Справа №2-9690/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2011 року Жовтневий районний
суд м.Дніпропетровська

у складі головуючого судді Трещова В.В.,
при секретарі Замковій Я.В. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в
м.Дніпропетровську за участю
представника позивача ОСОБА_1 та
відповідача ОСОБА_2 цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа
–приватний нотаріус ОСОБА_4 про
визнання договору неукладеним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом в обґрунтування якого
зазначив, що між ним та відповідачем
було укладено договір позики, але кошти
він фактично не отримав від
відповідача, що на його думку є
підставою для визнання договору
неукладеним. Просив визнати договір
позики неукладеним.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримав з
підстав у ньому викладених, просив
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, та пояснив, що оскільки
розписка про передачу коштів відсутня,
то відповідно кошти не передавалися, що
на його думку є підставою для визнання
договору неукладеним.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнав, та пояснив,
що кошти за договором позики були
фактично передані позивачу, про що
прямо було зазначено в договорі, який
було нотаріально посвідчено. Пояснив
також, що крім цього договору між ним та
позивачем було укладено ще декілька
договорів. Просив в задоволенні позову
відмовити.

Третя особа –приватний нотаріус
ОСОБА_4 в судове засідання не з’явився,
про час та місце розгляду справи судом
повідомлявся, про причини неявки суд не
повідомив. За таких обставин
враховуючи думку представника
позивача та відповідача, які не
заперечували проти розгляду справи за
відсутністю третьої особи, суд вважає
можливим розглянути справу за
відсутності третьої особи.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи суд приходить до
наступного.

Правовідносини, що виникли між
сторонами справи врегульовані нормами
діючого ЦК України, положенням
укладеного між сторонами справи
договору.

Судом встановлено, що між позивачем та
відповідачем 14 жовтня 2010 року було
укладено договір позики, який було
посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_4 , що визнано сторонами справи та
підтверджується копією вказаного
договору, дослідженою у судовому
засіданні.

Згідно п.1 укладеного між позивачем та
відповідачем договору позики
позикодавець при укладенні цього
договору передав у власність
позичальникові строком до
чотирнадцятого жовтня 2011 року, а
позичальник прийняв від нього у
власність грошові кошти в розмірі 183666
гривень. Таку ж саму суму без
нарахування процентів позичальник
зобов’язується повернути
позикодавцеві до чотирнадцятого
жовтня 2011 року, що підтверджується
копією вказаного договору, дослідженою
у судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що грошові кошти фактично були
передані позивачу при укладенні
спірного договору, про що прямо було
зазначено у його тексті. Суд критично
ставиться до посилань позивача у
позовній заяві, та пояснення
представника позивача в судовому
засіданні на те, що кошти фактично
позивачу за даним договором не
передавалися, оскільки вони
спростовуються текстом вказаного
договору та поясненнями відповідача у
судовому засіданні. Суд , також,
критично ставиться до пояснень
представника позивача в частині
відсутності окремої розписки про
передачу коштів за договором, оскільки
наявність такої розписки не є
обов’язковою ні за умовами договору,
ні за вимогами діючого законодавства.

Відповідно до положень ст. 628 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання мають виконуватись
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Таким чином, оцінивши надані та добуті
докази суд приходить до висновку, що
жодних прав позивача при укладенні та
виконанні спірного договору
відповідачем не порушено, доказів
наявності фактичних даних, які могли б
бути підставою для задоволення позову
по суті сторонами не надано, а судом не
встановлено, тому у задоволенні позову
необхідно відмовити.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України судові
витрати при відмові в задоволенні
позову повинні покладатися на
позивача.

На підставі викладеного,
керуючись ст.215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа –приватний нотаріус
ОСОБА_4 про визнання договору
неукладеним –відмовити у повному
обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська.

Суддя

В.В.Трещов