АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 51 (ІУ) Хардіна О.П. Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача Комунального підприємства «Міський тролейбус» - Мамонова Віталія Вікторовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Міський тролейбус» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Міський тролейбус» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Міський тролейбус» (надалі - КП «Міський тролейбус») про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою виконання рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2010 року про поновлення його на роботі.

Уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 33267 грн. 44 коп. за період з 13.01.2010 року по 10.10.2010 року та з 11.05.2011 року по 06.10.2011, а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з КП «Міський тролейбус» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2010 року про поновлення на роботі ОСОБА_2 в розмірі 33267 грн. 44 коп., а також моральну шкоду - 500 грн.

Стягнуто з КП «Міський тролейбус» на користь держави 341,17 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач КП «Міський тролейбус» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неврахування судом факту виконання підприємством рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2010 року, що підтверджується наказом № 35-к від 17.02.2010 року, відповідно до якого ОСОБА_2 було поновлено на раніше займаній посаді, а також постановою державного виконавця від 19.03.2010 про закінчення виконавчого провадження. Також не було враховано судом й того, що п. 2.2 Положення «Про атестаційну комісію підприємств міського електротранспорту з визначення кваліфікації водіїв трамвая та тролейбуса», затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 31.03.2004 р. № 70 передбачений особливий порядок допуску до роботи водія тільки після підтвердження атестаційною комісією його теоретичних знань з Правил дорожнього руху та Правил експлуатації, будови рухомого складу, що експлуатується на даному підприємстві, а тому відповідно до наказу №101 від 17.02.2010 року ОСОБА_2 підприємством було проведено спеціальне навчання, а у зв'язку з його незадовільними знаннями відповідно до наказу № 141 від 19.03.2010 року останньому було проведене повторне навчання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга КП «Міський тролейбус» підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення Жовтневого районного суду м. Кривого рогу від 13.01.2010 року та моральну шкоду, суд першої інстанції керувався ст.ст. 235, 236, 237-1 КЗпП України, ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження» та виходив з того, що рішення не виконано, оскільки позивач фактично не допущений до виконання трудових обов'язків й у встановленому порядку питання про допуск його до роботи підприємством не вирішувалося.

Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що за наказом № 422 к від 28.03.2007 року ОСОБА_2 прийнято по переводу водієм КП «Міський тролейбус» з 23.03.2007 року.

25.12.2008 року за наказом № 553-к його звільнено з займаної посади за п.3 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13.01.2010 року, яке набрало законної сили, наказ № 553-к від 25.12.2008 року про звільнення водія тролейбусного депо № 1 ОСОБА_2 визнано незаконним й поновлено ОСОБА_2 на посаді водія тролейбуса КП «Міський тролейбус». Рішення в частині поновлення на роботі допущене до негайного виконання.

На виконання вказаного рішення суду КП «Міський тролейбус» видано наказ № 35-к від 17.02.2010 року про поновлення ОСОБА_2 на займаній посаді водія тролейбуса з 05.12.2008 року.

Наказом КП «Міський тролейбус» № 299-к від 11 жовтня 2010 року ОСОБА_2 повторно звільнено з посади за п.2 ст. 40 КЗпП.

Рішенням Жовтневого районного суду від 10.05.2011 року наказ № 299-к від 11 жовтня 2010 року визнано незаконним, стягнуто з підприємства на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13363 грн.92 коп. за 120 днів з 11.10.2010 року по 12.04.2011 року включно, а також моральну шкоду. Питання про поновлення на роботі не вирішувалося.

Статтею 236 КЗпП України передбачено відповідальність власника за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, а саме: у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Однак, суд, застосувавши зазначену норму права та стягнувши середній заробіток за час затримки за період з 13.01.2010 року по 10.10.2010 року та з 11.05.2011 року по час розгляду справи, не перевірив доводів представника відповідача про виконання рішення суду на підставі виконавчого листа шляхом видачі наказу про поновлення на роботі та наказів про проведення навчання та перевірці знань з охорони праці, пожежної безпеки та особливостей роботи в осінньо-зимовий період водію тролейбуса ОСОБА_2, що передбачають процедуру допуску до роботи, обов'язок водія пройти навчання у зв'язку з тривалою перервою в керуванні рухомим складом міського електротранспорту.

Колегія суддів, перевіривши доводи відповідача та матеріали справи, приходить до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 0611.1992 року (зі змінами) відповідно до ст. 24 КЗпП рішення суду про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

На виконання рішення суду відповідачем видано наказ № 35к від 17.02.2010 року, згідно якого ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді водія тролейбуса (а.с. 5), про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 33).

Постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-743 про поновлення на роботі ОСОБА_2 19.03.2010 року закінчено (а.с. 42). Зазначена постанова жодною із сторін не оскаржувалась.

До власника не застосовувались державним виконавцем будь-які штрафні санкції або інші заходи, які передбачаються ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання рішення суду про поновлення на роботі.

Крім того, колегія суддів при ухваленні рішення, враховує, що Положенням «Про атестаційну комісію підприємств міського електротранспорту з визначення кваліфікації водіїв трамвая та тролейбуса», затвердженої наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 31.03.2004 року № 70, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.2004 року за № 806/9405 встановлено особливий допуск до роботи в якості водіїв тролейбуса, а саме п.2.2. передбачено, що водії трамвая (тролейбуса), що мають перерву в керуванні рухомим складом міського електротранспорту більше одного року, а також ті, які перейшли на роботу з іншого підприємства, можуть бути допущені до роботи лише після підтвердження атестаційною комісією їх теоретичних знань …

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання зазначених вимог в день видачі наказу про поновленні на роботі ОСОБА_2, 17.02.2010 року видано наказ № 101 про проведення навчання та перевірки знань з охорони праці, пожежної безпеки та особливостей роботи в осінньо-зимовий період водію тролейбуса ОСОБА_2 (а.с. 57) та 19.03.22010 року наказ № 141 про повторне навчання (а.с. 58), що також свідчить про виконання рішення суду від 13.01.2010 року.

Зі змісту рішення суду від 10.05.2011 року, що набрало чинності вбачається, що позивача після поновлення на роботі 13.01.2010 року повторно звільнено11.10.2010 року з посади водія за п.2 ст. 40 КЗпП України й рішенням встановлені обставини, пов'язані з проходженням ним навчання та перевірки його знань у зв'язку з перервою у керуванні рухомим складом міського електротранспорту більше одного року після 13.01.2010 року.

Виходячи з аналізу встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_2 виконано в уставленому законом порядку.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивач фактично не допущений до роботи, що дає підстави для застосування ст.ст. 236, 237-1 КЗпП України, є помилковим, оскільки вимога власника про визначення атестаційною місією кваліфікації ОСОБА_2 відповідно до Положення, не дає підстави для такого висновку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Так як підставою для подання позову ОСОБА_2 вказав на невиконання власником рішення суду про його поновлення на роботі, що не доведено в суді, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.2, 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міський тролейбус» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду у м. Кривому Розі від 10 жовтня 2011 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до Комунального підприємства «Міський тролейбус» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі і відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: