позову, ОСОБА_1 був
звільнений за прогул, оскільки не
вийшов на роботу 6 червня та 7 червня 2011
року. Позивач повинен був узгодити з
директором продовження відпустки,
оскільки хворів в час коли знаходився в
тарифній відпустці. Крім того,
позивачем був пропущений місячний
строк для звернення до суду з позовом
про поновлення на роботі.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
представника позивача, третьої особи,
свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши
матеріали справи, вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

У судовому засіданні встановлено
наступне.

ОСОБА_1 згідно наказу «50к від 1
червня 2010 року був прийнятий на посаду
завідуючого складам № 1099 м. Чугуєв,
Комунального закладу охорони здоров»я
«Обласна база спеціального медичного
постачання».

З 14 квітня по 14 травня 2011 року
позивачу була надана тарифна
відпустка, відповідно наказу № 35к від 6
квітня 2011 року.

В період відпустки ОСОБА_1
захворів, про що свідчать листи
непрацездатності, з 11 травня по 22
травня 2011 року, з 23 травня по 2 червня 2011
року, з 3 червня по 4 червня 2011 року.

Як вважає позивач, в зв»язку з
хворобою мала бути подовжена тарифна
відпустка і таким чином повинен бути на
роботі 8 червня 2011 року.

Відповідно до ст.. 11 Закону
України «Про відпустки», щорічна
відпустка повинна бути перенесена на
інший період або продовжена у разі
тимчасової непрацездатності
працівника, засвідченої у
встановленому порядку.

Частиною 4 ст. 11 Закону України
«Про відпустки»у разі перенесення
відпустки новий термін його надання
встановлюється між згодою працівника і
власника, або уповноваженим ним органу.

Як встановлено, у судовому
засіданні згоди між сторонами про
продовження відпустки ОСОБА_1 не було.
Позивач не звертався до адміністрації
із заявою про продовження відпустки.

Згідно актів від 6 червня 2011 року
та від 7 червня 2011 року, складеною
комісією, позивач був відсутній на
роботі на протязі робочих днів.

Свідки, які допитані в судовому
засіданні -ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 -робітники складу № 1099,
підтвердили факт того, що завідуючий
ОСОБА_1 був відсутній на роботі цілий
день 6 червня та 7 червня 2011 року.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_4 пояснили,
що ОСОБА_1 було пропоноване надати
письмові пояснення про його
відсутність на роботі 6 та 7 червня 2011
року, але він відмовився надати
пояснення і в зв»язку з чим був
складений акт.

Згідно п.4 ч 1 ст. 40 КЗУпП, трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником, або уповноваженим ним
органом лише у випадках: прогулу ( в
тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

Як встановлено, позивач 6 та 7
червня 2011 року на протязі робочих днів
був відсутній на роботі і таким чином
скоїв прогул.

Відповідно до п. 24 Постанови
Пленуму Верхового суду України № 9 від 6
листопада із змінами, внесеними згідно
з Постановами Пленуму Верхового суду
України № 4 від 1 квітня 1994 року, № 18 від
26 жовтня 1995 року, № 15 від 25 травня 1998
року, при розгляді позовів про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за п.4 ст. 40 КЗУпП, суди повинні виходити
з того, що передбаченим цією нормою
закону прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин (наприклад, у зв»язку з
поміщенням до медвитверезника,
самовільно використання без
погодженням з власником або
уповноваженим ним органом днів
відгулів, чергової відпустки,
залишення роботи до закінчення строку
трудового договору чи строку, який
працівник зобов»язаний пропрацювати
за призначенням після закінчення
вищого чи середнього спеціального
учбового закладу).

Позовні вимоги про стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу у розмірі 23664 грив.
не підлягають задоволенню, оскільки
відсутні підстави для поновлення на
роботі ОСОБА_1

Згідно ч 1 ст. 237-1 КЗУпП
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв»язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Суд вважає, позивачем не
доведено, що діями відповідача йому
заподіяні моральні страждання.

У відповідності до ч 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Позивач просить поновити
процесуальний строк на подання позову
про поновлення на роботі, оскільки
пропустив його з поважних причин, а
саме: не має юридичної освіти, після
звільнення 8 червня 2011 року звертався
зі скаргами в вищестоящі інстанції.

У відповідності до ч 1 ст. 233 КЗУпП,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного суду в
тримісячний строк, з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення -в місячний строк.

Позивач був звільнений 8 червня 2011
року, звернувся до суду з позовною
заявою про поновлення на роботі -26
липня 2011 року.

Суд вважає, ОСОБА_1 пропустив
строк для звернення з позовом про
поновлення на роботі.

Зазначені позивачем причини про
те, що не має юридичної освіти та
бажання вирішити спір шляхом звернення
до начальника Головного управляння
охорони здоров»я, суд не може прийняти
до уваги.

В своїй заяві ОСОБА_1 вказав, що ще
8 червня 2011 року він звернувся до
Харківської правозахисної групи з
проханням надати правову допомогу у
справі про поновлення на роботі.

Таким чином, позивач, мав час для
своєчасного звернення до суду з
позовом про поновлення на роботі.

На підставі викладеного,
керуючись ст..ст. 80, п.4 ст.40, 233 КЗУпП,
ст..ст. 11, 12 Закону України «Про
відпустки», Постанови Пленуму
Верхового суду України № 9 від 6
листопада 1992 року зі змінами «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», ст..ст. 10,11,60, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України,

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних
вимог до Комунального закладу охорони
здоров»я «Обласна база спеціального
медичного постачання» про скасування
наказу № 49к від 8 червня 2011 року про
звільнення , поновлення на роботі на
посаді завідуючого медичним складом №
1099 м. Чугуєва Комунального закладу
охорони здоров»я «Обласна база
спеціального медичного постачання»,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у розмірі 23664 грив.
та стягнення моральної шкоди у розмірі
15000 грив. -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя -