Справа № 2-638/11
РІШЕННЯ

Іменем України

"21" листопада 2011 р.

СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої судді Омелюх В.М.,

при секретарі Савчуковій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданої злочином матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення завданої злочином матеріальної та моральної шкоди.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 14 жовтня 2010 року близько 16 години на 14 км автодороги Т-04-20 Одаровка-Томаківка в с.Березнуватівка Солонянського району відповідач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив наїзд на його дружину ОСОБА_3, яка рухалася на велосипеді в попутному напрямку, внаслідок чого його дружина померла ДТП.

По даному факту відносно відповідача було порушено кримінальну справу №70101218 за ч.2 ст.286 КК України за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, за результатом розгляду якої згідно ухвали колегії судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2011 року відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності у відповідності з п.в ст.1, ст.6 Закону України Про амністіювід 08 липня 2011 року, а кримінальну справу провадженням закрито на підставі п.4 ч.1 ст.6 КПК України. Основним джерелом доходу родини були прибутки померлої дружини, яка працювала касиром та техпрацівником Березнуватівської сільської ради Солонянського району, оскільки він мав тимчасові заробітки. Крім цього, родина також займалася домашнім господарством, з яким йому тяжко справлятися одному, так як фактично родина втратила годувальника.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача йому була спричинена значна моральна шкода та страждання, оскільки в результаті ДТП в один момент порушився звичайний ритм його життя, він втратив сімю, надію на щасливе спільне майбутнє, оскільки втратив не тільки кохану дружину, а й матір його дітей, яка була відмінною домогосподаркою, дуже трудолюбивою та дружелюбною людиною для друзів та рідних. Смерть дружини є непоправною втратою для їх родини, яка призвела до стресу в їх сімї та виникнення почуття безпорадності в виховані доньок, одна з яких є неповнолітньою, та внуків. Відповідач після дорожнього транспортної пригоди навіть не висловив його родині слова співчуття, не надав ніякої матеріальної допомоги на поховання, тому він змушений звернутися з позовом до суду про стягнення з відповідача як матеріальної шкоди в сумі 10095 гривень, яка складається з витрат на поховання в сумі 3323 гривні та виготовлення надгробного гранітного комплекту у сумі 6772 гривні, оскільки на інші витрати він не має підтверджуючих документів, так і моральної шкоди, яка характеризується болем та горем, що будуть завжди присутні в його родині, стресом, втраченими надіями та сенсом життя, незамінністю дружини та матері двох його дітей та бабусі онуків, які втратили маму та бабусю, а йому як чоловікові дуже важко вести домашнє господарство самому, в звязку з чим шістнадцятирічній доньці замість того, щоб проводити час з друзями, доводиться йому допомагати. Відповідач віднісся байдуже до їхнього горя, яке сам і завдав їх родині, в його діях відсутнє почуття розкаяння та співпереживання, він зовсім байдуже віднісся до компенсації завданої їм шкоди, яку він оцінює в розмірі 100000 гривень та просить стягнути з відповідача в примусовому порядку на його користь.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив стягнути з відповідача, як винного у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди майнову шкоду в розмірі 10095 гривень 42 копійки та моральну шкоду в розмірі 100000 гривень. Пояснив, що з часу скоєння ДТП відповідач надав йому на відшкодування спричиненої моральної шкоди лише 10000 гривень.

У судовому засіданні відповідач позов визнав частково, в тому числі матеріальну шкоду - в сумі 10095 гривень, а моральну шкоду - в сумі 50000 гривень та пояснив, що вину в скоєнні дорожньо - транспортної пригоди він визнав та не оспорює, але відшкодувати шкоду в такому розмірі як просить позивач він не має матеріальної можливості, оскільки він також має сімю та на утриманні двох неповнолітніх дітей. Він звертався до позивача з пропозицією щодо можливості здійснювати йому відшкодування як матеріальної, так моральної шкоди щомісячними платежами, але відповідача поштовий переказ на 10000 гривень отримав, а інші платежі по 200 гривень щомісячно отримувати відмовляється.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2010 року близько 16 години на 14 км. автодороги Т-04-20 Одаровка-Томаківка в с.Березнуватівка Дніпропетровської області ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_2 здійснив наїзд на ОСОБА_3, яка рухалася на велосипеді в попутному напрямку (а.с.96), та яка в наслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула. (а.с. 34 )

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2011 року відповідача ОСОБА_2 було засуджено до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права управління транспортними засобами на два роки (а.с.11-14), який ухвалою колегії судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2011 року було скасовано, а відповідача звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. в ст.1, ст.6 Закону України Про амністію у 2011 роцівід 08 липня 2011 року, а кримінальну справу провадженням закрито на підставі ст.6 ч.1 п.4 КПК України (а.с.15-16).

Згідно ст.5Закону України Про застосування амністії в Україні та ч.2 ст.14 Закону України Про амністію в 2011 роціамністія не звільняє від обовязку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком чи рішенням суду.

Відповідно до положень ст.ст. 22,23 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, в тому числі і відшкодування моральної шкоди, а відповідно до ст.1166,1187 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, при цьому шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а в разі, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини в тому числі фізичної особи, яка її завдала.

У відповідності до ст..10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст..61 ЦПК України, відповідно до ч.4 якої передбачено, що вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці події та чи вчинені вони цією особою.

Згідно до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобовязана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, ці витрати.

Відповідно до Закону України Про поховання та похоронну справувід 08 вересня 2004 року витрати на поховання це витрати на забезпечення комплексу заходів та обовязкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення гробу з тілом в могилу, забезпечення та утримання місця поховання згідно зі звичаями та традиціями, які не суперечать законодавству.

Судом встановлено, що позивачем внаслідок смерті його дружини було понесено витрати на її поховання в сумі 3323 гривні 00 копійок та на спорудження надгробного памятника в сумі 6772 гривні 00 копійок, а всього - 10095 гривень, які підлягають стягненню з відповідача, який під час розгляду справи ці вимоги визнав та не оспорював їх розмір.

Крім цього, суд вважає, що діями відповідача позивачеві спричинена і моральна шкода, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачу була заподіяна і моральна шкода, оскільки внаслідок смерті дружини в результаті ДТП з вини відповідача порушився звичайний ритм його життя, він втратив дружину та матір його дітей, надію на щасливе спільне майбутнє, а смерть дружини є непоправною втратою для їх родини, яка призвела до стресу всіх члені їх сімї, в тому числі неповнолітньої доньки, обумовили несприятливі зміни в їх житті, завдали тривалих та інтенсивних негативних переживань, тобто спричинили психологічні страждання (моральну шкоду).

В той же час, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд з урахуванням вимог ст.23 ЦК України виходить з характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань, їх тривалості, стану здоровя позивача та членів його сімї, істотних вимушених змін у його житті та житті його родини, часу та зусиль, необхідних для відновлення його попереднього стану та інших негативних наслідків, а також засад розумності, справедливості, виваженості та обєктивності, тривалості періоду з дня вчинення ДТП, часткове відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень і вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду в сумі 50000 гривень, оскільки саме така сума буде необхідною та достатньою адекватною компенсацією спричиненої моральної шкоди, відмовивши в задоволенні іншої частини позову про стягнення моральної шкоди.

Крім цього, в звязку з частковим задоволенням позову, відповідно до Закону України Про судовий збір з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 594 гривні 10 копійок. В той же час суд вважає необхідним відмовити в задоволені вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь витрат повязані з наданням юридичної допомоги, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої винесено рішення, суд стягує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати до яких згідно п.2, ч.3 ст.79, ч.2 ст.84 ЦПК України відносяться витрати на правову допомогу та спеціальний розмір їх компенсації.

Відповідно до Постанови КМУ Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, порядок їх компенсації за рахунок держави№590 від 27 квітня 2006 року вказано, що витрати повязані з наданням правової допомоги стороні на користь якої ухвалено судове рішення, не можуть перевищувати розмір, який визначений виходячи з того, що особі якій надано правовому допомогу виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи, а в матеріалах справи відсутні відомості про те, скільки часу витрачено адвокатом ОСОБА_4 на надання правової домового позивачеві, тому в цій частині позовні заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22,23,1166,1167,1187,1201 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданої злочином матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 10095 (десять тисяч девяносто пять) гривень та моральну шкоду в розмірі 50000 (пятдесят тисяч) гривень, відмовивши в задоволенні іншої частини позову та стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 594 (пятсот девяносто чотири) гривні 10 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧА: суддя