Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22ц-2221/2011 Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 51 - ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2011 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Подороги В.М.

суддів Бородійчука В.Г., Демченка В.А.

при секретарі Константан В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» м. Черкаси, третя особа без самостійних вимог-Територіальна державна інспекція праці у Черкаській області про встановлення факту порушення умов строкового трудового договору (контракту), зміна формулювання причин та дати звільнення, визнання недійсним наказу про накладення дисциплінарного стягнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, матеріальної допомоги, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія судців, -

встановила:

24 листопада 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ НВ «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» м. Черкаси, третя особа без самостійних вимог і Територіальна державна інспекція праці у Черкаській області про встановлення факту порушення умов строкового трудового договору (контракту), зміна формулювання причин та дата звільнення, визнання недійсним наказу про накладення дисциплінарного стягнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, матеріальної допомоги, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що згідно заяви та наказу № 60-к від 01 вересня 2008 року по ТОВ ВНЗ «СУЕМ» його прийнято на роботу на посаду завідувача кафедри романо-германської філології університету.

Наказом № 70-к від 30 вересня 2008 року кафедру романо-германської філології перейменовано на кафедру теорії і практики перекладу та компаративістики.

01 жовтня 2008 року між ним та відповідачем було укладено строковий трудовий договір (контракт) терміном дії до 01 жовтня 2018 року, яким визначено права та обовязки сторін. Незважаючи на досягнуті домовленості, відповідач постійно допускав випадки порушення його прав шляхом невиконання умов контракту, а саме:

1) згідно з наказом по університету № 82-к від 01 грудня 2009 року «Про особовий склад» його без погодження призначено директором інституту іноземних мов за сумісництвом з 01 грудня 2009 року, з яким його не ознайомили, що є порушенням ст. 31 КЗпП України та який був скасований наказом університету № 05-к від 14 січня 2010 року, але при цьому, за розпорядженням № 02-с від 22 січня 2010 року проректора з науково-дослідницької та методичної роботи ОСОБА_4 з нього продовжували вимагати роботу як з директора інституту іноземних мов, що є також неправомірним;

2) згідно графіка надання щорічних відпусток на 2010 рік передбачено надання викладачам відпусток, починаючи з 29 червня 2010 року тривалістю 56 календарних днів, а фактично за наказом № 62-к від 01 липня 2010 року «Про надання відпусток у липні місяці» зазначеній категорії працівників, в тому числі і йому, надано відпустки, починаючи з 05 липня 2010 року лише терміном 50 календарних днів, що є порушенням вимог ст.ст. 75, 79 КЗпП України, ст.ст. 10,12 ЗУ «Про відпустки» та умов ч. 2 розділу 11 укладеного контракту;

3) при наданні щорічних відпусток за період з 2008 року по 2010 навчальні роки йому не проводилась виплата матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі місячного окладу, чим порушено вимоги ст. 57 ЗУ «Про освіту» щодо гарантій держави науково-педагогічним працівникам навчальних закладів;

4) в порушенні умов розділу 1 контракту університет в травні 2010 року недоплатив йому 240 грн., за червень 2010 року недоплатив 5 200 грн. заробітної плати, недоплатив за 6 календарних днів відпустки за 2010 рік.

Оскільки він звертався до відповідача з численними заявами по усуненню порушень трудового законодавства, які не принесли позитивних результатів, він в липні 2010 року звернувся до Територіальної державної інспекції праці в Черкаській області, яка провела перевірку додержання законодавства про працю відповідачем та повідомила його листом за № 23-ЛЗ56/01-26 від 01 вересня 2010 року.

Так як адміністрація університету не усунула вищевказані порушення трудового законодавства, він звертався з відповідними заявами до власника університету ОСОБА_5 та керівника виконавчого органу університету - ректора ОСОБА_6 та був змушений подати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з визначеною датою розірвання контракту 09 вересня 2010 року.

В порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України адміністрація університету не видала йому належним чином оформлену трудову книжку та не здійснила виплату всіх сум, в результаті чого, ввечері 09 вересня 2010 року та вночі 10 вересня 2010 року йому стало зле, після чого він звернувся до лікарні, де, зясувалося, що в нього підвищився тиск, встановлено кризовий перебіг гіпертонічної хвороби II ступеню та він потребував негайного лікування та госпіталізації. З 10 вересня 2010 року по 14 вересня 2010 року він перебував на амбулаторному лікуванні, а з 14 вересня 2010 року по 24 вересня 2010 року лікувався в денному стаціонарі 3-ї міської лікарні м. Черкаси, що підтверджується даними листка непрацездатності серії АБР № 890953 від 10 вересня 2010 року та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1191 від 24 вересня 2010 року та поніс витрати на лікування в розмірі 533,38 грн. на придбання ліків та необхідні аналізи.

Звільнити його за власним бажанням адміністрація університету відмовилась, а тому, він в черговий раз звернувся до відповідача з листом, в якому просив усунути порушення законодавства про працю та виплатити йому всі належні до виплати суми,

проте, 24 вересня 2010 року отримав листа за № 83 від 21 вересня 2010 року за підписом ректори, яким його запросили для отримання розрахунку та трудової книжки у звязку із звільненням з роботи 21 вересня 2010 року згідно наказу № 101-к від 21 вересня 2010 року за прогули.

27 вересня 2010 року у відділі кадрів університету він отримав два накази - № 95-к від 10 вересня 2010 року «Про накладення дисциплінарного стягнення стосовно ОСОБА_3В.», згідно з яким йому оголошено догану та наказ № 101-к від 21 вересня 2010 року «Про звільнення ОСОБА_3В.», яким, у звязку з тим, що він був відсутній на роботі в період з 10 вересня 2010 року по 21 вересня 2010 року - звільнено з роботи по п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Також йому видали трудову книжку із зробленим в ній записом про звільнення з роботи за прогули та виплатили 2696 грн. розрахункових коштів.

Відповідач зобов'язаний був згідно поданої ним 06 вересня 2010 року заяви за власним бажанням звільниш з роботи, а з 10 вересня 2010 року він вправі не виходити на роботу.

Вважає, що дії відповідача в даному випадку є неправомірними, оскільки відповідно до вимог ч. З ст. 38 КЗпП України він вправі розірвати строковий трудовий договір (контракт) у визначений ним строк за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умов колективного чи трудового договору.

На його усну, а згодом і на письмову вимогу від 28 вересня 2010 року про надання довідки про роботу в університеті, відповідно до ст. 49 КЗпП України, йому також відмовили. Такі неправомірні дії відповідача завдали йому моральних страждань та переживань, призвели до втрати нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди ним визначено в 15 000 грн. Замість наукової діяльності вій змушений займатися працевлаштуванням.

Тільки 05 жовтня 2010 року йому вдалося працевлаштуватися на роботу за спеціальністю за фахом до національного університету «Києво-Могилянська академія», переконавши її керівництво, що він не є порушником трудової дисципліни і звільнений з попереднього місця роботи незаконно.

Відповідно до ч. З, 4 ст. 235 КЗпП України у разі, якщо неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, а також у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених ч. 2 цієї статті.

У зв'язку з тим, що відповідач затримав видачу трудової книжки на 18 календарних днів із своєї вини, зробив неправильне формулювання запису в трудовій книжці щодо підстав звільнення, що перешкоджало його працевлаштуванню, а також те, що умовами трудового договору (контракту) передбачено, що його місячна заробітна плата складає не менше, ніж 10 000 грн., вважає, що відповідач повинен сплатити йому 6 000 грн. за весь час вимушеного прогулу.

Вважає, що у звязку з порушенням відповідачем трудового законодавства України, йому має бути виплачено:

- заборгованість по заробітній платі за травень 2010 року в сумі 240 грн.,

- заборгованість по заробітній платі за червень 2010 року в сумі 5 200 грн.,

- заборгованість за недоплачені відпускні за 6 днів відпустки в 2010 році за 2009- 2010 навчальний рік в розмірі 1 000 грн.,

- заборгованість по матеріальній допомозі на оздоровлення в розмірі місячного окладу при наданні щорічних відпусток за 2008-2009 навчальні роки. 2009-2010 навчальні роки згідно до ст. 57 ЗУ «Про освіту» в розмірі 20 000 грн.,

- вихідну допомогу у відповідності до ст. 44 КЗпП України в розмірі не менше трьох середніх заробітних плат, що складає 30 000 грн.,

- заборгованість за 9 календарних днів роботи у вересні 2010 року в розмірі 3 000 грн.,

- за 18 календарних днів вимушеного прогулу в розмірі 6 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а саме, витрати на лікування в сумі 533,38 грн.

Всього має бути виплачено на його користь 115 973,38 грн..

Враховуючи виплачені йому 27 вересня 2010 року кошти в сумі 2696 грн., до стягнення має підлягати 113 277,38 грн..

Також просив змінити підстави та формулювання звільнення з п. 4 ст. 40 КЗпП України (звільнення з роботи у звязку з прогулом без поважних причин) на ч. 3 ст. 38 КЗпП України(звільнення за власним бажанням).

09 лютого 2011 року ОСОБА_3 до суду адресовано клопотання про поновлення строку звернення до суду пропущеного з поважних причин, вказуючи, що 18 жовтня 2010 року він звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача з тим самим предметом спору і з тих самих підстав та з незалежних від нього причин судом лише 22 листопада 2010 року було винесено ухвалу із зазначенням, що справа не підсудна Соснівському районному суду м. Черкаси, а підсудна Придніпровському районному суду м. Черкаси, після чого він і подав заяву до належного суду та просив суд поновити строк звернення за захистом порушеного права.

22 березня 2011 року позивачем ОСОБА_7 до суду надано уточнення позовних вимог, в яких конкретизовано вимоги та просив суд:

- визнати факт порушення відповідачем умов строкового трудового договору (контракту) від 01 жовтня 2008 року,

- змінити підставу та формулювання причин звільнення із п. 4 ст. 40 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України,

- змінити дату звільнення з 21 вересня 2010 року на 09 вересня 2010 року,

- визнати недійсними накази № 95-к від 10 вересня 2010 року та № 101-к від 21 вересня 2010 року про застосування до нього дисциплінарних стягнень,

- стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі за травень 2010 року в сумі 207,29 грн.,

- заборгованість по заробітній платі за червень 2010 року в сумі 55 197,29 грн.,

- заборгованість за недоплачені відпускні за 6 днів відпустки в 2010 році за 2009- 2010 навчальний рік в розмірі 2 000 грн.,

- заборгованість по матеріальній допомозі на оздоровлення в розмірі місячного окладу при наданні щорічних відпусток за 2008-2009, 2009-2010 навчальні роки згідно ст. 57 ЗУ «Про освіту» в розмірі 20 000 грн.,

- вихідну допомогу у відповідності до ст. 44 КЗпП України в розмірі не менше трьох середніх заробітних плат, що складає 30 000 грн.,

- заборгованість за 9 календарних днів роботи у вересні 2010 року в розмірі 2 999,97 грн.,

- заборгованість за 18 календарних днів вимушеного прогулу в розмірі 5 999,94 грн.,

- в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.,

- в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у вигляді затрат на лікування в сумі 533,38 грн..

Всього просив суд стягнути з відповідача на його користь 116 937,87 грн. та з врахуванням виплати йому відповідачем 27 вересня 2010 року 2 696 грн., до стягнення має підлягати 114 241,87 грн..

Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 травня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 травня 2011 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким задоволити його позовні вимоги.

При розгляді апеляційної скарги колегією суддів апелянт ОСОБА_3 змінив її, підтримавши позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди на суму 1 грн. та зменшив позовні щодо стягнення заборгованості по належній йому матеріальній доплаті на оздоровлення в розмірі місячного окладу за 2009-2010 роки до 10 000 грн.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення районного суду до скасування з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, на основі повного і всебічного зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції вказав, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог і заперечень у суді, тому підстав для задоволення позову районний суд не знайшов.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками районного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу № 60-к від 01 вересня 2008 року (а.с. 257 Т. 1) позивача ОСОБА_3 було прийнято на роботу завідуючим кафедри романо-германської філології ТОВ ВНЗ «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту».

Згідно наказу по університету № 70-к від 30 вересня 2008 року (а.с. 31 Т. 2) кафедру романо-германської філології було перейменовано на кафедру теорії і практики перекладу та компаративістики.

01 жовтня 2008 року між сторонами був укладений строковий трудовий договір (контракт) (а.с. 104-106 Т. 1) зі строком дії до 01 жовтня 2018 року, яким були визначені права та обовязки сторін. Зокрема, позивач мав право на:

а) користування пільгами, гарантіями та правами, встановленими Законом України «Про освіту», КЗпП України, статутом Університету, правилами внутрішнього трудового розпорядку та умовами контракту;

б) щомісячну зарплату у розмірі не менше ніж 10 000 грн.;

в) державне соціальне страхування на період дії цього контракту;

г) щорічну оплачувану відпустку у літній період тривалістю 56 календарних днів.

Проте трудові права позивача, визначені контрактом та законодавством України систематично порушувались адміністрацією Університету, що підтверджується матеріалами справи, актом перевірки головного Державного інспектора праці у Черкаській області від 14 вересня 2010 року. Зазначене не заперечував і представник відповідача при розгляді апеляції судовою колегією.

ОСОБА_3 неодноразово звертався до адміністрації університету з письмовими заявами про усунення порушень його трудових прав (а.с. 26, 27, 33, 35, 108 Т.1), проте належного реагування не відбулось.

Так, згідно акту перевірки головного Державного інспектора праці у Черкаській області № 23-01-26/228 від 14 вересня 2010 року (а.с. 107-111 Т.2) вбачається, що в

університеті при виконанні найманої праці порушувалися вимоги законодавства щодо рівності трудових прав громадян України, виплати надбавки за вислугу років, допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за навчальний період 2008-2009, 2009-2010 років, заборони вимагати власником або уповноваженим ним органом роботи, не обумовленої трудовим договором, тривалості щорічної основної відпустки, порядку і умов надання щорічних відпусток, поділу щорічної відпустки на частини, періоду та тривалості надання щорічної відпустки, організації комісії по трудових спорах, гарантій держави педагогічним, науково-педагогічним працівникам та іншим категоріям працівників навчальних закладів, впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ.

Також було встановлено, що в університеті не створено комісії по трудовим спорам, що є порушенням вимог ст. 223 КЗпП України щодо організації комісії по трудовим спорам.

Колегією суддів встановлено, що наказом від 01 грудня 2009 року № 82-к «Про особовий склад» (а.с. 37 Т. 2) ОСОБА_3 призначено директором інституту іноземних мов університету за сумісництвом з 01 грудня 2009 року, з яким його не було ознайомлено, що є порушенням вимог ст. 31 КЗпП України щодо заборони вимагати власникам або уповноваженим ним органом роботи, не обумовленої трудовим договором.

У порушення вимог ст.ст. 75, 79 КЗпП України, ст.ст. 10, 12 ЗУ «Про відпустки», умов ч. 2 розділу II «Соціальне забезпечення» укладеного з ОСОБА_3 контракту щодо тривалості щорічної основної відпустки, порядку і умов надання щорічних відпусток, поділу щорічної відпустки на частини, періоду та тривалості надання щорічної відпустки за наказом від 01 липня 2010 року № 62-к «Про надання відпусток у липні місяці» (а.с. 123 Т.1) надано відпустку, починаючи з 05 липня 2010 року лише терміном на 50 календарних днів.

Встановлено, що при наданні щорічних відпусток за періоди 2008-2009 навчальний рік та 2009-2010 навчальний рік не проводилася виплата допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу, чим порушено вимоги ст. 57 ЗУ «Про освіту» щодо гарантій держави педагогічним, науково-педагогічним працівникам та іншим категоріям працівників навчальних закладів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність неправомірних дій роботодавця у відношенні працівника мала місце, тому в нього виникли обґрунтовані підстави звернутися із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням, відповідно до вимог ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору, у якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (у тому числі і матеріальна), умови матеріального забезпечення і організація праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін.

Зміна, припинення чи розірвання контракту визначені в розділі 3 контракту, відповідно до якого контракт може бути припинений або розірваний сторонами з підстав передбачених чинним законодавством та умовами контракту. Однією з умов дострокового розірвання сторонами контракту було зазначено невиконання сторонами зобовязань, передбачених розділом І контракту.

Оскільки в судовому засіданні було доведено факт порушення відповідачем умов контракту, заключеного з ОСОБА_3, тому колегія судців вважає, що позивач мав право достроково розірвати контракт та звільнитися за умовами ч. З ст. 38 КЗпП України, а тому його позовні вимоги в частині зміни підстав і формулювання звільнення підлягають до задоволення.

Відповідності до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. ОСОБА_3 06 вересня 2010 року надіслав курєрською поштою заяву з

проханням про своє звільнення з 09 вересня 2010 року, тому підлягають до задоволення його вимоги про зміну дати звільнення з 21 вересня 2010 року на 09 вересня 2010 роки, оскільки він в даному випадку мав право сам визначити строк розірвання трудового договору.

Також колегія суддів вважає, що підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_3В, про визнання недійсним наказу № 95-К від 10 вересня 2010 року про застосування до нього дисциплінарного стягнення, так як він з 09 вересня 2010 року не перебував у трудових відносинах з університетом. Тим більше, з 10 вересня 2010 року ОСОБА_3 згідно листка непрацездатності серія АБР № 890953 (а.с.30 Т. 1) перебував на амбулаторному лікуванні і винесення вищевказаного наказу 10 вересня 2010 року є незаконним.

Крім того, відповідно до ст. 44 КЗпІІ України працівникам при припиненні Трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Оскільки контракт було припинено у відповідності до ч. З ст. 38 КЗпП України і позивачу не було виплачено визначені законом виплати, та враховуючи, що згідно з умовами контракту щомісячна зарплата позивача повинна бути не менше ніж 10 000 грн., колегія суддів дійшла до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення вихідної допомоги в розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, що дорівнює 30 000 грн.

Ст. 57 ЗУ «Про освіту» передбачено, що держава гарантує педагогічним працівникам виплату допомоги на оздоровлення у розміру місячного посадового окладу при наданні щорічної відпустки. Так як в суді було доведено факт невиплати допомоги на оздоровлення в 2010 році, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення із стягненням з відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 235 КЗпП України у разі якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, а також у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбаченої ч. 2 цієї статті. Оскільки, відповідач затримав видачу трудової книжки ОСОБА_3В, на 18 календарних днів, зробив неправильне формулювання запису в трудовій книжці щодо підстав звільнення, що перешкоджало його працевлаштуванню, колегія суддів враховуючи, що зарплата позивача складає не менш ніж 10 000 грн. вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення суми 5 999 грн. 94 кой. за час вимушеного прогулу, повязаного із затримкою у видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Так як позивач не довів в судовому засіданні факту завдання йому моральних страждань та переживань, що призвели до втрати нормальних життєвих звязків, завданих у звязку із звільненням з роботи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Оскільки ОСОБА_3 було пропущено процесуальний строк для вчинення дій по захисту своїх прав, тому колегія судців вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по матеріальній допомозі на оздоровлення в розмірі місячного окладу при наданні щорічних відпусток за 2008-2009 років до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України та розяснень, що викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 р. N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції як ухвалене при неповно зясованих обставинах, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307,309,314, 316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 травня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати наказ № 101-К від 21 вересня 2010 року, змінивши підставу і формулювання звільнення ОСОБА_3 з п. 4 ст. 40 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України та вважати дату його звільнення з роботи 09 вересня 2010 року.

Визнати недійсним наказ № 95-К від 10 вересня 2010 року про застосування до ОСОБА_8 дисциплінарного стягнення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ВНЗ «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» на користь ОСОБА_8:

- 10 000 грн. матеріальної допомоги на оздоровлення;

- вихідну допомогу в сумі 30 000 грн., відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України;

- 5 999 грн. 94 коп. за час вимушеного прогулу, повязаного із затримкою у видачі трудової книжки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ВНЗ «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» на користь держави судовий збір в сумі 2 299 грн. 97 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: