Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Гапоненко А. П. ,

при секретарі Миронова Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Біла Церква справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визнання осіб такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з названим позовом до суду, посилаючись на те, що на підставі договору дарування квартири від 5 березня 2001 року він являється власником квартири АДРЕСА_1. В належній йому на праві власності квартирі зареєстрована з 2004 року його колишня дружина ОСОБА_2 та її неповнолітня дочка від першого шлюбу ОСОБА_3. З відповідачем ОСОБА_2 позивач розірвав шлюбні відносини 5.03.2012 року. Відповідач ОСОБА_2 разом із своєю дочкою в належній йому квартирі не проживають з 2006 року, вибули до іншого місця проживання, тому звернувся до суду з вимогою про визнання відповідачів особами, які втратили право на проживання в його квартирі.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлений позов, просить його задовольнити та визнати відповідача та її дочку особами, що втратили право користуватись належним йому на праві власності житлом.

Відповідач в судовому засіданні фактично позовні вимоги визнала та підтвердила, що дійсно в квартирі позивача разом з дітьми не проживає більше 4 років, переїхала проживати до своїх батьків, але залишилась на реєстраційному обліку в квартирі, яка належить позивачу.

У попередньому судовому засіданні ухвалою суду від 01.10.2012 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучена служба у справах дітей Білоцерківської міської ради представник якої, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не зявився, тому зі згоди сторін справа розглянута без представника третьої особи.

Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в суді встановлено, що позивач являється власником житлового приміщення квартири АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору дарування зазначеної квартири. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 05.03.2012 року. Як вбачається з позовної заяви, пояснень позивача та відповідача, відповідач ОСОБА_2 разом з дітьми залишила сімю та переїхала у 2006 році проживати на інше місце, тобто не проживає за місцем реєстрації понад 1 рік як бувший член сім"ї позивача, за комунальні платежі не сплачує, чим порушується право власника квартири на вільне користування житлом.

Вищенаведене підтверджується письмовими матеріалами справи.

Аналізуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач без поважних причин не користується спірним житлом на протязі більше ніж 1 рік, а тому заважає позивачу здійснювати своє право на безперешкодне користування власним житловим приміщенням.

За таких обставин суд вважає, що відповідача та її дочку ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позов задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням проводиться в судовому порядку.

У відповідності до ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном, причому відповідно до Конституції України та ст.387 ЦК України захист права власності забезпечується державою.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто вимагати поновлення його порушеного права власності.

Відповідно до ст.107 ЖК України, член сімї наймача жилого приміщення втрачає право на користування жилим приміщення в разі вибуття його на постійне місце проживання до іншого жилого приміщення в даному населеному пункті або до іншого населеного пункту.

Таким чином, враховуючи, що відповідач та її дочка, які не проживають в спірному жилому приміщенні, мають інше постійне місце проживання, але залишилися перебувати на реєстраційному обліку в квартирі, яка належить позивачу, чим порушують права власника квартири тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати за сплату судового збору в сумі 107,30 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.316,317, 319,386,391, 405 ЦК України, ст.ст.72, 107 ЖК України та ст. 10, 60,88, 212 - 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та її неповнолітню дочку ОСОБА_3 такими, що втратили право користуватись жилим приміщенням - квартирою № 28, будинку № 223, по вул. Сквирське шосе, м. Біла Церква, Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 107,30 грн. за оплату судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_4