Справа № 2121/1456/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2012 року Цюрупинським районний суд

Херсонської області

у складі:

головуючого судді Яценко О.М.

при секретарі Брустман О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Цюрупинськ цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк»звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.11.2005 року в сумі 21166.04 гривень.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.11.2005 року ПАТ КБ «ПриватБанк»надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 4000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір складається з Заяви, Умов і правил надання банківських послуг, ОСОБА_2, Правил користування платіжною карткою. Дана форма договору регулюється ст. 634 ЦК України умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання однієї сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписанням заяви клієнт виражає згоду, що Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає укладений договір про надання банківських послуг. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_3 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач ОСОБА_3 станом на 24.08.2011 року має заборгованість в сумі 21166.04 гривень, яка складається з наступного: 3714.00 грн. заборгованість за кредитом, 15967.94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом а також штрафи відповідно до п. 8.6. «Умов та правил надання банківських послуг»500.00 грн. штраф фіксована частина, 984.10 штраф процентна складова. Ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1,3,5,6 ст. 203 ЦК України. При укладанні кредитного договору № б/н від 08.11.2005 року були дотримані усі вимоги ст.. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема договір не суперечить актам цивільного законодавства, сторони договору мали необхідний обєм цивільної дієздатності, волевиявлення сторін за договором було вільним, договір укладений у формі, встановленій законодавством, правочин був направлений на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Враховуючи вище викладене просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»заборгованість в сумі 21166.04 гривень а також судові витрати по справі в сумі 331.66 гривень.

Представник відповідача заявлений позов не визнала та суду пояснила, що вважає позов ПАТ КБ «ПриватБанк»до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості таким, що не підлягає задоволенню, так як відповідно до положень ст. 59-60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог. Ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ст. 64 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Вважає, що розрахунок суми ціни позову як суми заборгованості не є належним доказом того, що зазначені в позові суми нараховані та обліковуються на відповідних рахунках, які були відкриті на виконання кредитного договору та підтверджують безспірність та достовірність суми боргу, що унеможливлює задоволення позову. Положення закону, які регламентують та регулюють укладення кредитного договору та як наслідок виникнення за ним правовідносин та прав і обов'язків, у розумінні, визначеному ст. 11 та ст. 509 ЦК України, визначають, що кредитний договір між фізичною та юридичною особою, укладається в письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Ці ж вимоги передбачені п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України. Тобто кредитні правовідносини мають бути закріплені та відображені у двосторонньому правочину, підписаному уповноваженими особами з зазначенням умов надання кредиту, строків його повернення, розміру відсоткової ставки та відповідальності сторін у разі його невиконання. Відповідно до положень ч.2ст. 1055 ЦК України, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до положень ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Зазначає, що заява, надана позивачем, є заявою про виготовлення платіжної картки, яка є платіжним засобом і її виготовлення та використання як банківською послугою регулюється Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідно до положень п.1.27 вищезазначеного закону платіжна картка є спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки. Вважає, що заява на видачу пластикової картки має наслідком тільки виготовлення банком цієї картки, як платіжного засобу, проте не породжує кредитних правовідносин. Видача платіжної картки відповідно до положень ст. 15 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»породжує правовідносини тільки у користуванні та обслуговуванні банком виготовленої ним платіжної картки та здійснення власником картки будь-якої операції що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою плати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати. Таким чином, сама видача картки не породжує ані кредитних правовідносин, ані зобов'язань за кредитом. Враховуючи вище викладене просить в задоволені позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк»підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.11.2005 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до укладеного кредитного договору відповідач ОСОБА_3 зобовязався повертати отриманий кредит сплачувати нараховані відсотки у встановлені строки. Однак зазначені зобовязання відповідачем не виконуються, ним не здійснено належного погашення заборгованості по кредиту. Розмір заборгованості станом на 24.08.2011 року становить 21166.04 гривень, яка складається з наступного: 3714.00 грн. заборгованість за кредитом, 15967.94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом а також штрафи відповідно до п. 8.6. «Умов та правил надання банківських послуг»500.00 грн. штраф фіксована частина, 984.10 штраф процентна складова.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно положень ст.ст.10461050 вказаного Кодексу договір позики повинен у відповідних випадках укладатися у письмовій формі; позикодавець має право у відповідних випадках на одержання від позичальника процентів від суми позики; позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

ПАТ КБ «ПриватБанк»свої обовязки щодо надання кредитних коштів виконав.

Проте, на час звернення позивача до суду та на теперішній час зобовязання по кредитному договору відповідачем ОСОБА_3 не виконувались: не сплачувались проценти за користування кредитом та не здійснювалося повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку погашення, що підтверджується наданою в судовому засіданні представником позивача випискою по рахункам ОСОБА_3, розрахунком суми заборгованості відповідача ОСОБА_3 а також копією кредитного договору.

Договір №б/н від 08.11.2005 року, укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 відповідає вимогам ст.ст. 1046-1053 ЦК України, ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»та за своїм змістом не суперечить вимогам Закону України «Про ОСОБА_4 України».

Згідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає, що позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, які в свою чергу спростували твердження представника відповідача.

Отже позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,15,10, 60, 107, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 1050,1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 краю (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»заборгованість по кредиту в сумі 3714.00 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 15967.94 гривень, штраф (фіксована частина) в сумі 500.00 гривень, штраф (процентна складова) в сумі 984.10 гривень а також судові витрати по справі в сумі 331.66 гривень а всього 21 497.70 ( двадцять одну тисячу чотириста девяносто сім ) гривень 70 копійок.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення позивачем може бути подана апеляційна скарга. Апеляційна скарга подається апеляційному суду Херсонської області через Цюрупинський районний суд Херсонської області.

Суддя О.М.Яценко