АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: право власності Доповідач Колтунова А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2011 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Колтунової А.І.,

суддів: Ларенка В.І., Міненкової Н.О.,

при секретарі Моторній Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 липня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ВГІРФО Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про визнання права спільної власності, поновлення порушеного права, -

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання права спільної власності, поновлення порушеного права та виселення.

Позивач зазначав, що з відповідачем по справі перебуває у фактичних шлюбних відносинах з 2000 року.

11 жовтня 2003 року вони зареєстрували шлюб, а 13 квітня 2005 року розірвали, хоча й фактично продовжували проживати однією родиною.

В період сумісного проживання за рахунок сумісних коштів вони придбали з відповідачем квартиру № 36 в буд. 25, корпус 1 по пр-ту Героїв Сталінграда в м.Харкові, що була оформлена на імя позивача.

Квартира була придбана за суму, еквівалентну 10000 доларів США.

З моменту придбання він разом із відповідачем поселився в зазначеній квартирі, постійно там мешкав, здійснював ремонт квартири.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2010 року він визнаний таким, що втратив право на житлову площу в квартирі АДРЕСА_1, де був зареєстрований раніше.

Вказаним рішенням суду встановлено, що з грудня 2000 року він в цій квартирі не мешкає у звязку із вибуттям на інше місце проживання.

У лютому 2010 року відповідач стала чинити йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, змінила замки, у звязку з чим він був змушений звернутися до суду із заявою про поновлення порушеного права.

Позивач просив суд поновити його порушене право, визнати квартиру № 36 в буд. 25 корпус 1 по пр-ту Героїв Сталінграда їх загальною сумісною власністю з ОСОБА_1, зареєструвавши його на даній житловій площі.

Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на ті обставини, що спірну квартиру вона придбала за договором купівлі-продажу від 19 вересня 2001 року за власні кошти та кошти батьків.

ОСОБА_2 ніяких претензій на дану житлову площу не предявляв, зареєстрований у ній не був.

Дійсно, деякий час вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з позивачем, а в період з 2003 року по 2005 рік у зареєстрованому шлюбі.

Однак, на період придбання вищевказаної квартири вини однією сімєю з позивачем не проживали.

Між ними не було домовленості про створення загальної сумісної власності на дану квартиру.

У звязку з чим, ОСОБА_1 просила суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 липня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволений, за позивачем визнано право спільної власності на квартиру № 36 будинку 25 корпусу 1 по пр-ту Героїв Сталінграда в місті Харкові; поновлено порушене право ОСОБА_2 на користування вказаною квартирою; зобовязано ВГІРФО Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області зареєструвати ОСОБА_2 в квартирі № 36 будинку №25 корпусу 1 по пр-ту Героїв Сталінграда в місті Харкові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі.

Висновки суду про її перебування зі ОСОБА_2 станом на 19 вересня 2001 року у фактичних шлюбних відносинах не засновані на будь-яких допустимих доказах.

Допитані за його клопотанням свідки не вказали конкретно, з якого часу вони проживають однією сімєю, надали по даній обставині суперечливі пояснення.

Позивачем не представлено доказів про внесення ним грошових коштів у придбання даної квартири.

З матеріалів справи вбачається, що до 06 вересня 2001 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_3, в квартирі якої залишався зареєстрованим і зберігав право на житлову площу.

Судом необґрунтовано не прийнято до уваги, що позивач не знав вартість спірної квартири, не проводив оплату комунальних платежів та послуг, а також ним пропущені строки звернення до суду за захистом своїх прав.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримували апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 і визнаючи право спільної власності на квартиру № 36 буд.25 корпусу 1 по пр-ту Героїв Сталінграда в м.Харкові за ОСОБА_4 та ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2010 року, що набрало законної силу, ОСОБА_2 визнаний особою, яка втратила право на користування квартирою № 169 по вул. Ньютона в буд. 111 в м.Харкові, у звязку з тим, що у 2001 році він вибув на інше постійне місце мешкання до другої родини, що проживає за адресою: м.Харків, пр.-т ОСОБА_5АДРЕСА_2.

Допитані по справі свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили, що на момент придбання спірної квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мешкали однією родиною.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що у 2001 році ОСОБА_2 просив гроші у борг для придбання спірної квартири.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що між сторонами була домовленість про створення спільної загальної сумісної власності на квартиру і спірна квартира була придбана з цією метою.

Колегія суддів вважає, що погодитися з даними висновками суду в повному обсязі не можна, так як вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідають фактичним обставинам по справі.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами і не оспорюється сторонами, що 19 вересня 2001 року між ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 і ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу квартири № 36 будинку 25 корпус 1 по пр-ту Героїв Сталінграда в м.Харкові (а.с. 43).

В зазначеній квартирі були зареєстровані ОСОБА_1, її син ОСОБА_18, онук ОСОБА_19 (а.с. 43).

Допитаний по справі в якості свідка продавець вказаної квартири ОСОБА_13 пояснив, що покупцем їх квартири була ОСОБА_1, вона здійснювала оплату, оглядала квартиру перед купівлею.

ОСОБА_2 ані під час огляду даної квартири, ані під час оформлення правочину, присутній не був.

Даний свідок не є знайомим сторін по справі, у звязку з чим суд апеляційної інстанції вважає його свідчення обєктивними.

Таким чином, суд першої інстанції вважає встановленим, що покупцем вищевказаної квартири виступала ОСОБА_1.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 17 Закону УССР «Про власність» від 07 лютого 1991 року, що діяв на період виникнення спірних правовідносин, майно може бути визнано спільною власністю, якщо воно придбано внаслідок спільної праці членів сімї, або придбано внаслідок спільної праці громадян, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю.

При розгляді справи ОСОБА_2 не було представлено доказів, що свідчили б про те, що між ним та ОСОБА_1 була домовленість, підтверджена письмовими доказами, про створення спільної власності на вказану квартиру.

Його доводи про те, що в період придбання даної квартири вони проживали з відповідачем однією сімєю, також не підтверджені допустимими доказами.

Так, в позовній заяві позивач вказував, що перебував з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з 2000 року і з цього часу проживає у спірній квартирі № 36 будинку 25 корпус 1 по пр-ту Героїв Сталінграда в м.Харкові (а.с. 3).

Разом з тим, дана квартира була придбана лише 19 вересня 2001 року (а.с. 42).

За таких обставин, позивачу не була відома ані дата придбання даної квартири, ані ціна, за якою її придбано (а.с. 4, 42).

Допитані по справі свідки за клопотанням ОСОБА_2 давали суперечливі пояснення на питання, з якого часу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Так, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_20 вказували, що сторони стали проживати однією родиною з грудня 2000 року до лютого 2010 року. Свідок ОСОБА_21 вказував, що вони проживали сумісно у 90-ті роки і тоді ж придбали квартиру (а.с. 53-60).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_22 до 06 вересня 2001 року знаходився у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_23 (а.с. 7 справи № 2-1472/10).

До 12 лютого 2010 року ОСОБА_2 був зареєстрований разом із колишньою дружиною в квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 6 справи № 201472/10).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи позивачем не було представлено достатніх допустимих доказів на підтвердження того, що станом на вересень 2001 року сторони проживали однією сімєю, вели сумісне господарство і між ними була домовленість про створення спільної власності на спірну квартиру.

Посилання суду першої інстанції на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2010 року, що набрало законної сили, не можу бути визнано обґрунтованим.

Зазначеним судовим рішенням встановлений лише факт не проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з грудня 2000 року.

Будь-яких даних про проживання ОСОБА_2 із зазначеного часу з ОСОБА_1 вказане рішення не містить (а.а. 20-21 справи №2-147/10).

З матеріалів справи вбачається, що з 2003 року по 2005 рік ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (а.с. 48).

Однак, після розірвання шлюбу ОСОБА_2 ніяких вимог на дану житлову площу не предявляв, зареєстрований там ніколи не був.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені із порушенням норм матеріального права, не відповідають фактичним обставинам по справі.

У звязку з чим, на підставі п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню.

При ухваленні нового рішення колегія суддів виходить з того, що як в суді першої, так і апеляційної інстанції позивачем не було представлено доказів на підтвердження того, що станом на 19 вересня 2001 року він проживав з ОСОБА_1 однією сімєю і між ними була домовленість про створення спільної власності на спірну квартиру.

За таких обставин відсутні правові підстави до визнання зазначеної вище квартири спільною власністю їх з ОСОБА_1, та у задоволенні позову ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 307, п.п. 3,4 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 липня 2011 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ВГІРФО Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про визнання права спільної власності, поновлення порушеного права, відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя

Судді -