Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2011 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів: за участю секретаря:ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2010 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом в якому просила суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь борг у розмірі 130 678 (сто тридцять тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 35 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн. та судові витрати у розмірі 1477 грн., а всього 137155 (сто тридцять сім тисяч сто п'ятдесят п'ять) грн. 35 коп.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2010 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2008 року позивачка передала відповідачці 6000 (шість тисяч) доларів США. Відповідно до написаної відповідачем ОСОБА_5 розписки зазначені гроші передавались як завдаток на купівлю квартири № 241, по вул. Миру 11, в м. Обухів Київської області. На момент передачі грошей, так як і на момент розгляду справи в суді договір купівлі-продажу квартири між позивачем та відповідачем укладений не був і відповідач відмовляється повернути отримані кошти позивачу.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли спірні цивільні правовідносини щодо отримання відповідачем завдатку та його не повернення. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори), а згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою ст. 203 ЦК України, а саме - зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зазначені вимоги закону сторонами дотримано, а тому правочин був укладений відповідно до ЦК України, що вказує на його правомірність та підставність вимог позивача.

Однак колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не може через невідповідність висновків суду обставинам справи та через неправильне застосування судом норм матеріального права.

До зазначеного висновку апеляційний суд дійшов з наступних підстав.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами що 15 жовтня 2008 року позивачка передала відповідачці 6000 (шість тисяч) доларів США. Відповідно до написаної відповідачем ОСОБА_5 розписки зазначені гроші передавались як завдаток на купівлю квартири № 241, по вул. Миру 11, в м. Обухів Київської області.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що зазначені кошти передавались не в рахунок належних платежів за договором купівлі-продажу, який фактично не укладався, а тому не можуть вважатись завдатком і за змістом ч. 2 ст. 570 ЦК України є авансом, який підлягає поверненню позивачці у цьому ж розмірі.

Таким чином суд першої інстанції правильно визначившись з сумою яка підлягає стягненню з відповідача, не вірно застосував матеріальний закон на підставі якого позивач має право на повернення своїх коштів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В звязку з цим колегія суддів вважає за можливе залишити без змін рішення суду першої інстанції про стягнення коштів з відповідача, однак не з підстав повернення внесеного завдатку, а з підстав повернення внесеного авансу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2010 року - залишити без змін.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Сержанюк А.С.

Судді: Березовенко Р.В.

ОСОБА_2