Справа № 2-403/11
У Х В А Л А

"02" червня 2011 р. суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області Омелюх В.М., розглянувши заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНКдо ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач у поданій до суду належним чином оформленій заяві в порядку забезпечення позову просить вжити заходів забезпечення позову шляхом вилучення предмету застави та передачі його у заклад позивачеві: автомобіля RENAULT, модель: KANGOO, рік випуску 2003: тип Т3: вантажно-пасажирський-В, № кузова/шасі: VF1F09AF28819044, реєстраційний номер: АЕ5976ВТ, що належить на праві власності відповідачеві ОСОБА_1, обмежити відповідача у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Дніпропетровській області, видачу відповідачеві паспорта, обмежити відповідача у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду по даній справі.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову " із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду від 12 червня 2009 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення позову можу утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до позовної заяви документи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви з наступних підстав.

Заявником не зазначено докази, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Обґрунтованість заяви про забезпечення позову, будь-якими доказами не доведена, а посилання позивача тільки на те, шо існує ризик передачі третім особам права власності на майно і кошти, або його переховування від банку і державної виконавчої служби не дає суду підстави вилучити у

відповідача зазначене майно, тим самим безпідставно позбавити його права користування цим майном до вирішення по суті цивільно-правового спору, а також це суперечить змісту укладення між сторонами договору застави, який підлягає внесенню в державний реєстр обтяжень та обмежень рухомого майна.

Крім того, у випадку застосування зазначених позивачем заходів забезпечення позову будуть порушені не тільки майнові, але і конституційні права відповідача. Оскільки порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв'язання спорів у цій сфері регулює Закон України Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України. Крім того положеннями ст.6 зазначеного закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання, або він ухиляється від зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Законом України Про Державну прикордонну службуп.8 ст.19 встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань, покладається запобігання та недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно з законодавством не дозволяється в'їзд в Україну, або, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, в тому числі і за дорученням правоохоронних органів. За змістом п.4 ст.20 цього закону, саме на органи прикордонної служби покладено завдання з'ясовувати підстави в'їзду або виїзду з України, не пропускати через державний кордон України осіб, яким за мотивованим рішенням суду (не ухвалою) та правоохоронних органів не дозволяється або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Відсутність зазначених відомостей в заяві позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робити неможливим виконання відповідної ухвали.

Крім того, зазначене майно згідно кредитного договору застави вже обтяжене шляхом передачі позивачу його під заставу та розпорядження предметом, що свідчить про те, що предмет позову та вказаний у заяві про забезпечення позову спосіб забезпечення співпадають між собою.

Таким чином, вважаю необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Головуюча: суддя