Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2012 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі :

Головуючого -судді - Гуденко О.А.,

при секретарі -Кузема А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представників відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідачів спірної
С.М. та ОСОБА_5 та їх представника
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_2,
ОСОБА_1 до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про усунення
порушень в користуванні житловою
квартирою та виселення, -

ВСТАНОВИВ :

23 лютого 2012 року позивачі звернулися
до суду з позовом до відповідачів, в
якому просили усунути перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1, яка
знаходиться у їх спільній частковій
власності, шляхом виселення
відповідачів без надання їм іншого
житлового приміщення та зняти
відповідачів з реєстраційного обліку.
В обґрунтування позовних вимог
позивачі посилалися на те, що
відповідачі є колишніми членами сімї
одного зі співвласників квартири -

ОСОБА_1. Шлюб між ними розірвано в 2010
році, з тих пір ОСОБА_1 в квартирі не
проживає, оскільки не може приживати в
одній кімнаті з колишньою дружиною.

Позивач ОСОБА_1 та представники ОСОБА_2
у судовому засідання підтримали
позовні вимоги та просили суд їх
задовольнити. Суду пояснили, що на
теперішній час ОСОБА_2 та ОСОБА_9 як люди
похилого віку проживають в різних
кімнатах, третя кімната, яку займають
відповідачі, потрібна для проживання
іншого співвласника квартири - їх сина
ОСОБА_7, який потребує житла і має намір
вселитися зі своєю дружиною для того,
щоб допомагати батькам. ОСОБА_1
подарував свою частку квартири
батькові і відповідачі вже не є членами
сім'ї власника квартири. Між ОСОБА_10
і ОСОБА_3 та відповідачами склалися
неприязнені відносини, протягом 2011
року їх неодноразово попереджали, що
вони повинні погасити борг за
комунальні послуги, а також підшукати
собі нове житло. Але в добровільному
порядку відповідачі виселитися та
знятися з реєстраційного обліку не
бажають.

Відповідачі та їх представник у
судовому засіданні проти позову
заперечували, посилаючись на
законність свого вселення та прописки
в спірній квартирі за згодою всіх
співвласників. На теперішній час вони
отримують мінімальну заробітну плату ,
ніякого іншого житла не мають, не мають
і можливості придбати або наймати
власне житло. Вони проживають у
найменшій кімнаті, правил співжиття не
порушують, перешкод іншим
співвласникам у користуванні
квартирою не чинять, а у ОСОБА_7 є інше
житло і проживання у спірній квартирі
він не потребує.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, вивчивши матеріали
справи, судом встановлені наступні
факти і відповідні ним правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи,
13.04.1978 р. ОСОБА_10 на смію, яка складалася
з чотирьох осіб (дружина ОСОБА_9 та сини
ОСОБА_11, та ОСОБА_12.) отримав квартиру
АДРЕСА_1. Згідно Свідоцтва про право
власності на житло від 06.01.1999 р. ,
вказана квартира передана у власність
ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_1 по 13 частці
кожному.

24 грудня 1999 року відповідачка уклала
шлюб з ОСОБА_12.

Згідно Довідки про склад сімї, у
вказаній квартирі зареєстровані
ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_3 , син
ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_13 -з 14.06.2001 р.
та її син ОСОБА_5, з 07.04.2005 року.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 07.10.2010 року шлюб між
ОСОБА_8 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до Довідки КП ММБТІ від
21.06.2012 року за відповідачами власність
на нерухоме майно не зареєстрована.

08 жовтня 2011 року ОСОБА_9 подарувала
ОСОБА_7 13 частку квартири АДРЕСА_1.

27 липня 2012 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2
13 частку квартири АДРЕСА_1. Згідно
Довідки про склад сімї від 12.09.2012 р., у
трикімнатній квартирі АДРЕСА_2
зареєстровані ОСОБА_7, його дружина
ОСОБА_11, син ОСОБА_14, донька ОСОБА_15,
онука ОСОБА_16

Згідно Довідки про склад сімї , у
спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2,
його дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_1,
відповідачка ОСОБА_13 -з 14.06.2001 р. та її
син ОСОБА_5, з 07.04.2005 року.

Відповідно до технічного паспорту на
вказану квартиру та пояснень сторін, в
квартирі є дві ізольовані житлові
кімнати, площею 12, 9 кв.м. ( займають
відповідачі), площею 17,2 кв.м. (займає
ОСОБА_2.), та одна прохідна житлова
кімната, площею 17, 4 кв.м., яку займає
ОСОБА_9

12 березня 2011 року та 06 травня 2011 року на
адресу відповідачки всіма
співвласниками квартири надсилалися
вимоги про необхідність сплати
заборгованість по комунальним
послугам та попередження про
необхідність тієї частини квартири,
яку вона займає, для проживання
власнику квартири ОСОБА_1 і
необхідність в зв'язку з цим підшукати
собі нове житло протягом трьох місяців
і наступне розірвання договору найму.

Так, судом встановлено, що відповідачі
набули право користування житловим
приміщенням, як члени сім'ї
попереднього власника -ОСОБА_1, ніякого
договору найму житлового приміщення
між власниками квартири та
відповідачами укладено не було.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
та 321 ЦК України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Згідно ст. ст. 150, 155 Житлового кодексу
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Жилі будинки
(квартири), що є у приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено право
користування жилим будинком
(квартирою).

Статтею 317 ЦК України передбачено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст.
319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку
визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд. У
випадку порушення його прав, не
пов'язаного з позбавленням права
власності, власник має право вимагати
усунення перешкод у користуванні.

В разі, коли такі перешкоди полягають у
неправомірному користуванні житлом
власника, або іншим належним йому
приміщенням для цілей проживання,
останній вправі, відповідно до
положень житлового законодавства,
вимагати виселення із належного йому
приміщення.

Отже, зі змісту наведених норм
законів, випливає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,
які в установленому законом порядку
набули право власності на спірну
квартиру, мають право вимагати
усунення перешкод та виселення з цього
приміщення членів сім'ї попереднього
власника, в якості яких і проживають в
спірній квартирі відповідачі і
порушують їх права та законні інтереси,
як власників на свій розсуд володіти,
користуватись і розпоряджатись
належним майном.

Суд вважає, що позивачі довели суду
свою потребу у користуванні займаним
відповідачами житловим приміщенням
для власного проживання, а саме
створення дорослими дітьми ОСОБА_1
власних сімей і необхідністю проживати
разом з пристарілими батьками для
надання їм допомоги у побуті (згідно
медичної довідки від 12.09.2012 року ОСОБА_9
перенесла оперативне втручання).

Також суд виходить з того, що будь-яких
доказів про те, що між позивачами як
наймодавцями, та відповідачами, як
наймачами, було укладено договір найму
на невизначений строк, як того
вимагають положення ст. ст. 810, 811 ЦК
України, матеріали справи не містять.

За такого, відповідачі не набули
самостійного права користування
житлом, яке належить іншій особі, а тому
мають статус тимчасових мешканців.

Правовий статус тимчасових мешканців
жилих приміщень не залежить від виду
житлового фонду, а тому до спірних
правовідносин можуть застосовуватись
за аналогією закону норми права, які
регулюють подібні за змістом житлові
правовідносини, а саме ст. 98 ЖК України.

Таким чином, відповідачі, як тимчасові
мешканці житлового приміщення, яке
належить позивачу, підлягає виселенню
без надання іншого жилого приміщення,
відповідно до ст. 98 ЖК України.
Вирішення спору за правилами ст. 98 ЖК
України не є виходом за межі позову,
оскільки підставами позову є фактичні
обставини, які зазначає позивач, а не
норма, на яку він посилається.

При цьому суд не може прийняти до уваги
заперечення відповідачів про те, що
вони через низькі заробітки не можуть
придбати собі власне житло чи
винаймати житлове приміщення, оскільки
вони не мають правового значення.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1, то
оскільки він на час вирішення справи
втратив право власності на частку в
спірній квартирі у задоволенні
позовних вимог в цій частині слід
відмовити.

Вимоги позивачів щодо зняття з
реєстраційного обліку задоволенню не
підлягають, оскільки є зайвими. Так,
зняття особи з реєстраційного обліку є
адміністративними повноваженнями
відповідного державного органу, які
встановлені Законом України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні».

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Також, на підставі ст.. 217 ЦПК України,
суд враховуючи обставини справи,
вважає за можливе надати відстрочку
виконання рішення строком на три
місяці для надання відповідачам
можливості підшукати собі інше житло.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК
України, ст. 98, 150, 155 ЖК України, ст. ст. 10,
57-58, 60, 88, 169, 208-209, 212-215, 218, ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_8,
ОСОБА_5 про усунення порушень в
користуванні житловою квартирою та
виселення - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_8 та ОСОБА_5 з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

Стягнути на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з
ОСОБА_13 та ОСОБА_5 по 53 грн. 65 коп.
судового збору з кожного.

В задоволенні позову в частині
позовних вимог ОСОБА_1 -відмовити.

В задоволенні позовних вимог про
зняття відповідачів з реєстраційного
обліку -відмовити.

Надати відстрочку виконання рішення
суду строком на три місяці з часу
набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом 10 днів після проголошення
рішення.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва
Гуденко О.А.