Справа № 2- 111/2011р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2011 року смт. Краснопілля

Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.

за участю

секретаря судового засідання Литвин А.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Краснопільського районного суду Сумської області смт. Краснопілля цивільну справу позовного провадження

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,-

В С Т АН О В И В :

08 квітня 2011 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у звязку з неналежним виконанням зобовязань за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 22 березня 2009 року позивач запозичив відповідачу для власних потреб 1 000 гривень строком на один місяць до 22 квітня 2009 року, про що була складена розписка. Відповідач ОСОБА_2 допустила неналежне виконання взятих на себе зобовязань і у визначений строк кошти не повернула. В досудовому порядку спір не врегульовано. Вважав, що йому також заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 1000 гривень, оскільки кошти йому не повернуті протягом тривалого часу, на його неодноразові прохання повернути борг позивач не реагувала, протягом 2009 -2011 років іноді виникали матеріальні труднощі і він міг би їх вирішити за рахунок позичених коштів, між ними погіршилися відносини, виникли конфліктні ситуації, що завдало йому ще більших страждань, а тому просив стягнути з відповідача 1000 гривень в рахунок погашення заборгованості та 1000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати.

На судовому засіданні позивач підтримав позов з викладених у ньому підстав і наполягав на його задоволенні та пояснив, що до теперішнього часу відповідач ніяких грошових коштів на погашення заборгованості не сплатила, свідомо не визнає позов у повному обсязі з метою уникнення цивільно правової відповідальності.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, посилаючись на те, що вона фактично у позивача взяла в борг 500 гривень, а розписка написана нею на 1000 гривень за вказівкою позивача на той випадок, що якщо вона своєчасно не поверне борг, у нього будуть правові підстави на звернення до правоохоронних органів. Крім того, вона частково погасила борг в межах 100 гривень, але точної суми сказати не може, оскільки не вела записи. У 2009 році у неї народилося немовля, часто хворіло і тому вона мала скрутне матеріальне становище, була позбавлена можливості повернути борг. На теперішній час згодна відшкодувати 400 гривень в рахунок відшкодувальна матеріальних збитків. Також ствердила, що намагалась позивачу повернути борг, телефонувала та писала СМС повідомлення на мобільний телефон, але він відмовлявся.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, кожна окремо, у суді показали, що вони та відповідач ОСОБА_2 перебували з ОСОБА_1 у трудових відносинах. Пригадали, що 22 березня 2009 року відповідач говорила їм, що позичила у ОСОБА_1 500 гривень строком на один місяць щоб заплатити за квартиру, у послідуючому частину свого заробітку залишала ОСОБА_1 або його дружині ОСОБА_5, яка відпускала їм товар, в рахунок погашення позики, яка загальна сума відшкодування позики їм не відома.

Свідок ОСОБА_5 у суді показала, що доводиться позивачу ОСОБА_1 цивільною дружиною, 22 березня 2009 року у її присутності та ОСОБА_6 ОСОБА_7 К.М. отримала від ОСОБА_1 1000 гривень, про що написала розписку строком на один місяць. Не пригадала, щоб відповідач частково повернула борг, вільну частину аркуша А4, де була написана розписка, вона використовувала як чернетку, вела робочі записи, а потім частину аркуша відрізала, залишивши лише текст розписки.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що 22 березня 2009 року між сторонами був укладений договір позики представленою позивачем письмовою розпискою, за умовами якої позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 1000 гривень у присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_6, а позичальник зобовязалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 22 квітня 2009 року /ас. 5/.

Дана угода відповідачем ніколи не оспорювалась та в порядку, передбаченому ЦК України недійсною ніколи не визнавалася.

Згідно ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Приймаючи до уваги зазначене вище, суд дійшов висновку, що правовідносини між сторонами виникли у звязку з укладенням договору позики.

Відповідач була ознайомлена з умовами договору позики, погоджувалася з цими умовами і умов договору не виконала до теперішнього часу.

Доводи відповідача про те, що вона отримала позику на загальну суму 500 гривень суд оцінює критично і не приймає до уваги, оскільки відповідач не довела обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень, чим не виконала вимоги ст.10 ЦПК України, а спростовуються наведеними вище доказами.

У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за цим договором, загальна сума якого складає 1000 гривень тому, що:

-згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором;

-відповідно до ст.ст.525 і 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а одностороння відмова від зобов'язання не допускається;

-відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Судом встановлено, що за умовами договору позики відповідач була зобовязана повернути борг до 22 квітня 2009 року, але ці зобовязання не виконала.

Позивач надав суду письмову розписку, за якою загальна сума грошових зобовязань складає 1000 гривень /ас. 5/.

Суд вважає за можливе покласти її в основу судового рішення, оскільки відповідач на надала суду належних і допустимих доказів у спростування зазначеної суми позики, чим не виконала вимоги ст.ст.10,58,59 ЦПК України. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. На підставі зазначеного вище суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача саме зазначену грошову суму.

При цьому, суд не приймає в якості доказів покази, заявлених позивачем та відповідачем свідків, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у звязку з тим, що відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця.

При цьому суд відмовляє у задоволенні моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено в чому саме полягало заподіяння моральної шкоди, яку він оцінював у 1000 гривень.

Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 525 і 526, 625, 1046, 1047, 1049 - 1051 ЦК України та керуючись, ст.ст. 3, 10, 11, 58-60, 79,81, 88, 209, 212, 214 215, 217, 218, 294 ЦПК, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 1000 / одну тисячу / гривень заборгованості за договором позики, а також 25,50 гривень судового збору та 60 гривень витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи, а усього 1085/ одну тисячу вісімдесят пять/ гривень 50 копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду через Краснопільський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу і рішення за цією скаргою не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.І. Косар

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16 травня 2011 року о 16 год. 00 хв.