АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Ліщинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2011 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою та просила ухвалити рішення, яким визнати дії державного виконавця ВДВС Павлоградського МУЮ ОСОБА_4, які виявилися у винесенні постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження неправомірними і зобовязати його зняти арешт з нерухомого майна розташованого у м. Павлограді, а саме арешт на 1/5 частину кв. 16 по вул. Кільцева буд..2 та на АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

В обґрунтування скарги ОСОБА_2 вказувала на те, що 04 серпня 2011 року апеляційним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення по цивільній справі ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної затопленням квартири. Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 суд задовольнив у розмірі 26420 грн. На підставі виконавчого листа №2-310 від 22 червня 2011 року, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області , старшим судовим виконавцем ВДВС Павлоградського МУЮ ОСОБА_4 була винесена постанова від 06 липня 2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Даною постановою було накладено арешт на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 та на квартиру АДРЕСА_3. Квартира АДРЕСА_3., що належить боржнику на праві приватної власності є предметом договору іпотеки №201/5-05/2, тим самим при винесенні постанови про накладення арешту на майно держаний виконавець порушила норми виконавчих дій та чинного законодавства. Звернувшись до ВДВС Павлоградського МУЮ з проханням скасувати постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 06 липня 2011 року, ОСОБА_2 отримала відмову. Згідно виконавчих листів №2-310 від 22 червня 2011 року направлених за місцем роботи на сьогоднішній день з боржника утримують 20% заробітної плати.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2011 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити , а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи , на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції знаходиться три виконавчих листа за № 2-310 , видані 22 червня 2011 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 майнової шкоди в розмірі 26420 грн. (ар. сп. 5,6,18)

Відповідно до постанови державного виконавця від 6 липня 2011 року накладено арешт на 1/5 частину кв. 16 в буд.. 2 по вул.. Кільцева в м. Павлограді та на кв. 16 в буд.. 23 по вул.. Заводська в м. Павлограді , що належить ОСОБА_6 , у межах суми звернення стягнення , тобто у розмірі 26 420 грн. , з забороною здійснювати відчуження будь-якого май на , яке належить боржнику ( ар. сп. 6).

У відповідності до положень ч.1 ст. 57 закону України „ Про виконавче провадження арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення . Арешт майна полягає у проведенні його опису , оголошенні заборони розпорядження ним , а в разі потреби - в обмеженні права користуванні майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Виходячи з вище наведеного , державний виконавець обґрунтовано постановив оскаржувану постанову і діяв в межах своїх вповноважень.

Доводи скарги ОСОБА_2 були вивчені судом першої інстанції і в оскаржуваній ухвалі знайшли обґрунтовані доводи про їх безпідставність.

Посилання в апеляційній скарзі на те , що державним виконавцем та судом першої інстанції не було враховано те , що відповідно до іпотечного договору № 201/5-05/2 від 19 серпня 2005 року ( ар. сп. 7) кв. 16 в буд.. 23 по вул.. Заводській в м. Павлограді знаходиться в іпотеці у ПАТ „Агро банк за кредитними забовязаннями ОСОБА_2 перед банком являються безпідставними , оскільки закон „ Про виконавче провадження не передбачає обмежень щодо накладення арешту на майно при виконанні рішення суду. А ст.. 9 закону України „ Про іпотеку передбачає , що іпотекодавець при ряді умов продовжує володіти , користуватись і розпоряджатись предметом іпотеки .

Посилання в апеляційній скарзі на те , що державним виконавцем безпідставно звернено стягнення на вище вказане майно являються безпідставними , оскільки звернення стягнення на майно це окрема дія виконавчого провадження , про яку не йдеться в оскаржуваній постанові державного виконавця.

Таким чином , колегія суддів вважає , що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи , оскільки вони зводяться до не згоди з ухвалою суду , були вивчені в суді першої інстанції і отримали оцінку суду.

Керуючись ст..ст. 303,307,312 ,313,314,315,317 ЦПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Судді