Справа №22-ц-5040/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанціїСержанюк
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Березовенко Р.В., Фінагєєва В.О., з участю секретаря Хворостяної А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 30 травня 2011 року у справі за позовом прокурора Макарівського району Київської області в інтересах держави в особі Макарівської районної державної адміністрації Київської області та Управління Держкомзему у Макарівському районі до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А :

Прокурор Макарівського району Київської області в інтересах держави в особі Макарівської районної державної адміністрації Київської області та Управління Держкомзему у Макарівському районі звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладені 1 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, державні акти на право власності на земельні ділянки, видані на підставі спірних правочинів, та скасування їх державної реєстрації з тих підстав, що правочини були укладені під час дії мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30 травня 2011 року заявлені позовні вимоги задоволені. Визнані недійсними договори від 01.12.2006 року купівлі-продажу земельних ділянок, площею 2,460 га, 2,6573 га, та 2,4228 га і 2,3830 га, що знаходяться на території Липівської сільської ради Макарівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, укладені, відповідно, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Визнані недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, серії ЯГ № 318674, з кадастровим номером :05:002:0047, площею 5,1173 га та серії ЯГ №318673, з кадастровим номером :05:002:0048, площею 4,8058 га, що на території Липівської сільської ради Макарівського району, призначених для ведення особистого селянського господарства, видані 19.02.2007 року на ім'я ОСОБА_2.

Обгрунтовуючи ухвалене рішення, суд вважав доведеними обставини на які посилався позивач, як на підставу заявлених вимог.

Додатковим рішенням цього ж суду від 25 серпня 2011 року с тягнуто судовий збір та витрати на ІТЗ розгляду справи з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 2,13 грн. та 9,25 грн., відповідно.

Ухвалою суду, постановленою у той же день, окрім цього, виправлена описка у рішенні Макарівського районного суду Київської області від 30 травня 2011 року, згідно якої виключені звідти посилання на ст.ст. 180, 182 СК України.

ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням суду від 30 травня 2011 року, у встановлений законом строк, подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність, необгрунтованість, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні. Просить скасувати рішення суду від 30 травня 2011 року та ухвалити нове про відмову в позові.

Суд, закінчивши зясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне задовольнити заявлені апеляційні вимоги, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 01.12.2006 року між ОСОБА_3, як продавцем, та ОСОБА_2, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 2,460 га, що знаходиться на території Липівської сільської ради Макарівського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, за ціною 107 994 грн.

Крім того, 01.12.2006 року ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_4 договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 2,6573 га, що знаходиться на території Липівської сільської ради Макарівського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, за ціною 116 656 грн.

У той же день ОСОБА_2 та ОСОБА_5 посвідчили договір купівлі-продажу земельних ділянок, площею 2,4228 га та 2,3830 га, що знаходяться на території Липівської сільської ради Макарівського району Київської області з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, за ціною 210 975 грн.

На підставі укладених договорів купівлі-продажу земельних ділянок ОСОБА_2 19.02.2007 року видані державні акти на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ №318674, з кадастровим номером :05:002:0047, площею 5,1173 га та серії ЯГ №318673 з кадастровим номером :05:002:0048, площею 4,8058 га на території Липівської сільської ради Макарівського району для ведення особистого селянського господарства.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги суд першої інстанції погодився із наявністю мораторію на продаж земельних ділянок, призначених для ведення особистого селянського господарства і як правову підставу вказав на п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Земельного кодексу України, відтворивши його положення на момент посвідчення спірних правочинів.

Однак, не звернув увагу, що земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в переліку зазначеного пункту не значаться, а тому на них не розповсюджується дія щодо неможливості їх продажу або іншого способу відчуження.

Така заборона зазначена лише у змінах ЗК України відповідно до Закону України Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих актіввід 19 грудня 2006 року, N 490-V, де п.15 викладений у наступній редакції:

До 1 січня 2008 року не допускається:

а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;

б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується з 1 січня 2008 року за умови набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, визначивши особливості обігу земель державної та комунальної власності і земель товарного сільськогосподарського виробництва.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення)".

Окрім цього, суд першої інстанції, усупереч вимог ст. 37 ЦПК України, не залучив до участі у справі правонаступників померлих відповідачів.

Не застосовані у рішення і правові наслідки недійсності правочинів, передбачені ст. 216 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених вимог прокурора Макарівського району Київської області в інтересах держави в особі Макарівської районної державної адміністрації Київської області та Управління Держкомзему у Макарівському районі.

При цьому, судом апеляційної інстанції вбачається невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального, процесуального права.

Зокрема, не дотримані судом і вимоги ст. 212 ЦПК України, згідно якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів і в порушення вимог ст. 213 ЦПК України ухвалив рішення, яке не являється законним та справедливим.

Також суд першої інстанції вирішив питання про права і обовязки правонаступників відповідачів, які не були залучені до участі у справі і володіють правом на предмет спору.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути, наряду з іншим, підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, що було встановлено у даному випадку.

Таким чином, доводи апелянта про незаконність, необгрунтованість, рішення, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а тому апеляція ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Макарівського районного суду Київської області від 30 травня 2011 року у справі за позовом прокурора Макарівського району Київської області в інтересах держави в особі Макарівської районної державної адміністрації Київської області та Управління Держкомзему у Макарівському районі до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Сержанюк А.С.

Судді: Березовенко Р.В.

ОСОБА_6