Справа № 2/519/94/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2012 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйов О.Л.,

при секретарі Рояновій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної вчиненням насильства в родинні, створенні перешкод у користуванні житлом та пошкодженням особистих речей. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що у провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області відносно відповідача знаходилась справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.1 КУпАП, у якій вона була визнана потерпілою. Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 10 травня 2011 року провадження по справі закрито за спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності, але під час розгляду протоколу судом встановлено спричинення моральної шкоди здоровю ОСОБА_1 та їх малолітньому сину ОСОБА_3. Насиллям в родині, яке позначилось у незаконному позбавленні можливості доступу до житла, та створенні штучних перешкод у користуванні ним, позивачка вважає, що їй було спричинене моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Під час судового слідства, позовні вимоги ОСОБА_1 були уточненні, за якими остання просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000 грн. та судові витрати. Вимоги про стягнення матеріального шкоди позивачкою залишенні без розгляду.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та дали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснили, що матеріальний стан відповідача дозволяє відшкодувати шкоду саме в такому розмірі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Заперечуючи проти позову вказав, що не створював жодних перешкод у використанні позивачкою квартири. Остання за умов конфліктів, які періодично виникали під час їх спільного життя, самостійно залишила помешкання забравши дитину з собою. Враховуючи наявність спору по розділ спільного майна подружжя, з метою виключення можливості позивачки та її батьків розукомплектувати квартиру, він змінив замки. В подальшому за рішенням суду про вселення позивачки до квартири, надав ключі, але остання до квартири не переїхала, а лише демонтувала побутову техніку та між кімнатні двері. Зазначеними діями позивачки, квартира приведена у непридатний для використання стан, в який на теперішній час сторони не проживають. Вважає, що його діями жодної шкоди позивачки спричинено не було, у звязку з чим у задоволенні позову просив відмовити.

Допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали суду свідчення стосовно обставин спільного життя подружжя, та на переконання суду їх свідчення з урахуванням предмету доказування факту спричинення моральних страждань, не можуть бути доказовою базою спричинення моральної шкоди позивачці по справі.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, й дійшов такого висновку з таких підстав.

Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 10 травня 2011 року провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито у звязку із спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності. За обставинами встановленими судом при розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлено, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173 КУпАП, оскільки він умисно позбавив свою дружину ОСОБА_1 та їх сина ОСОБА_3 житла та одягу, на які постраждали мали передбачене законом право. Його дії нанесли моральну шкоду здоровю ОСОБА_1 та їх сину ОСОБА_3.

Відповідно до вимог ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно розяснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарський,або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляд і інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обовязок по відшкодуванню заподіяної позивачці моральної шкоди має бути покладений на ОСОБА_2, оскільки факт спричинення моральної шкоди позивачці, який знаходиться у прямому причинно-наслідковому звязку з діями відповідача встановлено вищезазначеною постановою суду.

Визначаючи розмір відшкодування суд враховує глибину моральних страждань позивачки, настання негативних наслідків для здоровя.

Виходячи з вимог справедливості та розумності, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 500 гривен, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2, оскільки факт її спричинення судом встановлений, з урахуванням обставин вчинення правопорушення, особи ОСОБА_2 та його ставлення до вчиненого. В решті частини позову слід відмовити, у звязку з недоведеністю факту спричинення моральної шкоди пошкодженням речей позивачки, чи незручностями повязаних з тимчасовим перебуванням у родичів та необхідністю звернення за захистом своїх прав.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з урахуванням чого, суд стягує з відповідача користь позивачки сплачене при подачі позову державне мито у розмірі 8грн. 50 коп., інформаційно-технічне забезпечення процесу у розмірі 120 грн. та витрати повязані з правовою допомогою у розмірі 1000 грн.

На підставі, ст. ст.23, 1167 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (з подальшими змінами та доповненнями), керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн., а також судові витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 8грн. 50 коп., інформаційно-технічного забезпечення процесу у розмір 120 грн., та правову допомогу у розмірі 1000 грн., а всього 1628 грн. 50коп..

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.Л. Соловйов