Справа № 2-в-3/12
Рішення

Іменем України

"05" червня 2012 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира

у складі: головуючого судді Драч Ю.І.

при секретарі Сімашко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомира питання про відновлення втраченого судового провадження по справі № 2-599/12 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди, ,

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2010 року рішенням корольовського районного суду м. Житомира позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 14896,08 грн. грн. середнього заробітку за час невиконання рішення суду щодо поновлення на роботі , 1000 грн. моральної шкоди та на користь держави 157,48 грн. державного мита , 120 грн. витрат за інформаційно технічне забезпечення суду.

13.01.2011 року ухвалою апеляційного суду Житомирської області Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в особі філії "Житомирське регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. В частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди провадження у справі закрити. В решті рішення Королівського районного суду м. Житомира від 3 листопада 2010 року залишити без змін.

04.05.2011 року ухвалою вищого спеціалізованого суду України Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" в особі філії „Житомирське регіональне управління" задовольнити частково. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2010 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 13 січня 2011 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

23 квітня 2012 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира почато процедуру відновлення втраченого провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 покладається на розсуд суду про відновлення страченого провадження.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечував у відновленні втраченого провадження.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, за можливе закінчити процедуру відновлення втраченого провадження та затвердити рішення винесені по цивільній справі № 2-599/11 по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 403 ЦПК України втрачене судове провадження по цивільній справі може бути відновлено за заявою осіб, що брали участь у справі, або за ініціативою суду.

З копії рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2010 року, яке засвідчена відтиском печатки Корольовського районного суду м. Житомира, вбачається, що його текст був викладений наступним чином:

Справа: №2-3474/10

РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

03 листопада 2010 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

Головуючого-судді Колупаєва В.В.

При секретарі Ямковій О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01.07.2009 року звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» ( далі ПАТ «ПриватБанк») про стягнення - 14896,08 грн. середнього заробітку за період з 23.11.2009 року по 23.04.2010 року ( з часу винесення Корольовським районним судом м.Житомира рішення від 23.11.2009 року щодо поновлення її на роботі на посаді касира операціоніста Центрального відділення Житомирської філії ПАТ «ПриватБанк» розрахунку по час його виконання ( видачу наказу № Э.28.0.0.0./1-36 від 23.04.2010 року щодо поновлення її на роботі)) , оскільки у вищезазначений період відповідач не нарахував та не виплатив їй середній заробіток.

Оскільки відповідач не виконував рішення суду , щодо її поновлення на роботі тому має відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю з викладених у ньому підстав.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю, при цьому не заперечував , що рішення суду від 23.11.2009 року щодо поновлення позивача на роботі було виконано тільки 23.04.2010 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає позов таким, що підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем до 04.12.2008 року.

04.12.2008 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи із посади касира операціониста Центрального відділення Житомирської філії ВАТ ( ПАТ) «ПрнватБанк» на підставі п.2 ст.41 КЗпП України .

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомир від 23.11.2009 року , яке вступило в законну силу, ОСОБА_1 була поновлена на роботі на зазначеній посаді.

Однак відповідач тільки 23.04.2010 року своїм наказом наказу № Э.28.0.0.0./1-36 23.04.2010 року поновив ОСОБА_1 на роботі, тобто з 23.11.2009 року по ї 23.04.2010 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась її заробітна плата.

Згідно вищевказаного рішення суду середньомісячна заробітна плата позивача становила 2239,19 грн. , що також не заперечується представником відповідача.

Відповідно до ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу ггглівника, то підприємство, установа чи організація має виплатити громадянину середній заробіток за час невиконання такого рішення .

З урахуванням викладеного відповідач має сплатити позивачу 14896,08 грн. ( 153 дні х97,36 грн. ) середнього заробітку за час затримки (за період з 23.11.2009 року по 13.04.2010 року включно ) виконання вищевказаного рішення суду.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, суд також стягує з відповідача на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди, оскільки неправомірними діями відповідача позивачу спричиненні моральні страждання, змусило останню застосовувати додаткові зусилля до організації свого життя .

Згідно ст.88 ЦПК України, суд також стягує з відповідача на користь держави "57,48 грн. державного мита , 120 грн. витрат за інформаційно технічне забезпечення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.23б, 237-1 КЗпП України, ст.ст.10, 11, 30, 60, 88, 215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити. Стягнути Публічного акціонерного товариства ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 14896,08 грн. грн. середнього заробітку за час невиконання рішення суду щодо поновлення на роботі, 1000 грн. моральної шкоди та на користь держави 157,48 грн. державного мита , 120 грн. витрат за інформаційно технічне забезпечення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира на протязі 10 днів з дня його проголошення подачею апеляційної скарги.

Суддя: (підпис) ОСОБА_2

З копії ухвали апеляційного суду Житомирської області від 13.01.2011 року, яка засвідчена відтиском печатки, вбачається, що її текст був викладений наступним чином:

УКРАЇНА

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

УХВАЛА

Іменем України

13 січня 2011 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Худякова А.М.,

суддів Широкової Л.В., Снітка С.О.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Житомирське регіональне управління» ПАТ комерційного банку «ПриватБанк» (далі КБ «ПриватБанк») на рішення Корольовського районного суду М.Житомира від 3 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до КБ «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вимогами до КБ "ПриватБанк" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначав, що на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 23.11.2009 року, її з 04.12.2008 року поновлено на посаді касира-операціоніста КБ "ПриватБанк" із стягненням 19373 грн. 92 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000грн. на відшкодування моральної шкоди.

Оскільки КБ "ПриватБанк" 'виконав судове рішення про поновлення на роботі тільки 23.04.2010 року, ОСОБА_1 просила стягнути 14896 грн. 08 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 23.11.2009 року по 23.04.2010 року та 1000грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2010 року позов задоволене. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 14896 грн. 08 коп. середнього заробітку за час невиконання рішення суду щодо поновлення на роботі та 1000грн. моральної шкоди.

У апеляційній скарзі КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постановлене рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема, зазначає, що затримка у виконанні рішення суду виникла не з вини відповідача, а внаслідок бездіяльності позивачки, яка не зверталася до органів ДВС із заявою про поновлення на роботі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в жах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те. що ,;апеляційна скарга підлягає частковому задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку, першої інстанції виходив з того, що КБ «ПриватБанк» на протязі тривалого часу виконував рішення суду про її поновлення на роботі.

Такий висновок є правильним, оскільки ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства,

Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира 23.11.2009 року ОСОБА_1 з 04.12.2008 року поновлено на посаді касира- операціоніста КБ "ПриватБанк" із стягненням 19373 грн. 92 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць звернуто до негайного виконання (а.с.5-7).

На підставі ухваленого судового рішення, за заявою стягувача, 25 січня 2010 у Корольовським районним судом м.Житомира було видано виконавчий лист № 2-1144, а 2 лютого 2010 року державним виконавцем Корольовського ВДВС відкрито виконавче провадження, про що винесено відповідну постанову. Цією постановою боржнику запропоновано добровільно виконати судове рішення до 8 лютого 2010 року.

Частиною 1 статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен : поновлений па попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, : розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За чинним законодавством працівник має бути допущений до роботи на наступний день після винесення рішення суду, однак як вбачається з матеріалів справи ПриватБанк" цих вимог не виконав.

Виходячи з розміру середньоденного заробітку стягувача, сума стягнення за період затримки виконання рішення суду судом першої інстанції обрахована. правильно.

Статтею 236 КЗпП України передбачено порядок вирішення заяв працівників про виплату зарплати, судові рішення щодо поновлення яких не виконуються.

Такі вимоги не є позовними, тому суд, встановивши факт затримки виконання рішення, постановляє ухвалу, а не рішення.

Інші вимоги в цьому провадженні розглядатись не можуть, оскільки правовідносини, що виникли знаходяться у сфері виконання і врегульовані відповідним законодавством.

Виходячи з наведеного, вимоги про відшкодування моральної шкоди у даному провадженні розгляду не підлягають, тому провадження у цій частині слід закрити на підставі п.1 ст.205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.205 п.1, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в особі філії "Житомирське регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк" задовольнити частково.

В частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди провадження у справі закрити.

В решті рішення Королівського районного суду м.Житомира від 3 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно: суддя апеляційного суду

Житомирської області ОСОБА_4

З копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 04.05.2011 року, яка засвідчена відтиском печатки, вбачається, що її текст був викладений наступним чином

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2011 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого - Пшонки М.П.

суддів: Горелкіної Н.А., Кафідової О.В.,Колодійчука В.М.,

ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" в особі філії „Житомирське регіональне управління" на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2010 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 13 січня 2011 року,

встановила:

У липні 2010 року ОСОБА_1Л звернулась до суду із вимогами до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23.11.2009 року її з 04.12.2008 року поновлено на посаді касира-операціоніста ЗАТ КБ «Приватбанк» із стягненням 19373,92 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» виконав судове рішення лише 23.04.2010 року, ОСОБА_1 просила стягнути 14 896,08 грн. середнього заробітку за час невиконання рішення суду щодо поновлення на роботі та 1000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2010 року позов задоволено. Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 14896,08 грн, середнього заробітку за час невиконання рішення суду щодо поновлення на роботі, 1000 грн. моральної шкоди та на користь держави 157,48 державного мита, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 13 січня 2011 року в частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди провадження в справі закрито.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати постановлені у справі судові рішення, посилаючись на їх необґрунтованість та неправильне застосування норм матеріального права й допущені при розгляді справи порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 14896,08 грн. середнього заробітку за час невиконання рішення суду щодо поновлення на роботі , суд першої інстанції, з чим погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ПАТ КБ «ГІриватбанк» затримав виконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі з 23.11.2009р. по 23.04.2010р.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з банком до 04.12.2008 року.

04.12.2008 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи із посади касира-операціоніста Центрального відділення Житомирської філії ЗАТ «Приватбанк» на підставі п.2 ст.41 КЗпП України.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23.11.2009 року, яке вступило в закону силу, ОСОБА_1 була поновлена на роботі на вказаній посаді. Рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі було виконано ПАБ КБ «Приватбанк» 23.04.2010 року.

Згідно з ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», п.8.2 Інструкції про проведення виконавчих дій виконавчий документ про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно.

За вимогою ОСОБА_1 25.01.2010 року Корольовським районним судом м. Житомира було видано виконавчий лист.

За заявою ОСОБА_1 від 30.01.2010р. Корольовським ВДВС Житомирського МУЮ 2.02.2010р. було відкрите виконавче провадження, постанова про відкриття виконавчого провадження в цей же день надіслана до ПАБ КБ «ПриватБанк».

Проте суди в порушення вимог ст.ст.212,213 ЦПК України на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернули та помилково дійшли до висновку про те, що ПАБ КБ „ПриватБанк" затримав виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі з 23.11.2009р. по 23.04.2010р.

Суд апеляційної інстанції також помилково вважав, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, не є позовними.

Закриваючи провадження в справі в частині відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції посилався на п.1 ст. 205 ЦПК України, яка передбачає закриття провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.І ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на положеннях ст.237-1 КЗпП України.

Отже підстав для закриття провадження в частині стягнення моральної шкоди у апеляційного суду не було.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій невірно застосували норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" в особі філії „Житомирське регіональне управління" задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2010 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 13 січня 2011 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис) М.П. Пшонка

Судді (підпис) Н.А. Горелкіна

(підпис) ОСОБА_6

(підпис) ОСОБА_7

(підпис) ОСОБА_5

Відповідно до ст. 408 ч. 1 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд приймає рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку за його думкою необхідно відновити.

За таких обставин, перевіривши зібрані матеріали, суд знаходить їх достатніми для відновлення тексту втрачених судових рішень.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 402-404, 408 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Відновити рішення по цивільній справі № 2-599/11/07 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди.

Встановити, що рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03.11.2010 року по справі № 2-599/11 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди, викладена наступним чином:

Справа: №2-3474/10

РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

03 листопада 2010 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

Головуючого-судді Колупаєва В.В.

При секретарі Ямковій О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01.07.2009 року звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» ( далі ПАТ «ПриватБанк») про стягнення - 14896,08 грн. середнього заробітку за період з 23.11.2009 року по 23.04.2010 року ( з часу винесення Корольовським районним судом м.Житомира рішення від 23.11.2009 року щодо поновлення її на роботі на посаді касира операціоніста Центрального відділення Житомирської філії ПАТ «ПриватБанк» розрахунку по час його виконання ( видачу наказу № Э.28.0.0.0./1-36 від 23.04.2010 року щодо поновлення її на роботі)) , оскільки у вищезазначений період відповідач не нарахував та не виплатив їй середній заробіток. Оскільки відповідач не виконував рішення суду , щодо її поновлення на роботі тому має відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю з викладених у ньому підстав.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю, при цьому не заперечував , що рішення суду від 23.11.2009 року щодо поновлення позивача на роботі було виконано тільки 23.04.2010 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає позов таким, що підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем до 04.12.2008 року.

04.12.2008 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи із посади касира операціониста Центрального відділення Житомирської філії ВАТ ( ПАТ) «ПрнватБанк» на підставі п.2 ст.41 КЗпП України .

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомир від 23.11.2009 року , яке вступило в законну силу, ОСОБА_1 була поновлена на роботі на зазначеній посаді.

Однак відповідач тільки 23.04.2010 року своїм наказом наказу № Э.28.0.0.0./1-36 23.04.2010 року поновив ОСОБА_1 на роботі, тобто з 23.11.2009 року по ї 23.04.2010 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась її заробітна плата.

Згідно вищевказаного рішення суду середньомісячна заробітна плата позивача становила 2239,19 грн. , що також не заперечується представником відповідача.

Відповідно до ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу ггглівника, то підприємство, установа чи організація має виплатити громадянину середній заробіток за час невиконання такого рішення .

З урахуванням викладеного відповідач має сплатити позивачу 14896,08 грн. ( 153 дні х97,36 грн. ) середнього заробітку за час затримки (за період з 23.11.2009 року по 13.04.2010 року включно ) виконання вищевказаного рішення суду.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України , суд також стягує з відповідача на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди, оскільки неправомірними діями відповідача позивачу спричиненні моральні страждання, змусило останню застосовувати додаткові :усилля до організації свого життя .

Згідно ст.88 ЦПК України, суд також стягує з відповідача на користь держави "57,48 грн. державного мита , 120 грн. витрат за інформаційно технічне забезпечення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.23б, 237-1 КЗпП України, ст.ст.10, 11, ЗО, 60, 88, 215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити. Стягнути Публічного акціонерного товариства ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 14896,08 грн. грн. середнього заробітку за час невиконання рішення суду щодо поновлення на роботі, 1000 грн. моральної шкоди та на користь держави 157,48 грн. державного мита , 120 грн. витрат за інформаційно технічне забезпечення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира на протязі 10 днів з дня його проголошення подачею апеляційної скарги.

Суддя: (підпис) ОСОБА_2

Встановити, що ухвала апеляційного суду Житомирської області від 13 січня 2011 року справі № 2-599/11 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди, викладена наступним чином:

УКРАЇНА

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

УХВАЛА

Іменем України

13 січня 2011 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Худякова А.М.,

суддів Широкової Л.В., Снітка С.О.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Житомирське регіональне управління» ПАТ комерційного банку «ПриватБанк» (далі КБ «ПриватБанк») на рішення Корольовського районного суду М.Житомира від 3 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до КБ «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вимогами до КБ "ПриватБанк" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначав, що на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 23.11.2009 року, її з 04.12.2008 року поновлено на посаді касира-операціоніста КБ "ПриватБанк" із стягненням 19373 грн. 92 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000грн. на відшкодування моральної шкоди.

Оскільки КБ "ПриватБанк" 'виконав судове рішення про поновлення на роботі тільки 23.04.2010 року, ОСОБА_1 просила стягнути 14896 грн. 08 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 23.11.2009 року по 23.04.2010 року та 1000грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2010 року позов задоволене. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 14896 грн. 08 коп. середнього заробітку за час невиконання рішення суду щодо поновлення на роботі та 1000грн. моральної шкоди.

У апеляційній скарзі КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постановлене рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема, зазначає, що затримка у виконанні рішення суду виникла не з вини відповідача, а внаслідок бездіяльності позивачки, яка не зверталася до органів ДВС із заявою про поновлення на роботі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в жах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те. що ,;апеляційна скарга підлягає частковому задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку, першої інстанції виходив з того, що КБ «ПриватБанк» на протязі тривалого часу виконував рішення суду про її поновлення на роботі.

Такий висновок є правильним, оскільки ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства,

Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира 23.11.2009 року ОСОБА_1 з 04.12.2008 року поновлено на посаді касира- операціоніста КБ "ПриватБанк" із стягненням 19373 грн. 92 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць звернуто до негайного виконання (а.с.5-7).

На підставі ухваленого судового рішення, за заявою стягувача, 25 січня 2010 у Корольовським районним судом м.Житомира було видано виконавчий лист № 2-1144, а 2 лютого 2010 року державним виконавцем Корольовського ВДВС відкрито виконавче провадження, про що винесено відповідну постанову. Цією постановою боржнику запропоновано добровільно виконати судове рішення до 8 лютого 2010 року.

Частиною 1 статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен : поновлений па попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, : розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За чинним законодавством працівник має бути допущений до роботи на наступний день після винесення рішення суду, однак як вбачається з матеріалів справи ПриватБанк" цих вимог не виконав.

Виходячи з розміру середньоденного заробітку стягувача, сума стягнення за період затримки виконання рішення суду судом першої інстанції обрахована. правильно.

Статтею 236 КЗпП України передбачено порядок вирішення заяв працівників про виплату зарплати, судові рішення щодо поновлення яких не виконуються.

Такі вимоги не є позовними, тому суд, встановивши факт затримки виконання рішення, постановляє ухвалу, а не рішення.

Інші вимоги в цьому провадженні розглядатись не можуть, оскільки правовідносини, що виникли знаходяться у сфері виконання і врегульовані відповідним законодавством.

Виходячи з наведеного, вимоги про відшкодування моральної шкоди у даному провадженні розгляду не підлягають, тому провадження у цій частині слід закрити на підставі п.1 ст.205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.205 п.1, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в особі філії "Житомирське регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк" задовольнити частково.

В частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди провадження у справі закрити.

В решті рішення Королівського районного суду м.Житомира від 3 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис)

Судді:(підписи)

Згідно: суддя апеляційного суду

Житомирської області ОСОБА_4

Встановити, що ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 04 травня 2011 року справі № 2-599/11 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди, викладена наступним чином

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2011 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого - Пшонки М.П.

суддів: Горелкіної Н.А., Кафідової О.В.,Колодійчука В.М.,

ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" в особі філії „Житомирське регіональне управління" на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2010 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 13 січня 2011 року,

встановила:

У липні 2010 року ОСОБА_1Л звернулась до суду із вимогами до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23.11.2009 року її з 04.12.2008 року поновлено на посаді касира-операціоніста ЗАТ КБ «Приватбанк» із стягненням 19373,92 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» виконав судове рішення лише 23.04.2010 року, ОСОБА_1 просила стягнути 14 896,08 грн. середнього заробітку за час невиконання рішення суду щодо поновлення на роботі та 1000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2010 року позов задоволено. Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 14896,08 грн, середнього заробітку за час невиконання рішення суду щодо поновлення на роботі, 1000 грн. моральної шкоди та на користь держави 157,48 державного мита, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 13 січня 2011 року в частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди провадження в справі закрито.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати постановлені у справі судові рішення, посилаючись на їх необґрунтованість та неправильне застосування норм матеріального права й допущені при розгляді справи порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 14896,08 грн. середнього заробітку за час невиконання рішення суду щодо поновлення на роботі , суд першої інстанції, з чим погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ПАТ КБ «ГІриватбанк» затримав виконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі з 23.11.2009р. по 23.04.2010р.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з банком до 04.12.2008 року.

04.12.2008 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи із посади касира-операціоніста Центрального відділення Житомирської філії ЗАТ «Приватбанк» на підставі п.2 ст.41 КЗпП України.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23.11.2009 року, яке вступило в закону силу, ОСОБА_1 була поновлена на роботі на вказаній посаді. Рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі було виконано ПАБ КБ «Приватбанк» 23.04.2010 року.

Згідно з ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», п.8.2 Інструкції про проведення виконавчих дій виконавчий документ про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно.

За вимогою ОСОБА_1 25.01.2010 року Корольовським районним судом м. Житомира було видано виконавчий лист.

За заявою ОСОБА_1 від 30.01.2010р. Корольовським ВДВС Житомирського МУЮ 2.02.2010р. було відкрите виконавче провадження, постанова про відкриття виконавчого провадження в цей же день надіслана до ПАБ КБ «ПриватБанк».

Проте суди в порушення вимог ст.ст.212,213 ЦПК України на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернули та помилково дійшли до висновку про те, що ПАБ КБ „ПриватБанк" затримав виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі з 23.11.2009р. по 23.04.2010р.

Суд апеляційної інстанції також помилково вважав, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, не є позовними.

Закриваючи провадження в справі в частині відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції посилався на п.1 ст. 205 ЦПК України, яка передбачає закриття провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.І ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на положеннях ст.237-1 КЗпП України.

Отже підстав для закриття провадження в частині стягнення моральної шкоди у апеляційного суду не було.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій невірно застосували норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" в особі філії „Житомирське регіональне управління" задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2010 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 13 січня 2011 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис) М.П. Пшонка

Судді (підпис) Н.А. Горелкіна

(підпис) ОСОБА_6

(підпис) ОСОБА_7

(підпис) ОСОБА_5

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Ю. І. Драч