Справа № 2-4796/2011
Провадження №2/2604/4796/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" травня 2012 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.,

при секретарі –          Корнієнко
О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві,
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Фірма
Дісна»до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики, -

В С Т
А Н О В И В:

Позивач, ТОВ «Фірма Дісна», звернулося
до Дніпровського районного суду м.
Києва з позовом, в якому просить суд
стягнути з відповідача, ОСОБА_1, 74900
гривень боргу за договором позики та
судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 липня
2011 року між позивачем та відповідачем
було укладено договір позики, у
відповідності до якого ТОВ «Фірма
Дісна»в особі директора ОСОБА_2 надало
ОСОБА_1 безпроцентну грошову позику в
розмірі 74900 гривень зі строком
повернення 01 липня 2012 року. Позика була
надана відповідачу для придбання
автомобіля. Пунктом 5 договору
передбачено, що підписання
позичальником видаткового касового
ордеру підтверджує факт одержання ним
від позикодавця позики у розмірі
зазначеному в п. 3 договору. Відповідно
до п. ё10 договору, у випадку звільнення
позичальника з роботи (з ініціативи
адміністрації чи за власним бажанням
позичальника), тобто у випадку
припинення трудових відносин між
позичальником та позикодавцем, до
моменту повернення всієї суми позики,
наданої позичальнику відповідно до
цього договору, сума неповернутого
залишку підлягає обов’язковому
поверненню позичальником негайно
шляхом внесення позичальником всієї
суми грошових коштів в касу або на
розрахунковий рахунок позикодавця.
Згідно наказу №68-к від 28 липня 2011 року
ОСОБА_1 було звільнено у зв’язку з
прогулом без поважних причин, п. 4 ст. 40
КЗпП. 28 липня 2011 року позивачем була
направлена письмова вимога про
повернення позики, на яку відповідач не
відреагував, та грошові кошти не
повернув.

Представник позивача –ОСОБА_3, в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, просила
суд позов задовольнити з підстав
викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав та пояснив, що при його
звільненні виявилося, що на
підприємстві де він працював виникла
недостача грошових коштів та його було
обвинувачено в цьому. Оскільки він є не
конфліктною людиною, то вирішив
працювати та повернути підприємству
кошти. Однак, під моральним тиском
керівника ОСОБА_2, він в його кабінеті в
присутності трьох осіб, підписав
договір позики грошових коштів на суму
74900 гривень, заяву на отримання коштів
та видатковий касовий ордер. До
підписання договору, його також
примушували отримати позику в різних
банках, однак його на той час дружина не
надала згоди, а при отриманні кредиту
частинами, сума коштів яка підлягала б
поверненню значно зросла б.

Представник відповідача –ОСОБА_4,
позовні вимоги не визнала та пояснила,
що відповідач грошові кошти за
договором позики не отримував, та
відповідний договір був підписаний
відповідачем під тиском керівництва у
зв’язку з виявленням недостачі на
підприємстві. Часто відповідач
отримував кошти під звіт, однак за час
його роботи зауважень та стягнень не
мав. Вважає, що відповідач грошові
кошти у позику не отримував, оскільки
не логічно було б звільнитися з роботи
через чотири дні знаючи про негайне
повернення коштів у такому випадку.

Представник відповідача –ОСОБА_5,
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
у відповідача виникла якась
незрозуміла недостача на підприємстві
позивача та його примусили підписати
договір позики, в той час як грошові
кошти за спірним договором
відповідачем не отримувались. Директор
підприємства направив відповідачу
першу вимогу про повернення грошових
коштів посилаючись на те, що
відповідачем були отримані кошти під
звіт, а не у позику. Також просив
критично віднестися до показів
свідків, оскільки останні плуталися та
є залежними від позивача.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача, представників
відповідача, свідків, дослідивши
матеріали справи, оцінивши наявні у
справі докази в їх сукупності,
приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
липня 2011 року ОСОБА_1 звернувся з заявою
на ім`я директора ТОВ «Дісна»ОСОБА_6 про
надання позики для придбання
автомобіля в сумі 74900 гривень з
терміном повернення до 01 липня 2012 року
(а.с.6).

01 липня 2012 року між ТОВ «Фірма Дісна»в
особі директора ОСОБА_2, позикодавець,
та ОСОБА_1 (позичальником), був
укладений договір без номеру про
надання безпроцентної позики (а.с.7).

Відповідно до п.п. 1-6 вказаного
договору, позикодавець передає у
власність позичальнику грошові кошти
для придбання автомобіля в сумі 74900
гривень, на безпроцентній основі, а
позичальник зобов`язується
використати за цільовим призначенням
та повернути позику в порядку та на
умовах, визначених цим договором.
Позика надається шляхом передання
готівкових коштів позичальнику через
касу підприємства по видатковому
касовому ордеру, підписання якого
підтверджує факт одержання
позичальником від позикодавця позики.
Строк повернення позики –01 липня 2012
року.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов’язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України
на підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до наказу №4 від 01 липня 2011
року директора ТОВ «Фірма
Дісна»ОСОБА_2, вирішено ОСОБА_1 видати
безпроцентну поворотну позику на
придбання автомобіля в сумі 74900 гривень
з терміном повернення –01 липня 2012 року
та дана вказівка бухгалтерії провести
видачу коштів з каси підприємства
(а.с.77).

Згідно видаткового касового ордеру від
01 липня 2011 року, ОСОБА_1 отримав
зворотну позику без відсотків в сумі
74900 гривень, про що останнім поставлено
підпис та прописом зазначена сума
(а.с.8).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України зобов’язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства.

В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу
України позичальник зобов’язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

За вимог п. 10 договору про надання
безпроцентної позики від 01 липня 2011
року, у випадку звільнення
позичальника з роботи (з ініціативи
адміністрації чи за власним бажанням
позичальника) - тобто у випадку
припинення трудових відносин між
позичальником та позикодавцем - до
моменту повернення всієї суми позики,
наданої позичальнику відповідно до
цього договору, сума неповернутого
залишку підлягає обов’язковому
поверненню позичальником негайно
шляхом внесення позичальником
відповідних сум грошових коштів в касу
або на розрахунковий рахунок
позикодавця.

Згідно наказу №68-к (розпорядження) від
28 липня 2011 року ОСОБА_1 звільнено з
посади менеджера ТОВ «Фірма Дісна»у
зв’язку з прогулом без поважних
причин, п. 4 ст. 40 КЗпП з 15 липня 2011 року.

28 липня 2011 року ТОВ «Фірма
Дісна»звернулося до ОСОБА_1 з письмовою
вимогою про повернення позики (а.с.10).
Зазначена вимога була отримана ОСОБА_1
02 серпня 2011 року (а.с.11) та залишилась
без відповіді.

У відповідності до ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному повному, об’єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Обґрунтовуючи заперечення щодо
позовних вимог відповідач та його
представники посилались на те, що
договір позики є не укладеним, оскільки
грошових коштів за договором позики не
отримував.

Як зазначається в статті 57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Так, в судовому засіданні за
клопотанням сторони відповідача були
допитані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона
працює бухгалтером на ТОВ «Фірма
Дісна»та виконує функції касира. За
розпорядженням головного бухгалтера 01
липня 2011 року на підставі видаткового
касового ордеру, вона видала в
присутності головного бухгалтера,
ОСОБА_1 грошові кошти, яки ним були
отримані у позику. В той день була
отримана виручка від магазину та
недостачі в касі не було. Чи отримував
ОСОБА_1 грошові кошти під звіт в той
день не пам’ятає, та про лист від 05
липня 2011 року їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона
працює керівником відділу ТОВ «Фірма
Дісна» та ОСОБА_1 перебував у її
підпорядкуванні. ОСОБА_1 декілька
місяців до отримання позики,
обговорював з іншими працівниками
намір придбати автомобіль, та коли він
звернувся до неї з метою вирішення
даного питання шляхом отримання позики
на підприємстві, вона підійшла до
керівника ОСОБА_2 та повідомила про
ситуацію, на що останній сказав щоб
ОСОБА_1 приходив на зустріч. Вона була
зацікавлена у придбанні ОСОБА_1
власного автомобіля та використання
його в службових цілях, оскільки
автомобіль, що надавався ОСОБА_1 для
використання в роботі часто виходив з
ладу, що впливало на обсяги його роботи.
Також пояснила, що робота ОСОБА_1 не
була пов’язана з використанням
грошових коштів, та він безпосередньо
не мав доступу до матеріальних
цінностей. В його обов’язки входила
обслуговування ресторанів, барів,
отримувати від них заявки, перевіряти,
що б продукція була вчасно доставлена
та виставлена на барі. Обставини
підписання договору позики їй не
відомі, як і не відомо про звернення
підприємства до правоохоронних
органів.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона
працює головним бухгалтером ТОВ «Фірма
Дісна». 01 липня 2011 року директором
підприємства їй були передані договір
безпроцентної позики на суму 74900
гривень з ОСОБА_1 та наказ про виплату
грошових коштів, у зв’язку з чим вона
надана усне розпорядження касиру
видати ОСОБА_1 грошові кошти.
Враховуючи, що її кабінет є скляним та
знаходиться поруч з робочим місцем
касира, вона особиста бачила як ОСОБА_1
отримував грошові кошти з каси
підприємства. Підприємство має як
оптові магазини так і роздрібні, та
виручка надходить спочатку до каси
підприємства, а при перевищенні ліміту
в 100000 гривень, передається до
банківської установи. На момент
отримання ОСОБА_1 коштів, приблизно о 18
годині, а можливо трохи пізніше, з
магазину надійшла виручка та за
видатковим касовим ордером була видана
ОСОБА_1 позика. Також їй не відомо чи
отримував ОСОБА_1 кошти під звіт, та їй
не відомі випадки видачі йому грошових
коштів для купівлі товару, а також він
особисто ніяких коштів до каси
підприємства отриманих від замовників
не вносив.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що
являється директором ТОВ «Фірми
Дісна». З проханням надати грошові
кошти у позику для придбання
автомобіля до нього 01 липня 2011 року
приблизно о другій половині дня,
звернувся ОСОБА_1 Після розмови з
останнім, він сказав, що подумає та щоб
він приходив у вечері. Враховуючи, що
ОСОБА_1 працював у них на підприємстві
тривалий час, а також те, що у своїй
роботі він використовував службовий
автомобіль, який часто ламався, він
вирішив підписати заяву ОСОБА_1 на
отримання кредиту, що ним і було
зроблено, а також підготовлено договір
позики та наказ про видачу грошових
коштів. У вечері він підписав від імені
підприємства, з ОСОБА_1 договір позики
та дав розпорядження головному
бухгалтеру видати грошові кошти з каси.
Будь-які інші грошові кошти ОСОБА_1 01
липня 2011 року в касі підприємства не
отримував, та взагалі його робота не
була пов’язана з доставкою продукції
та отримання грошових коштів. Також
пояснив, що в листі від 05 липня 2011 року
йде мова саме про кошти отримані у
позику. 01 липня 2011 року ОСОБА_1 отримав
значну суму грошей та з його слів у
суботу повинен був придбати
автомобіль, а в понеділок не вийшов на
роботу на телефонні дзвінки не
відповідав, а тому вони вирішили
направити йому листа, що було формою
виходу з ним на зв'язок.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що працює
менеджером з продажу ТОВ «Фірма Дісна».
Раніше з ним працював ОСОБА_1, який
розповідав що хоче придбати автомобіль
та звернувся до нього з даного приводу,
на що він порекомендував звернутися до
начальника відділу ОСОБА_8 Як він
отримував грошові кошти, підписував
договір він не знає, оскільки не був при
цьому присутній. В подальшому ОСОБА_1 не
вийшов на роботу, почали надходити
скарги з ресторанів та він тривалий
час виконував його обов’язки.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона є
колишньою дружиною ОСОБА_1 В липні 2011
року, під час оформлення їх розлучення,
начальниця чоловіка приїздила до неї
разом з ОСОБА_1 та вони їздили до банку
для отримання ОСОБА_1 кредиту на суму
74900 гривень. На той час вони вже не
проживали майже 6 років, та враховуючи,
що це була велика сума коштів, вона
відмовилась, як дружина підписувати
договір в банку. Потім, приїжджав його
начальник і просив підписати договір,
казав, що ОСОБА_1 брав кошти з накладних
та не повертав їх, у зв’язку з чим є
заборгованість на підприємстві та
кошти необхідні для її погашення. Також
додала, що ОСОБА_1 не казав їй що хоче
придбати автомобіль, та не звертався до
неї з метою отримати гроші у борг. Після
розлучення, 19.07.2011р., вона ОСОБА_1 не
бачила.

Крім того, як вбачається з досліджених
в судовому засіданні матеріалів на
підставі яких прийнято рішення про
відмову в порушенні кримінальної
справи (ЖРЗПЗ №8157), 03 серпня 2011 року
директор ТОВ «Фірма Дісна» ОСОБА_2
звернувся з усною заявою до
Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві
про заволодіння 01 липня 2011 року
приблизно о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_1
шахрайським шляхом грошових коштів,
які належать ТОВ «Фірма Дісна».
Постановою о/у ВКР Печерського РУ ГУМВС
України в м. Києві від 09 серпня 2011 року,
в порушенні кримінальної справи за ст.
190 КК України відмовлено у зв`язку з тим,
що між директором ТОВ «Фірма
Дісна»ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли
цивільно-правові відносини.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 до
правоохоронних або інших
уповноважених органів, з заявами про
вчинення відносно нього злочинних дій
у вигляді примушування до підписання
договору безпроцентної позики,
написання заяви про надання позики та
видаткового касового ордеру, не
звертався.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач не звертався до суду з
вимогами щодо встановлення наявності
інших правовідносин між ТОВ «Фірма
Дісна»та ним, а також з вимогами щодо
оспорювання укладеного договору
безпроцентної позики, а тому в межах
розгляду даної справи договір про
надання безпроцентної позики від 01
липня 2011 року укладений між ТОВ «Фірма
Дісна»та ОСОБА_1 є чинним, факт
отримання грошових коштів
підтверджується видатковим касовим
ордером від 01 липня 2011 року, а також
поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9,
які будучи попереджені про кримінальну
відповідальність та приведені до
присяги, підтвердили отримання ОСОБА_1
грошових коштів в сумі 74900 гривень 01
липня 2011 року з каси підприємства у
якості безпроцентної позики.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов’язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов’язання.

Таким чином, станом на день розгляду
справи, сума боргу відповідача перед
позивачем, за договором безпроцентної
позики від 01 липня 2011 року становить 74900
гривень.

З огляду на викладене, враховуючи, що
відповідачем доказів щодо спростувань
вимог позивача суду не надано, суд
оцінивши зібрані у справі докази в їх
сукупності, приходить до висновку, що
позовні вимоги ТОВ «Фірма Дісна»,
знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні, є обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України суд
присуджує до стягнення з відповідача
ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Фірма
Дісна», понесені судові витрати по
сплаті судового збору (мита) в сумі 749
гривень та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120 гривень.

Враховуючи наведене та керуючись
ст.ст. 23, 525, 526, 610, 1046-1047, 1049, 1167
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 60,
88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Дісна»до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики –задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Дісна»борг за
договором про надання безпроцентної
позики від 01 липня 2011 року в сумі 74900
гривень, а також судові витрати по
справі: судовий збір в сумі 749 гривень
та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу в сумі 120
гривень, а всього 75769 (сімдесят п`ять
тисяч сімсот шістдесят дев`ять)
гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: