АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Горлаковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визначення часток та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року позивач звернувся до суду та просив ухвалити рішення, яким визначити долю померлого батька ОСОБА_4 в спільному майні - квартирі АДРЕСА_1 московську , Дніпропетровської області, як 1/2 частину; визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 московську , Дніпропетровської області в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 30 жовтня 2007 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що у 2001 році померла друга дружина його батька ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частину квартири АДРЕСА_2 московську . Своє майно померла нікому не заповідала. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 стали : чоловік ОСОБА_4 - батько позивача та донька ОСОБА_2 сестра позивача.

Після смерті дружини в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 не звертався. Однак він прийняв спадщину шляхом фактичного користування спадковим майном, оскільки проживав разом з померлою ОСОБА_6 в квартирі на момент її смерті і був зареєстрований за вказаною адресою. За життя ОСОБА_4 не встиг оформити своїх спадкових прав після смерті дружини і 30 жовтня 2007 року помер.

ОСОБА_4 залишив заповіт , яким заповідав позивачу належну йому частину квартири АДРЕСА_3 московську . Заповіт посвідчено Новомосковською районною державною нотаріальною конторою 24 березня 2005 року і зареєстровано в реєстрі за №2-1158.

Позивач прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори в передбачений законом термін.

Однак, не може скористатися своїм спадковим правом по заповіту батька з тих причин ,що частка померлого ОСОБА_4 не визначена в спільному майні. Постановою за № 1630/02-31 від 23 листопада 2010 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії Новомосковська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту батька і рекомендувала ввернутися до суду для вирішення питання про визначення частки померлого у спільній сумісній власності.

Крім цього, позивач вказує на те, що згідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 1998 року спірна квартира належала ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Отже, кожному з співвласників належала 1/3 частина спірної квартири. Враховуючи, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 були двоє чоловік - ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_2, частка батька в спірній квартири визначається в таких загальних розмірах: йому належало 1/3 решти квартири в порядку приватизації та 1/6 - в порядку спадкування за після смерті дружини.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2011 року ОСОБА_3 задоволені частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на те, що рішення суду незаконне, необгрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи згідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 1998 року ( ар. сп. 12) спірна квартира 15 в буд.. 22 по вул.. М.Головко в м. Новомосковську належить ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності.

8 січня 2001 року ОСОБА_5 померла , про що свідчить запис акта про смерть № 41 від 11 січня 2001 року ( ар. сп. 30) . Після її смерті до Ново московської державної нотаріальної контори ніхто не звертався з заявою про прийняття спадщини ( ар. сп. 20).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 року , що діяв на той період часу) визнавалось , що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном , або якщо він подав протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини в державну нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були зареєстровані в спірній квартирі на день смерті ОСОБА_5 , вважається що вони прийняли спадщину.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 548 ЦК України ( в редакції 1963 року ) прийняття спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Таким чином на момент складення заповіту ОСОБА_4 , а саме 24 березня 2005 року ( ар. сп. 7) та на момент смерті його 30 жовтня 2007 року частина кв. 15 в буд.. 22 по вул.. М.Головко в м. Ново московську , що належала спадкодавцю складала 1/3 частину та 1/6 частину , а загалом 1/2 частину у відповідності до положень ч.2 ст. 370 ЦК України ( в редакції 2003 року).

Виходячи з вище наведеного , колегія суддів вважає , що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд прийшов до правильних висновків , повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи .

Так, зокрема , твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про те , що право на спадкування після смерті ОСОБА_5 мали ще її двоє дітей , суттєвого значення не мають , оскільки як зазначалось вище , до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався і фактично спадщину вказаними спадкоємцями прийнято не було.

Посилання в апеляційній скарзі на норми цивільного законодавства , які діють з 1 січня 2004 року на обставини , які мали місце в 2001 році вважати обґрунтованими не можна , а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню , а рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст..ст. 303,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Судді