Справа № 1321/2-1277/11 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М. Я.
Провадження № 22-ц/1390/2412/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Бакуса В.Я.,

секретаря Мариняк О.І.,

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи Сокальської міської ради, про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням та знесення незаконно збудованої стіни, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 29 грудня 2011 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи Сокальської міської ради, про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням та знесення незаконно збудованої стіни відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним, ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, судом не досліджено всіх обставин справи, які мають значення для справи. Зокрема, наголошує, що вхід у підвальне приміщення існував тільки один через кімнату належної йому ОСОБА_2 кухні. Другий вхід відповідачем зроблено самовільно. Між ним та ОСОБА_4 погоджені межі земельних ділянок та виготовлені Державні акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до Державного акту ЯИ № 860003 від 10 серпня 2010 року на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 належить земельна ділянка, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0129 га., яка призначена для обслуговування житлового будинку. Згідно плану земельної ділянки опис меж (кадастровий номер 010080254) земля від точки Б до точки В, де розташоване підвальне приміщення площею 18,9 кв.м., належить йому - ОСОБА_2 Це підтверджується і Державним актом ЛВ № 4682 на право приватної власності на землю від 31 березня 1997 року, а також технічним паспортом Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації. Посилання районного суду в рішенні, як на підставу відмови в позові, на показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки вони є близькими родичами відповідача ОСОБА_8

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Відповідач ОСОБА_4 у своїх запереченнях на скаргу її доводи не визнав, вказавши на безпідставність скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представник Сокольської міської ради в судове засідання не явився, міський голова подав клопотання про підтримання апеляційної скарги і її задоволення та слухання справи у відсутності представника міськради.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2, районний суд послався на пояснення, а не показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які пояснили, що спірним підвальним приміщенням користувалися спільно сімя ОСОБА_2 і сімя ОСОБА_4, а також на те, що будинок № 95 по вулиці Шашкевича в м. Сокалі Львівської області є багатоквартирним і спірне підвальне приміщення призначене для загального користування та належить на праві спільної сумісної власності власникам квартир будинку.

Проте, з такими висновками районного суду колегія суддів погодитись не може.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фондувласники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачам безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до Закону України Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку, допоміжними приміщеннями є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, сміттєкамери, горища, підвали, шахти, машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановлено, що в даний час та на момент виникнення спору будинок № 95 по вулиці Шашкевича (раніше Щорса) в м. Сокалі Львівської області є триквартирним, у якому - квартира № 2 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_2, який отримав її в 1995 році у дар від своєї матері, яка у свою чергу приватизувала цю квартиру, а квартира № 3 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4, який у травні 1997 року купив її у родини ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно реєстраційного посвідчення, виданого Червоноградським МБТІАДРЕСА_2 будинковолодіння № 95 по вул. Шашкевича в м. Сокалі Львівської області зареєстрована за ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі договору дарування, посвідченого Сокальською державною нотаріальною конторою 13.06.1995 р. за реєстровим № 2-1218 (а.с. 6).

Згідно договору купівлі-продажу від 12.05.1997 року, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_11, ОСОБА_4 є власником квартири № 3 в житловому будинку № 95 по вул. Шашкевича в м. Сокалі Львівської області (а.с. 30). В даному договорі купівлі-продажу нічого не зазначено про підвальне приміщення.

Як убачається з технічного паспорта квартири АДРЕСА_3, з експлікаціями внутрішніх площ, який складений 14.06.1995 року, до квартири № 2, власником якої є позивач, належить весь спірний підвал площею 18,9 кв.м. Вхід до підвалу мається лише зі сторони сходової клітки, у ньому наявні два вікна. Оспорювані позивачем перегородка та другий вхід відсутні (а.с. 13-18).

У технічному паспорті квартири АДРЕСА_4, з експлікацією внутрішніх площ квартири та технічної характеристики жилих і підсобних приміщень квартири, який складений у травні 1997 року, власником якої є ОСОБА_4, - підвального приміщення не зазначено і не відображено (а.с. 31-33).

Крім того, в суді апеляційної інстанції знайшов своє підтвердження той факт, що спірний підвал розташований під квартирою позивача і на його приватизованій зі згоди відповідача земельній ділянці, з чим погодилась представник відповідача.

Також встановлено, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є родичами відповідача ОСОБА_8, а тому їхні показання у суді першої інстанції колегія суддів до уваги не приймає і вважає їх свідків зацікавленими у справі.

З відповіді комунального підприємства Львівської обласної ради Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризаціїна запит адвоката вбачається, що згідно інвентаризаційної справи станом на 1976 рік вхід в підвал був з квартири № 2, під якою цей підвал знаходився. Станом на 03.02.2012 р. встановлено, що в приміщенні 3-5 квартири № 3 обладнано вхід в підвал, а саме пробито дверний проріз в фундаменті, на якому стоїть зовнішня капітальна несуча стіна, в підвалі поставлена перегородка. Всі переобладнання проведено самовільно власниками квартири № 3 (а.с. 90).

Як вбачається з представлених Червоноградським МБТІ поверхових планів, станом на 1949 1976 р.р. вхід у спірний підвал був наявний лише з квартири № 2 і відсутня перегородка у ньому, що також свідчить про самовільне облаштування відповідачем таких (а.с. 91 95).

Оскільки в ході розгляду даної справи знайшла своє підтвердження та обставина, що вказані перегородка та двері встановлені самовільно, дана конструкція позбавляє позивача можливості реалізовувати своє право власності на належне йому приміщення, позовні вимоги в частині зобовязання ОСОБА_4 не чинити йому ОСОБА_2 перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належним йому підвальним приміщенням площею 18,9 кв.м. шляхом звільнення відповідачем цього приміщення та приведення в попередній стан (демонтаж самовільно встановленої цегляної стіни - перегородки) підлягають задоволенню.

Враховуючи, що пункти 2 5 позовних вимог за своєю суттю ототожнюються і стосуються одного і того ж предмету позову, а п. 5 носить зобовязальний характер стосовно самого позивача, що не передбачено чинним законодавством, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

За таких обставин, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно із ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача у відшкодування судових витрат підлягає стягненню сума витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 гривень.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, ч. 1 п.п. 3, 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 грудня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні, володінні та розпорядженні належним останньому підвальним приміщенням площею 18,9 кв.м., що відноситься до його квартири АДРЕСА_5, шляхом звільнення ОСОБА_4 цього спірного підвального приміщення та приведення його в попередній стан.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 37 (тридцять сім) гривень понесених ним витрат на сплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_12