АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Горлаковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2011 року позивач звернувся до суду та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду в сумі 49489,78 грн. , моральну шкоду в сумі 50 000 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що 20 червня 2010 року його неповнолітній син ОСОБА_6 з однокласником , неповнолітнім ОСОБА_4, який в присутності матері ОСОБА_3 взявши з дому автомашину НОМЕР_1 , зателефонувавши при цьому батькові ОСОБА_2 , поїхали на ставок, що розташований біля с. П-Софїївки Магдалинівського району. Повертаючись зі ставка додому ОСОБА_7 , не маючи навиків керування транспортними засобами і відповідного посвідчення водія, не справившись з керуванням, на рівному участку дороги виїхав на поле де допустив перекидання автомашини. В результаті ДТП син позивача ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми і був доставлений в Магдалинівську ЦРБ. Стан потерпілого був вкрай важким, він знаходився без свідомості, не реагував на подразники, не відповідав на запитання і був направлений на лікування в Дніпропетровську обласну дитячу лікарню, де його негайно помістили в реанімацію і , де він знаходився 15 днів без свідомості на апараті штучного дихання та був підключений до іншої апаратури ,що підгримує життєдіяльність людини.

Отримані травми були настільки тяжкими, що повернути сина позивача до повноцінного життя не вдалося до теперішнього часу . 24 вересня 2010 року , після 3 місяців знаходження в лікарні та безуспішного лікування сина позивача виписали для лікування за місцем проживання. Стан його вкрай тяжкий, він не розмовляє, тілом не володіє, не може підняти руки, ноги та не може себе обслуговувати.

Згідно висновку експертизи №Е-236 від 29.10.2010 року сину позивача спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4, в діях якого вбачаються ознаки складу злочину, що передбачений ч. 2 ст. 286 КК України , позивачу нанесені матеріальні збитки на суму 49489,78 грн.

04 квітня 2011 року Магдалинівський районний суд постановою застосував до неповнолітнього ОСОБА_4, який не досяг віку кримінальної відповідальності, заходи виховного характеру, передавши його відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3, і залишив позов позивача без розгляду.

Вищевикладене негативно позначилося на соціальному становищі позивача, він не має можливості вести повноцінний образ життя, коли дитина тяжко травмована, не може безтурботно проводити час з друзями та близькими, так як спогади про ДТП весь час отруюють йому існування та псують задоволення від спілкування.

Сім'я позивача отримала велике емоційне та психологічне потрясіння та продовжує переносити до цих пір глибокі моральні страждання, не може відновити душевний спокій. Ці моральні страждання пов'язані з тим, що дитина тривалий час знаходилась на стаціонарному лікуванні. Родина затратила багато часу та сил, нервової енергії, матеріальних витрат, пов'язаних з придбанням та доставкою ліків, продуктів харчування. Родичі та товариші не залишили сім'ю позивача без допомоги, для переливання здавали свою кров.

Враховуючи характер та глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнав позивач, його дитина та близькі родичі, приймаючи до уваги стан здоров'я дитини, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, спираючись на принцип розумності та справедливості просив стягнути на його користь 50 000 грн.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково.

Стягнено з відповідачів на його користь матеріальну шкоду в розмірі 35789,78 грн., моральну шкоду в сумі 15 000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачі просять рішення суду змінити, стягнувши з них на корить позивача моральну шкоду в сумі 5000 грн., а в задоволенні стягнення матеріальної шкоди в сумі 35789,78 грн. ОСОБА_5 відмовити .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити , а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України , завдана джерелом підвищеної небезпеки , відшкодовується особою , яка на відповідній підставі (право власності , інше речове право) володіє транспортним засобом ,механізмом ,іншим обєктом ,використання ,зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому , відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року з подальшими змінами та доповненнями „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди ,шкода заподіяна особі і майну громадянина ,підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою , яка її заподіяла , за умови , що дії останньої були неправомірними ,між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи , а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки , незалежно від наявності вини.

Таким чином ,законом не ставиться можливість покладення відповідальності заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. В цих правовідносинах цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини.

Особа , яка неправомірно заволоділа транспортним засобом ,механізмом, іншим обєктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання ,зберігання або утримання , забовязана відшкодувати її на загальних підставах.

Судом зясовано питання неправомірного заволодіння транспортним засобом , а також обговорено питання недбалості власника транспортного засобу ,що сприяла неправомірному заволодінню ним , а також обговорено питання відповідальності за шкоду ,спричинену сину позивача , особою ,що керувала транспортним засобом та власником транспортного засобу ,які можуть нести спільну відповідальність , як зазначено у ст.. 1187 ЦК України.

Виходячи з вище наведеного , колегія суддів вважає , що судом першої інстанції обґрунтовано було частково задоволено позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди , розмір якої підтверджено чеками на придбання ліків , медичних препаратів , перевязочних матеріалів , тощо ( ар. сп. 31-47) та при визначенні розміру сум відшкодування було враховано суму надану відповідачем ОСОБА_2 ОСОБА_5 на лікування потерпілого сина у розмірі 13700 грн. , що підтверджено розпискою від 1 липня 2010 року ( ар. сп. 60).

Правильним являється і висновок суду про необхідність часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди спричиненої в наслідок ДТП у відповідності до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, оскільки така шкода спричинена позивачу внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Доводи апеляційної скарги відповідачів про необхідність зменшення суми , стягненої на відшкодування моральної шкоди вважати обґрунтованими не можна , оскільки вона відшкодовується незалежно від вини фізичної особи ( ч.2 ст. 1167 ЦК України).

Обговорюючи питання про розмір суми , стягнутої на користь позивача на відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з розяснень , що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „ Про судову практику в справах про відшкодування зазначеної шкоди „ , а саме про те , що розмір відшкодування суд повинен визначати залежно від характеру немайнових витрат ( їх тривалості , можливості відновлення) і з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоровя потерпілого сина позивача по справі , тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках , час та зусилля , необхідні для відновлення стану. При цьому суд виходить також із засад розумності , виваженості та справедливості.

Виходячи з вище наведеного , колегія суддів вважає , що в вище викладених частинах суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює .Підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели , чи могли призвести до неправильного вирішення спору в даній частині не встановлено , а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню , а рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст..ст. 303,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Судді