Справа № 22-ц-3099/11 Головуючий у І інстанції Лисюк О.Д.
Провадження № 22-ц/1449/11 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 04.05.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

4 травня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Поліщука М.А.

суддів Голуб С.А., Малорода О.І.

при секретарі Бобку О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 1 березня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним підвищення процентної ставки в односторонньому порядку,

встановила:

Позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що 25 березня 2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 265312,5 грн. з кінцевим терміном повернення 25.03.2013 року зі сплатою 16,08% річних за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідач ОСОБА_2 25.03.2008 року уклали договір іпотеки згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 197,3 кв.м. та земельну ділянку розміром 0,2387 га, що розташовані в с. Садове Баришівського району по вул. Садова, 1.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 01.12.2010 року має заборгованість 240 543 грн.

У відповідності до Закону України "Про іпотеку" позивач просив суд ухвалити рішення, яким звернути стягнення на будинок та земельну ділянку шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем.

Відповідач пред»явив зустрічний позов, в якому просив визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» з приводу підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 01 березня 2011 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк » відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано неправомірними дії банку з приводу підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором № КЗРООА15006750 укладеному 25.03.2008 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та здійснити належний перерахунок коштів.

Позивач не погодився з таким рішенням суду і оскаржив його в апеляційному порядку. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позову і відмову у задоволенні зустрічного позову.

Перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін в справі, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.03.2008 року був укладений кредитний договір № КЗР0ОА15006750 відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 265312,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.03.2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідач ОСОБА_2 25.03.2008 року уклали договір іпотеки згідно якого, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 197,3 кв.м. та земельну ділянку розміром 0,2387 га., що знаходяться в с. Садове Баришівського району по вул. Садова,1.

Свої зобов'язання щодо виплати кредиту, ОСОБА_2 виконував добросовісно і своєчасно вносив необхідні кошти на погашення кредиту.

25 грудня 2008 року Правлінням ПАТ КБ « Приватбанк» було прийнято розпорядження № Е.40.0.0.0/1-20 про зміну процентної ставки по діючим кредитам бізнесів « Іпотечне кредитування», « Авто в кредит» , які були видані в гривнях. Листом від 31 грудня 2008 року, відправленого на адресу ОСОБА_2 09 січня 2009 року ( реєстр кореспонденції № 116 ір № 23) банк повідомив позивача про збільшення з 01 лютого 2009 року відсоткової ставки за договором з 1,34% на місяць до 29,52% на рік.

Отримавши листа з зазначенням про підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом, позивач направив листа до банку про свою незгоду із підвищенням процентної ставки в односторонньому порядку, що суттєво погіршували її права, про що йому не було відомо на момент отримання кредиту, оскільки в п.2.3.1. не зазначено ні розміру, ні розрахунку суми, на яку підвищаться щомісячні платежі.

З 1 лютого 2009 року банком була збільшена процентна ставка, на яку ОСОБА_2 не погодився та продовжував проводити оплату на тих умовах, на яких був укладений договір. За таких обставин, як вважає позивач, ОСОБА_2 станом на 01.12.2010 року має заборгованість в розмірі 240543 грн. , яка складається з наступного:

*210664,22 грн. - заборгованість за кредитом;

*17808,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

*132,47 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

*245,52 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору;

*250,00 грн. - штраф (фіксована частина);

*11442,55 грн. - штраф ( процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову по звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходив з того, що позивач, в порушення вимог ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не повідомив всіх обтяжувачів майна про початок процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що п.2.3..1. кредитного договору щодо права банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної стави є істотною умовою договору, а тому зміна цієї умови відповідно до ст. 651 ЦК України допускається лише за згодою сторін.

Крім того, відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору від 25 березня 2008 року при збільшенні в односторонньому порядку відсоткової ставки банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Проте відсоткова ставка була підвищена банком на підставі листа від 25 грудня 2008 року лише з 01 лютого 2009 року, тобто після набрання чинності Закону України N 661-VI, 12.12.2008 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку»

Таким чином суд вважав, що підвищення ПАТ КБ « Приватбанком» в односторонньому порядку відсоткової ставки по кредиту із 01 лютого 2009 року не відповідає вимогам Закону, а тому, зустрічний позов ОСОБА_2 є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Судова колегія не в погоджується із висновками суду в частині підстав відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вони зроблені із неправильним застосуванням норм матеріального права.

В своєму рішенні суд першої інстанції помилково застосував Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону він визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Правовідносини, що випливають із іпотечного договору регулюються Законом України «Про іпотеку», відповідно до ч.1 якого іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном.

Таким чином суду необхідно було застосовувати закон України «Про іпотеку», який регулює виниклі правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ч. 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та(або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

П. 18.12 договору іпотеки від 25 березня 2008 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 35 Закону України Про іпотеку, ч. 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку та не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені ст. 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, але лише у разі, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач сплачує чергові платежі за кредитним договором, а його заборгованість виникла із-за неврегульованості питання між ним та банком щодо підвищення процентної ставки, тобто відповідач продовжує вносити платежі за процентною ставкою, яка була зазначена в кредитному договорі при його укладенні. При цьому із матеріалів справи не вбачається, що у випадку повідомлення банком відповідача про заборгованість по кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки, будинок, який знаходиться в іпотеці міг бути знищений, пошкоджений чи втрачений.

За таких обставин, враховуючи, що банк у встановленому законом порядку не надсилав боржнику письмового повідомлення про існуючу заборгованість, судова колегія вважає, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, а тому він не може бути задоволений.

Оскільки суд першої інстанції також відмовив у задоволенні позову, але з інших правових підстав, судова колегія вважає, що рішення суду в цій частині підлягає зміні з виключенням із мотивувальної частини рішення посилання на ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» із зазначенням підставою для відмови у задоволенні позову недотримання позивачем вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»

Судова колегія не погоджується із рішенням суду в частині задоволення зустрічного позову з наступних підстав.

Відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування Кредитом у випадку: - при зміні кон»юктури ринку грошового ресурсу в Україні, а сам: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний фонд) або середньозваженої ставки по кредитах банків у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Розпорядження щодо зміни процентної ставки банком було видане 25 грудня 2008 року. Повідомлення відповідачу про збільшення процентної ставки було направлено в порушення п.2.3.1 лише 8.01.2009 року (а.с. 65). В повідомленні був викладений зміст п.2.3.1. кредитного договору, при цьому не вказано конкретно, який же із всіх зазначених в цьому пункті чинників настав і став підставою для зміни процентної ставки. Також в повідомленні не зазначено на підставі якого розпорядження і від якої дати була підвищена процента ставка.

Не дивлячись на те, що позивач повідомив відповідача з порушенням умов п.2.3.1. Договору, однак матеріали справи свідчать про те, що дане повідомлення відповідачем було отримане в січні 2009 року, а підвищена процента ставка застосовувалась лише з 1 лютого 2009 року. У разі непогодження з розміром процентної ставки відповідач мав, відповідно до умов договору, до 1 лютого 2009 року, повернути весь залишок несплаченого ним кредиту. Однак він надіслав на адресу позивача претензію і продовжував вносити щомісячні платежі у розмірі, який був встановлений при укладення договору.

Висновки суду першої інстанції про те, що розмір процентної ставки є істотною умовою договору, а тому допускається лише за згодою сторін не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає з звичаїв ділового обороту.

Кредитним договором не було передбачено укладення будь-яких додаткових угод при підвищенні Банком відсоткової ставки, а тому дії позивача по односторонньому підвищенню процентної ставки без укладення додаткових угод є правомірними.

Враховуючи наведене, судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду в частині задоволення зустрічного позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову.

На підставі ч.1 ст. 33, ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст. ст. 307 ч.І , 308, п.1, 309, 314 ч.І п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 1 березня 2011 року змінити, виключивши із мотивувальної частини рішення посилання на ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і зазначити підставою для відмови у задоволенні позову недотримання позивачем вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 2011 року скасувати в частині задоволення зустрічного позову і в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним підвищення процентної ставки в односторонньому порядку відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді