справа № 2-23 /2011 р.
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2011 року Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Висоцького М.Т., при секретарі судового засідання Дністрянській Т.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Врадіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу в сумі 2 381 610 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

6 грудня 2011 року ОСОБА_1, як спадкоємець свого померлого 29 грудня 2010 року чоловіка ОСОБА_6, звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 боргу в сумі 2 381 610 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн. та судового збору в сумі 1700 грн.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивачка вказує, що 7 квітня 2009 року її чоловік ОСОБА_6, на підставі усного договору, позичив відповідачам ОСОБА_4 і ОСОБА_2 300 000 доларів США. За цим договором відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_2 виступили як солідарні боржники. На виконання умов договору, ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_2 і ОСОБА_4 прийняли вказану суму грошей. На підтвердження отримання в борг зазначеної суми грошей, відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 надали ОСОБА_6 розписки у формі заяв, посвідчених 7 квітня 2009 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, згідно яких вони ( відповідачі) зобов»язалися повернути борг не пізніше 1 січня 2010 року, але взяті на себе зобов»язання не виконали.

Посилаючись на те, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на момент отримання в борг у ОСОБА_6 коштів, перебували в шлюбі і витратили ці кошти на потреби своїх сімей, позивачка вимагає притягнути в якості співвідповідачів по справі їхніх дружин ОСОБА_3 і ОСОБА_5.

У судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_7 підтримали заявлені позовні вимоги і просять їх задовольнити повністю, та пояснили суду, що від покійного ОСОБА_6 їм було відомо, що він дійсно дав відповідачам ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в борг 300 000 доларів США на будівництво або придбання автозаправочної станції. Наявність у ОСОБА_6 такої великої суми грошей вони пояснюють тим, що він окрім своєї основної роботи на посаді завідуючого Кривоозерської філії державного ощадбанку займався підприємницькою діяльністю у вигляді вирощування зернових сільськогосподарських культур на орендованих землях та їх заготівлею і збутом.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 позов не визнали і просять суд відмовити позивачці в його задоволенні.

ОСОБА_4 пояснив суду, що з чоловіком позивачки ОСОБА_6 він знайомий з 2006 року. ОСОБА_6 працював керуючим Кривоозерським ощадбанком, а він, як підприємець, займався реалізацією ГСМ. По домовленості з ОСОБА_6 він брав для себе кредити, які оформлялись на його родичів та знайомих без їх відома за що він, крім сплати відсотків за користуванням кредитом, віддавав особисто ОСОБА_6 певну суму грошей, залежно від розміру кредиту. Спочатку кошти від кредитів він використовував для розвитку бізнесу, а в подальшому - тільки на погашення попередніх кредитів, оскільки отриманого від сбуту ГСМ прибутку не вистачало для цього. Згодом він по пропозиції ОСОБА_6 знову взяв кредит в сумі 600 000 грн. під заставу свого житлового будинку, з якого він 100 000 грн. віддав особисто ОСОБА_6, а частину сплатив в ощадбанк у вигляді комісійних та інших виплат. Решту суми 400 800 грн. він використав для погашення попередніх кредитів та цього кредиту. Таким чином, він попав в безвихідну ситуацію. І тоді ОСОБА_6 винудив його дати йому довіреності на право розпоряджатися його житловим будинком та автомобілем, а також дві заяви на позику у нього ( у ОСОБА_1І.) коштів одну на 115 000 , а другу на185 000 доларів США, пообіцявши допомогти знайти для нього ці кошти, чи взяти кредит в ощадбанку на придбання, або будівництво АЗС для того, щоб отримати від цієї АЗС прибуток і потім використати для погашення всіх боргів. Погодившись на умови ОСОБА_1, він зі своїм сином відповідачем ОСОБА_2 07.04.2009 року завірили у нотаріуса і віддали ОСОБА_1 ці документи дві заяви, в яких вказали, що взяли у борг у ОСОБА_6 300 000 доларів США ( окремо 185 000 і 115 000 доларів США), які зобов»язалися повернути до першого січня 2010 року. Фактично ці кошти ні син ні він не брали у ОСОБА_6. При оформленні у нотаріуса цих заяв і довіреностей на їхнє майно ОСОБА_6 не було.

Крім цих заяв він пізніше дав ОСОБА_6 і власноручно написану ним розписку в присутності своєї сестри ОСОБА_8 в якій підтвердив, що дійсно отримав в борг від ОСОБА_1 300 000 доларів США

Вказані заяви і довіреності на їхнє майно ОСОБА_6 взяв у них і зберігав у своєму службовому кабінеті, як гарантію на випадок того, якщо він ( ОСОБА_2Г.) не буде гасити взяті в ощадбанку кредити.

Його дружина ОСОБА_5 і дружина сина ОСОБА_3 не знали про оформлення ними і передачу ОСОБА_6 цих заяв і довіреностей.

Відповідач ОСОБА_2 дав суду аналогічні свідчення і підтвердив, що ні він ні його батько відповідач ОСОБА_4 не брали у ОСОБА_6 в борг вказані у їхніх заявах і розписці кошти.

Відповідачки ОСОБА_5 і ОСОБА_3 пояснили суду, що до подачі позову ОСОБА_6 їм не було відомо про те, що відповідачі дали ОСОБА_6 заяви про отримання у нього в борг 300 000 доларів США та довіреності на розпорядження їхніми житловими будинками та автомобілем. Про те, що їхні чоловіки брали в борг таку суму грошей, їм також нічого не відомо. В сім»ю вони ці кошти не приносили, тому вони не можуть бути відповідачами по справі.

З»ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив слідуюче.

У квітні місяці 2009 року між чоловіком позивачки ОСОБА_6 і відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено усний договір позики, за якими останні ( ОСОБА_4 і ОСОБА_2В.) виступили солідарними боржниками і на підставі якого ОСОБА_6 дав їм в борг 300 000 ( триста тисяч) доларів США, які відповідачі зобов»язані повернути до 1 січня 2010 року.

Факт отримання відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в борг від ОСОБА_6 300 000 тисяч доларів США відповідачі підтвердили нотаріально посвідченими 7 квітня 2009 року двома заявами.

Так, в заяві від 07.04.2009 року. яка виготовлена друкованим шрифтом, на спеціальному нотаріальному бланку серії ВМС № 385539 зареєстрованій в реєстрі за № 1067, адресованій «Всім кого це стосується»вказано, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 цією заявою повідомляють, що дійсно ними отримано від ОСОБА_6 кошти у сумі 115 000 ( сто п»ятдесят тисяч ) доларів США, які зобов»язуються повернути до 1 січня 2010 року.

У другій заяві виготовленій друкованим шрифтом на такому ж бланку серії ВМС № 385534 від 07.04.2009 року теж адресованій «Всім кого це стосується»вказано, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 цією заявою повідомляють, що ними дійсно отримано від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 185 000 ( сто вісімдесят п»ять тисяч) доларів США, які зобов»язуються повернути до 1 січня 2010 року.

Крім цього, відповідач ОСОБА_4 31 травня 2009 року в присутності своєї сестри ОСОБА_8 дав ОСОБА_6 власноручно написану ним розписку в якій підтвердив, що дійсно, згідно вказаних вище заяв, зайняв у останнього ( у ОСОБА_1І.) триста тисяч доларів США, які зобов»язався повернути йому до 1 листопада 2009 року.

Дану розписку відповідач ОСОБА_4 та його сестра ОСОБА_9 завірили своїми підписами.

У день засвідчення у нотаріуса зазначених заяв про отримання від ОСОБА_6 боргу в сумі 300 000 доларів США, відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_2 надали ОСОБА_6 довіреності на право купівлі-продажу належних одному і другому відповідачу житлових будинків, розташованих в смт Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області по вулиці Дзержинського, 20 та по вул.. Чкалова, 31 та на право управління та технічне обслуговування належним ОСОБА_4 автомобілем НОМЕР_1.

( довіреності на бланку серії ВМС № 385533 від 07.04.2009 року реєстраційний № 1066, та на бланку серії ВМС № 385532 від 07.04.2009 р.; реєстраційний № 1065 і на бланку серії ВМС № 385531 від 07.04.2009 р., реєстраційний № 1064).

29 грудня 2009 року позичальник ОСОБА_6 помер ( свідоцтво про смерть серії 1-ФП № 107782 видане 04.01.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського РУЮ Миколаївської області).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 307200 виданого 20.04.1974 року Ізмаїльським відділом ЗАГСу позивачка ОСОБА_10 та покійний ОСОБА_6 20.04.1974 року зареєстрували між собою шлюб, в якому позивачка перебувала на момент смерті з останнім.

Згідно довідки Кривоозерської державної нотаріальної контори № 105/02/4 від 10.11.20010 року та наданого нею ( нотаріальною конторою) витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, позивачка ОСОБА_10 являється єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6.

Судом встановлено, що інші відповідачі по справі- дружина відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 та дружина відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, взагалі не знали про факт позики їхніми чоловіками 300 000 доларів США у ОСОБА_6 Надходження та використання цих коштів в інтересах їхніх сімей, судом не встановлено.

Встановлені судом факти вказують на те, що між сторонами виник спір та правовідносини щодо стягнення боргу за договором позики, який регулюється ст..ст. 218, 512, 1046, 1047, 1210, 1218 ЦК України.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами та добуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявлений позивачкою ОСОБА_1 позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав.

Відповідно до ст..ст. 1046, 1047 ЦК кодексу України, договір позики є укладеним з моменту передачі грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками.

За визначенням вказаної норми закону на підтвердження укладання договору позики та його умови може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості грошей.

Згідно ст.. 1047 ЦК України, як правило, договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Але разом з тим, ст.. 218 ЦК України передбачено, що не додержання сторонами письмової форми правочину, не має наслідків його недійсності, крім випадків, встановлених законом..

Факт укладання договору позики між чоловіком позивачки ОСОБА_6 з однієї сторони, та відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_2 Віталієвичем з другої сторони, суд вважає доведеним, оскільки він підтверджується представленим позивачкою ОСОБА_1 двома нотаріально посвідченими заявами позичальників ( відповідачів) ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрованими в реєстрі 07.04.2009 року під № 1067 і № 1068 в яких вказано, що останні разом дійсно отримали від ОСОБА_6 грошові кошти двома частинами в сумі 185 тисяч доларів США та 115 тисяч доларів США, що складає всього ( 185+115=300) 300 тисяч доларів США.

Наявність такого договору та факт передачі ОСОБА_6 відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за цим договором коштів в сумі 300 тисяч доларів США також підтверджується і власноручно написаною відповідачем ОСОБА_4 розпискою від 31 травня 2009 року., в якій останній, посилаючись на вищезазначені заяви про позику, ще раз підтвердив факт отримання від ОСОБА_6 в борг вказаної суми грошей.

Те, що договір позики між ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_2 відбувся, свідчить і той факт, що останні в забезпечення виконання умов договору про повернення взятих у ОСОБА_6 в борг коштів в сумі 300 тисяч доларів США, дали довіреності на розпорядження своїм майном, тобто своїми житловими будинками та автомобілем.

Виходячи з цього, суд вважає доводи відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про те, що вони не отримували у ОСОБА_11 ці кошти не є обґрунтованими.

Суд вважає, що наведені вище письмові докази є безпірним підтвердженням того, що між ОСОБА_6 з однієї сторони та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_4 дійсно відбувся договір позики, згідно якого останні отримали від ОСОБА_6 в борг кошти в сумі 300 ( триста) тисяч доларів США, які за умовами договору мали повернути йому до 1 січня 2010 року, але взяті на себе зобов»язання не виконали, вказану суму боргу не повернули позичальнику.

Згідно ст..ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов»язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.. 524 ЦК України зобов»язання мають бути виражені у грошовій одиниці України, якою є гривна. Отже і стягнення боргу здійснюється в гривнях в еквіваленті до іноземної валюти.

Станом на 25 листопада 2010 року згідно з курсом національного банку України на момент звернення до суду 300 ( триста тисяч) доларів США становило 2 381 610 грн.

У ході дебатів позивачка підтвердила свою вимогу про стягнення з відповідачів вказаної суми боргу.

Таким чином сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідачів становить 2 381 610 грн..

Враховуючи те, що притягнуті позивачкою в якості відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не були сторонами вказаного договору позики і те, що позичальники взяли в борг вказану суму для здійснення підприємницької діяльності, а не для побутових потреб сімей, суд вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є неналежними відповідачами, а тому борг по договору позики повинен бути стягнутий на користь позивачки тільки з ОСОБА_2, та ОСОБА_4.

Керуючись ст..ст. 212-215 ЦПК України, ст..ст. 218, 524-526, 1046, 1047 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу в сумі 2 381 610 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ОСОБА_10 борг в сумі 2 381 610 ( два мільйони триста вісімдесят одна тисяча шістсот десять) грн.. та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1 700 ( одна тисяча сімсот ) грн.. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 ( сто двадцять ) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.Т. Висоцький