Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-4511/2012р. Головуючий у 1 інстанції: Воробйов А.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.,

Суддів: Трофимової Д.А.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від «27 червня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк про зміну формулювання підстави звільнення, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ „Укрсоцбанк про зміну формулювання підстави звільнення, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та моральної шкоди.

В позовній заяві зазначав, що 24.04.2009 року його було незаконно звільнено з посади начальника Дніпропетровського відділення Донецької обласної філії АКБ „Укрсоцбанк. 15.06.2010 року його було поновлено на роботі за рішенням апеляційного суду Запорізької області і 21.09.2010 року його фактично було поновлено на роботі наказом №246-п. Відповідач при поновленні на роботі допустив порушення норм чинного законодавства, зокрема ст.. 103 КЗпП України. ПАТ „Укрсоцбанк в односторонньому порядку без попереднього повідомлення знизив розмір його заробітної плати з 4404,18 грн. до приблизно 900 грн. на місяць, виплативши 243 грн. 76 коп. за період з 21.09.2010 року по 30.09.2010 року. Враховуючи грубі порушення законодавства відповідачем, він 21.10.2010 року звернувся до них про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а саме внаслідок невиконання відповідачем законодавства про працю. 22.10.2010 року відповідач відмовив йому у звільненні та звільнив 04.11.2010 року за ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням..

Вважає, що відповідачем не виплачено йому заробітну плату в розмірі 16978 грн. 23 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 72668 грн. 97 коп. Також вважає, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 4404 грн. 18 коп. З цих підстав просив змінити запис №18 від 04.11.2010 року у трудовій книжці, записавши :звільнений у звязку з невиконанням законодавства про працю за ч. 3 ст. 38 КЗпП України замість „звільнений за власним бажанням ч. 1 ст. 38 КЗпП України, стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 16978 грн. 23 коп., моральну шкоду в сумі 4404 грн. 18 коп., середній заробіток за весь час затримки в сумі 72668 грн. 97 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2012 року позов задоволено частково.

Змінено запис №18 від 04.11.2010 року у трудовій книжці ОСОБА_3, записавши „Звільнений у звязку з невиконанням законодавства про працю за ч. 3 ст. 38 КЗпП України замість „Звільнений за власним бажанням ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ „Укрсоцбанк подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарга ПАТ „Укрсоцбанк підлягає задоволенню, а у задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку, та моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що при звільнені позивача йому були виплачені всі належні суми і тому підстави для задоволення позову відсутні.

З такими висновками суду судова колегія погоджується.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15.06.2010 року ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника Дніпропетровського відділення Запорізької обласної філії АКБ «Укросоцбанк».

21 веренся 2010 року наказом № 246-п позивача поновлено на роботі. даним нак5азом було встановлено посадовий оклад у розмірі 935 грн. на місяць.

Посадовий оклад відповідно до ст. 97 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» є незмінним.

Отже суд правильно визначив, що всі інші суми, на які посилається позивач відповідно до довідки від 14.06.1010 року № 472 є посадовою надбавкою яка встановлюється наказом керуючого філією ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до наказу № 46 від 12.10.2010 року позивачу було встановлено посадову надбавку у розмірі 00,00 грн.

Відповідно до Витягу із штатного розпису ПАТ «Укросоцбанк» станом на 01.10.2010 року посадовій оклад позивачу встановлено у розмірі 935 грн.

Отже судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивачу при звільненні були виплачені всі належні йому суми і тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку, та моральної шкоди.

Разом з цим судова колегія вважає, що суд першої інстанції припустився помилки, задовольнив вимоги про зміну формулювання звільнення.

Встановлено, що 21 жовтня 2010 року позивач подав заяву про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України внаслідок невиконання відповідачем законодавства про працю.

Наказом керуючого ДОФ ПАТ «Укрсоцбанк» від 04.11.2010 року №34п на підставі заяви позивача звільнено за ч.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Суд вважав таке звільнення незаконним, оскільки позивач подав заяву саме за ч.3 ст. 38 КЗпП України, а не за власним бажанням.

Такі висновки суду не відповідають вимогам Закону і тим обставинам які були встановлені судом.

Так згідно статті 38 КЗпП України адміністрація власника або уповноваженого органу не позбавлена можливості звільнити працівника за його ініціативою, за власним бажанням, не погоджуючись з безпідставним формулюванням.

З огляду на те, що судом не встановлено порушення адміністрацією Банку трудового законодавства, умов трудового договору, то і підстави для звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України були відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Судова колегія приходить до висновку, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи в її частині, тому суд апеляційної інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України рішення районного суду змінює та ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 в частині стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку, та моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2012 року по цій справі в частині зміни формулювання підстав звільнення скасувати та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: