Справа № 1412/2817/12
Провадження № 2/1412/3266/12
РІШЕННЯ

Іменем України

20.09.2012 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Андрощука В.В.

при секретарі Забродській Г.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

22.03.2012р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі Банк) про визнання кредитного договору №6166440 від 11.03.2008р. недійсним.

В заяві позивач зазначив, що 11.03.2008р. між ним та Банком укладений кредитний договір №6166440 на суму 300000,00 доларів США. В момент його вчинення відповідачем порушені вимоги законів України, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. При цьому вказував, що кредитний договір укладений під впливом омани з боку відповідача щодо обставин, які мають істотне значення, а саме умов надання кредиту, фактичної вартості суми кредиту, графіка його погашення. В результаті порушення Банком ст..11, 15, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», він позивач, прийняв для себе невигідні умови кредитного договору. Посилаючись на те, що як в процесі укладання так і під час виконання кредитного договору , Банком порушено Закон України «Про захист прав споживачів», вимоги Цивільного Кодексу України, Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Стверджувала, що кредитний договір між сторонами було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема не зазначені умови, які законодавством, визначені як істотні для кредитних договорів, чим порушені права позивача як споживача фінансових послуг, умови договору не містять детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, відповідач не надав позивачу повної інформації про умови кредитування, що необхідно для прийняття свідомого і обміркованого рішення щодо укладання кредитного договору.

Представник відповідача позов ОСОБА_3 не визнав і просив відмовити у його задоволенні за необґрунтованістю та безпідставністю. Стверджував, що кредитний договір з відповідачем був укладений при повній відповідності до вимог чинного законодавства. Звертав увагу суду, що подання позову про визнання недійсності кредитного договору є ухиленням від виконання своїх зобовязань і законних вимог кредитора що до повернення суми кредиту.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 11.03.2008р. між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (нині - Публічне акціонерне товариство) , від імені якого діє Керуючий філією ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» в м.Миколаєві ОСОБА_4 на підставі Положення про філію та довіреності №299, посвідченої приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу від 30.01.2007р. укладено кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязався надати позивачу кредит у розмірі 300000,00 дол.США., а позивач зобовязався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та повернути кредит Банку у порядку та строки, визначені кредитним договором.

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Нормами ст. 627 ЦК передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із змісту договору, він підписаний сторонами, що свідчить про те, що ОСОБА_3 був ознайомлений з умовами договору та погодився зі змістом прав та обовязків кожної із сторін, оскільки згідно Договору підписанням даного договору позичальник підтвердив свою здатність виконувати його умови.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Суд констатує на підставі наданих доказів, що банк виконав свої зобовязання, та надав обумовлену суму кредиту, а відповідач ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за кредитним договором не виконав.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, що виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типу відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору, тощо, які передують укладанню договору.

Після укладання договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання укладеного між Банком та ОСОБА_3 кредитного договору цей закон, на який посилається ОСОБА_3 не може застосовуватися.

Положення чинного законодавства, на які посилаються позивач, як на підставу своїх вимог є загальними правовими нормами, які застосовуються до правовідносин. Оскільки банк є фінансовою установою, діяльність якої регулюють спеціальні правові норми, до відносин між банком та позичальником також необхідно застосовувати спеціальні правові норми , спеціальні правила, які регулюють відносини між банком, як фінансовою установою та позичальником.

Крім того не заслуговують на увагу посилання позивача про те, що кредитний договір укладений з порушенням Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007р. №168. Так, згідно додатку №2 до кредитного договору (наданий представником відповідача), який підписаний позивачем, позичальнику позивачу була надана інформація про умови та сукупну вартість кредиту, а саме: умови надання кредиту; послуги банку, що повязані з наданням кредиту; послуги третіх осіб, що повязані з наданням кредиту; обєкт нерухомості, що передається в іпотеку у забезпечення зобовязань позичальнику за кредитом; послуги третіх осіб, що повязані з передачею в іпотеку обєкта нерухомості; графік платежів за кредитом та повязаними з ними послугами.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору є безпідставними, ґрунтуються на невірному (помилковому) тлумаченні законодавства України, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6,10,18, 211-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, встановленному ст.ст. 294-296 ЦПК України.

СУДДЯ: В.В.Андрощук