Справа № 2-5346/11 Провадження № 22-ц/0290/2032/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 34 Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2012 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Голоти Л.О., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Сніжко О.А.,

за участю представника відповідача, апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про

відшкодування шкоди, завданої внаслідок шляхово-транспортної при-

годи,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 квітня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

08 грудня 2011 року ОСОБА_4 звернувся в Ленінський районний суд м. Вінниці з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок шляхово-транспортної пригоди ( а. с. 1 ). Позов мотивований тим, що в жовтні 2011 року в м. Вінниці по вул. Лебединського сталася шляхово-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілем, належним відповідачу, під керуванням ОСОБА_5, було вчинено наїзд ззаду на автомобіль позивача під його ж керуванням. Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 19.10.2011 року винним у ШТП визнано ОСОБА_5 ОСОБА_4 просив відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 29650,71 гривень, моральну шкоду, яку оцінив у 2000,00 гривень.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 лютого 2012 року (а. с. 44) до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_5

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 квітня 2012 року ( а. с.64-67 ) позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 29650,71 гривень матеріальної шкоди, 2000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 травня 2012 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення цього ж суду від 02 квітня 2012 року залишено без задоволення ( а. с. 87 ).

Не погоджуючись з ухваленим заочним рішенням у справі, відповідач ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку ( а. с. 90-94 ), просить оскаржуване судове рішення скасувати, в позові ОСОБА_4 до нього відмовити в повному обсязі. Апелянт вважає судове рішення від 02 квітня 2012 року незаконним, необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по скарзі представника апелянта ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, наявні в ній, в їх сукупності, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне зясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Заочне рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Ухвалюючи 02 квітня 2012 року оскаржуване заочне рішення без участі в судовому засіданні відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, відмовляючи відповідачу 29 травня 2012 року у перегляді цього заочного рішення, суд першої інстанції допустив такі порушення норм матеріального і процесуального права, що слугують обовязковою підставою для скасування цього рішення з ухваленням нового про відмову у позові.

Судом не повно зясовані обставини, що мають значення для справи, обставини, які суд вважав встановленими, не віднайшли своєї доведеності в суді на виконання положень ст. 212 ЦПК України.

У звязку з відсутністю в матеріалах справи доказів щодо належності пош-кодженого в шляхово-транспортній пригоді 07 жовтня 2011 року автомобіля «Опель», н/з НОМЕР_1, зокрема, що його власником є позивач ОСОБА_4, на запит апеляційного суду 23 липня 2012 року з управління ДАІ УМВС України у Вінницькій області надійшла відповідь за № 9/8882, з якої вбачається, що власником цього транспортного засобу є ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Тернополя.

Частиною першою статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки ОСОБА_4 не є власником рухомого майна, якому завдано шкоду, то його права, свободи чи інтереси в даному випадку не є порушеними. Заявлений ОСОБА_4 позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок шляхово-транспортної пригоди 07 жовтня 2011 року є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання, утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом першої інстанції також не було встановлено, яка особа на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом, що керувався водієм ОСОБА_5, визнаним винним в шляхово-транспортній пригоді 07 жовтня 2011 року. Вина відповідача ОСОБА_2 у спричиненні шкоди саме ОСОБА_4 не доведена, належними і допуститими доказами не обгрунтовується.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 309 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи 02 квітня 2012 року заочне рішення про задоволення позову ОСОБА_4, не встановив дійсних, наявних правовідносин між сторонами у справі, не дослідив, не оцінив повно та всебічно фактичні обставини у справі, не сприяв сторонам у добутті необхідних для правильного вирішення справи доказів. Таке судове рішення не може визнаватися законним і обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 квітня 2012 року скасувати.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок шляхово-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 205,30 гривень сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:

Судді: