Номер провадження: 22-ц/1590/6468/12
Головуючий у першій інстанції Петренко
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2012 року,

встановила:

У серпні 2011 р. ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому вказав, що він проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Квартира). Вказана квартира була придбана на імя його тестя - ОСОБА_5. 1/3 частина вартості квартири була оплачена ОСОБА_6, решта за рахунок банківського кредиту, оформленого на ОСОБА_5, але який сплачувався ним. Квитанції про сплату кредиту було викрадено ОСОБА_5. Фактично квартира була придбана для його сімї, однак не була оформлена на них через те, що його родина не мала можливості оформити кредит на себе, а ОСОБА_5 є підприємцем, мав відповідні доходи.

06.12.06 р. ОСОБА_5 видав на нього та його жінку безстрокову довіреність на користування та управління квартирою. 11.05.07 р. він уклав з ним договір найму квартири. В серпні 2010 р. без його відома та згоди було знято з реєстрації у квартирі його жінку та доньку. З кінця серпня 2010 р. він не може попасти до квартири, оскільки двері зачинені. Відчинити їх він не зміг, тому що були замінені замки.

Як стало йому відомо, 19.08.10 р. ОСОБА_5 продав квартиру ОСОБА_4. Вселившись у квартиру остання створює йому перешкоди у користуванні квартирою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 41, 55 Конституції України, ст. 391 ЦК, просив: 1) вселити його в квартиру; 2) зобовязати ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні належної йому на праві приватної власності квартири

ОСОБА_4, не визнавши позов ОСОБА_3, у лютому 2012 р. звернулася з вищевказаним зустрічним позовом, в якому вказала, що за договором купівлі-продажу вона придбала у ОСОБА_5 спірну квартиру. Після придбання квартири всі колишні її мешканці, окрім ОСОБА_3, виселилися з квартири. Останній залишився перебувати на реєстраційному обліку в квартирі, чим перешкоджає їй у здійсненні права користування та розпорядження належним їй майном.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 386, 391 ЦК, ст. ст. 71, 72 ЖК, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання на Україні», просила зобовязати ОСОБА_3 не чинити їй перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири.

Позивач в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Представник відповідачки в судовому засіданні первісний позов не визнав, наполягав на задоволенні зустрічного позову

Представник третьої особи - Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в судовому засіданні вважав необхідним в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 відмовити за його необґрунтованості. Зустрічний позов вважав таким, що підлягає задоволенню тільки в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.04.12 р. у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено повністю. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 23 в будинку № 10 по вул. Генерала Петрова в м. Одесі. В решті вимог зустрічного позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 107,30 грн. витрат по сплаті судового збору. Встановлено порядок виконання цього рішення суду відповідно до якого це рішення у разі набрання законної сили є підставо для Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області для зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову, яким вселити його в квартиру АДРЕСА_2. Зобовязати ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні належною ОСОБА_3 на праві приватної власності квартирою № 23 по вул. Генерала Петрова, буд. 10 в м. Одесі. У задоволенні зустрічного позову відмовити. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального (ст. 47 Конституції України, ст. 64 ЖК, ст. 403 ЦК) та процесуального (ст. ст. 11, 15, 57, 58, 179, 215 ЦПК) права.

ОСОБА_4 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. В судовому засіданні її представник вважала необхідним апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість скарги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу треба відхилити за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 мешкав у спірній квартирі та з дозволу колишнього власника оформив реєстрацію у квартирі. На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.08.10 р. спірна квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_4. Остання вселилася у квартиру, оформила свою реєстрацію в ній. Сімя ОСОБА_3 розпалася, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.10.10 р. шлюб між подружжям розірваний. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.01.10 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.04.11 р., ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні його позову про визнання недійсним укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу спірної квартири. Посилання ОСОБА_3 про його право власності на квартиру не доведені. ОСОБА_3 будь-якого відношення до спірної квартири не має, крім перебування на реєстраційному обліку в ній (а. с. 71 - 73).

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту права власності.

За правилами, передбаченими ст. 405 ЦК член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом.

Наявність правовідносин між сторонами щодо захисту права власності встановлено, висновки щодо обставин справи зроблені судом першої інстанції на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів: - довідки КП «ЖКС «Вузівський» від 06.09.10 р. (а. с. 5) та паспорту ОСОБА_7 (а. с. 6) про реєстрацію ОСОБА_3 у спірній квартирі; - рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.04.11 р. (а. с. 21); - ухвали апеляційного суду Одеської області від 06.07.11 р. (а. с. 22 24); - рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.01.10 р. (а. с. 55 56); - ухвали апеляційного суду Одеської області від 12.04.11 р. (а. с. 27 29).

Доводи апелянта щодо наявності у нього права власності на спірну квартиру є суперечливими і недоведеними. Спочатку він посилається про наявність у нього права власності на спірну квартиру, а потім вказує на укладання з ОСОБА_5 договору найму квартири. Однак, ці доводи будь-якими доказами не підтверджені (ст. 11 ЦПК). Інші доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є неспроможними, оскільки вони не засновані на законі.

За вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та діючому законодавству. Апелянт не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів, які б спростовували висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні його позову. Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, воні не засновані на законі, а тому є неспроможними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, прийняв рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно зясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішення суду є справедливим, законним та обґрунтованим, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: А. П. Заїкін

Судді: А. Є. Федорова

ОСОБА_2