АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №22-ц-5361/2011р. Головуючий 1-ї інстанції Цілюрик В.П.
Категорія: поновлення на роботі Доповідач: Довгаль Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Овсяннікової А.І., Коваленко І.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до первинної профспілкової організації „ВО Моноліт державного підприємства „Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко, третя особа: голова профспілки ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до первинної профспілкової організації „ВО Моноліт державного підприємства „Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко, третьої особи: голови профспілки ОСОБА_2, в якому просила визнати незаконним її звільнення з роботи, поновити на посаді директора клубу вищевказаної профспілкової організації, стягнути з відповідача на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу.

При розгляді справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги, в тому числі доповнила вимогами про відшкодування моральної шкоди. В кінцевому варіанті позовної заяви ОСОБА_1 визначалася із сумою заробітної плати, яка за її підрахунком підлягала стягненню, а також збільшила суму моральної шкоди до 5000грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що з 20.10.1966року вона працювала на Харківському приладобудівному заводі ім. Т.Г. Шевченка на посаді технолога. 29.02.1977року звільнилася з цієї посади по переводу до заводського комітету профспілки - у звязку з обранням вільним головою цехового профспілкового комітету відділу головного технолога заводу. З 16.05.1992року переведена на посаду директора клубу (зараз - культурний центр). 03 травня 2010 року звільнена з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП УРСР за скороченням штату. Зазначає, що при звільненні не враховано те, що вона має переважне право на залишенні на роботі як працівник з тривалим безперервним стажем роботи. Також відповідачем були порушені вимоги ст.ст.42, 43, 49-2 КЗпП, ст.5 Закону України „Про соціальний захист дітей війни (далі Закон). Зокрема, цим Законом передбачено переважне право на залишенні на роботі при скороченні чисельності або штату працівників осіб, яких визнано дітьми війни. Їй не було запропоновано ніякої іншої роботи, звільнення проведено у неробочий день 03.05.2010року, т.я. святкові дні 01 та 02 травня День міжнародної солідарності трудящихся мали місце у суботу та неділю.

Відповідач первинна профспілкова організація „ВО Моноліт державного підприємства „Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко позов не визнала, подала на нього письмові заперечення, в яких виклала свої доводи та міркування. Зокрема вказують, що звільнення ОСОБА_1 з роботи проведено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача та третя особа ОСОБА_2 просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 лютого 2011 року в позові ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові, місцевий суд виходив з того, що звільнення позивачки за скороченням штату здійснено згідно з трудовим законодавством.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.05.1992року працювала на посаді директора клубу (зараз - культурний центр) первинної профспілкової організації „ВО Моноліт державного підприємства „Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко. 03 травня 2010 року ОСОБА_1 звільнена з роботи за скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Отже, враховуючи положення цієї статті, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у вищеперелічених випадках.

Із штатного розкладу працівників профкому сектора культроботи на 2010рік, затвердженого головою первинної профспілкової організації ВО „Моноліт, вбачається, що в штаті профкому на поточний рік малися дві посади: директор клубу та директор підліткового клубу, з посадовими окладами 870грн. в місяць.

Як убачається з протоколу №116 від 25.02.2010року засідання президії профспілкового комітету ВО „Моноліт, було прийнято рішення про виведення із штату культпрацівників профкому посади директора культурного центру в звязку з недостатком фінансування, незавантаженістю і реорганізацією (а.с. 29).

Одночасно з виведенням із штату посади директора клубу були введені дві нові посади: керівника студії спортивного бального танцю та керівника циркової студії, про що свідчить новий штатний розклад, який вводився з 01.03.2010року. На вказані посади, з обємом роботи 38 годин в місяць, прийняти ОСОБА_4 і ОСОБА_5, згідно їхніх письмових заяв та протоколу профкому №115 від 01.03.2010року.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник відповідача на оклад вивільного директора клубу, яку займала ОСОБА_1, було введено ці дві одиниці: керівника студії спортивного бального танцю та керівника циркової студії.

Отже, оскільки була скорочена одна посада, а введено дві нові, то вважати, що мало місце скорочення чисельності штату профкому не можна. Відповідач повинен був запропонувати ОСОБА_1 нові посади, що ним зроблено не було.

В трудовій книжці ОСОБА_1, а саме на а.5 в графі «на підставі чого внесено запис» (документ, його дата й номер) вказано протокол №118 від 03.05.2010року (а.с.3-5).

Але, 03 травня 2010 року був неробочим днем, тому засідання профкому, на якому нібито вирішувалося питання про надання згоди на звільнення позивачки з підстав передбачених п.1 ст.40 КЗпП, взагалі відбуватися не могло. Більш того, матеріали справи містять протокол профкому за №118 датований 12.05.2010року на якому фактично вирішувалося це питання, тобто вже після звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Таким чином, скорочення посади директора клубу (культурного центру) проведено з порушенням норм діючого трудового законодавства, а звільнення позивача з 03.05.2010року проведено без попередньої згоди профкому.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції відповідно до вимог п.п.3),4) ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч.2 цією статті).

При підрахунку суми середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів виходить із слідуючого. Позивача звільнено з 03.05.2010року, рішення колегією ухвалюється 01.07.2011року. Час вимушеного прогулу становить 14 місяців. Середньомісячна заробітна плата за два останніх місяців перед звільненням становить 571грн.00коп. (березень 553грн. + квітень 589грн. = 1142грн. : 2міс.) Загальна сума заробітку становить 7994грн.00коп. (571грн. х 14міс.) Із цієї суми необхідно відрахувати суму 4568грн.72коп., яка отримана ОСОБА_1 за період роботи з 29.11.2010р. по травень 2011р. на посаді завідуючого культурним центром ДП „Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко (7994грн.00коп. - 4568грн.72коп. = 3426грн.28коп.).

Із суми 3426грн.28коп з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 51грн. та 37грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Підстав для відшкодування моральної шкоди колегія суддів не вбачає, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що вона фізично і душевно страждала у звязку з неправомірним звільненням з роботи, а також нею не наведено відповідного розрахунку, а саме в чому полягає моральна шкода в розмірі 5000грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1 п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 лютого 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовом ОСОБА_1 до первинної профспілкової організації „ВО Моноліт державного підприємства „Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко, третя особа: голова профспілки ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора клубу первинної профспілкової організації „ВО Моноліт державного підприємства „Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко.

Стягнути з первинної профспілкової організації „ВО Моноліт державного підприємства „Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3426грн.28коп. і на користь держави судовий збір в сумі 51грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37грн.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за місяць в сумі 571грн. та поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

У частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді -