справа №2-5314/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2011 року          Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді –Браги А.В.,

при секретарі –Лампіки О.В.,

за участю: представника позивача
–ОСОБА_1,

представника відповідача –ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк»до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором
–

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2010 року до Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська звернувся
позивач із вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого послався на те, що
16 серпня 2007 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_3 укладено
кредитний договір №0, за яким
вказаний відповідач отримала кредит в
розмірі 25818 доларів США,
зобов’язавшись його повернути згідно
графіку в строк та на умовах,
визначених договором. Виконання ОСОБА_3
своїх договірних зобов’язань
забезпечено договорами поруки
№0/3, №237948, укладеними 16 серпня 2007
року та 19 березня 2009 року між позивачем
та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 як
поручителями. Посилаючись на
невиконання відповідачами взятих на
себе за вказаними договорами грошових
зобов’язань, позивач звернувся до суду
із даним позовом, в якому просив
стягнути солідарно з відповідачів на
свою користь суму заборгованості за
вищезазначеним кредитним договором,
яка станом на 15 червня 2010 року склала
150806,31 гривень. Також позивач просив
покласти судові витрати на
відповідачів.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
наполягала на їх задоволенні в повному
обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти
задоволення позову заперечував, надав
відзив на позов, пославшись на те, що
спірний кредитний договір не
підписувався відповідачем ОСОБА_3, не
містить повного переліку істотним умов
договору, а саме: в спірному договорі
відсутній належний графік погашення
кредиту, позивача не попереджено про
валютні ризики при здійсненні
погашення кредиту, а також не викладено
належним чином порядок нарахування
процентів за користування кредитом.
Окрім того, представник позивача
послався на відсутність
заборгованості відповідача ОСОБА_3 за
спірним кредитним договором.

Відповідачі в судове засідання не
з’явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Вислухавши пояснення учасників
розгляду справи, дослідивши матеріали
цивільної справи, суд приходить до
наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 16
серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк»,
як кредитором, правонаступником якого
є позивач (а.с.30-31), та відповідачем
ОСОБА_3, як позичальником, укладено
договір про надання споживчого кредиту
та заставу транспортного засобу
№0 (а.с.10-15). З урахуванням
наступних змін умов вказаного договору
(а.с.16-18) кредитор за даним договором
зобов’язався надати позичальнику
кредит в розмірі 25818 доларів США, а
позичальник –повернути кредит
відповідно до графіку погашення
кредиту, в строк до 15 серпня 2014 року,
сплативши проценти за користування
кредитом та інші обов’язкові платежі.
За порушення термінів повернення
кредиту та/або процентів за кредит
та/або комісій позичальник сплачує
кредитору пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від гривневого
еквіваленту суми простроченого
платежу за кожен день прострочення.
Також договором передбачено право
кредитора вимагати дострокове
повернення кредиту, сплату процентів
за користування кредитом у випадку
порушення позичальником графіку
повернення кредиту.

Як свідчить копія заяви на видачу
готівки №21 від 16 серпня 2007 року,
кредитором на виконання умов договору
про надання споживчого кредиту та
заставу транспортного засобу №0
від 16 серпня 2007 року були надані
позичальнику обумовлені в договорі
кредитні кошти в повному обсязі.

Також судом встановлено, що з метою
забезпечення виконання ОСОБА_3 взятих
на себе договірних зобов’язань між
АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником
якого є позивач (а.с.30-31), та
відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 16 серпня
2007 року, 19 березня 2009 року укладено
договори поруки №0/3 (а.с.19), №237948
(а.с.20). За умовами даного договору
вказані відповідачі, як поручителі,
зобов’язались перед кредитором
відповідати солідарно в повному обсязі
із відповідачем ОСОБА_3 за невиконання
останньою взятих на себе договірних
зобов’язань за договором про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу №0 від 16
серпня 2007 року.

Із матеріалів справи (а.с.22-30)
встановлено, що ОСОБА_3 не виконує
належним чином взяті на себе грошові
зобов’язання, внаслідок чого
утворилась заборгованість, яку
кредитор за спірним договором,
скориставшись правом вимагати
дострокове повернення кредиту та плати
за нього, своїми письмовими заявами від
12 грудня 2009 року просив відповідачів
погасити, здійснивши дострокове
повернення кредиту. Оскільки
відповідачі вказані вимоги не
виконали, розмір заборгованості станом
на 15 червня 2010 року склав 150806,31 гривень,
а саме: 148264,36 гривень –заборгованість
за тілом кредиту, 1618,04 гривень
–заборгованість за процентами за
користування кредитом, 923,91 гривень
–пеня.

Правовідносини, які виникли між
сторонами у справі, окрім положень
зазначених вище договорів,
врегульовані нормами Цивільного
кодексу України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК
України підставами для виникнення
цивільних прав та обов’язків, зокрема,
є договір, який є обов’язковим для
виконання сторонами, одностороння
відмова від зобов’язання або
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Різновидом
договору є кредитний договір, який
обов’язково укладається в письмові
формі (ст.1054, 1055 ЦК України), а також
договір поруки (ст.553 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в
контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК
України, якщо кредитним договором
встановлений обов’язок позичальника
повернути кредит частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини кредитор
має право вимагати дострокового
повернення частини кредиту, що
залишилась зі сплатою процентів.

При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов’язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов’язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК
України передбачено, що якщо у
зобов’язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України
порушенням зобов’язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов’язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов’язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки,
різновидом якої є пеня (ст.549 ЦК
України). При цьому право на неустойку
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов’язання (ст.550 ЦК
України).

За змістом ст.ст.546, 547 ЦК України
виконання зобов’язання може
забезпечуватись порукою. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов’язання
вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватись виконання
зобов’язання в повному обсязі.
Поручителем може бути одна або кілька
осіб.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено,
що боржник не звільняться від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов’язання.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм
судового захисту цивільних прав та
інтересів є примусове виконання
обов’язку в натурі.

Положеннями ст.533 ЦК України визначено,
що грошове зобов’язання має бути
виконане у гривнях. Якщо у
зобов’язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інше не передбачено договором або
законом.

Отже, вирішуючи питання щодо позовних
вимог позивача за договором про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу №0 від 16
серпня 2007 року, договорами поруки
№0/3, №237948 від 16 серпня 2007 року, 19
березня 2009 року, приймаючи до уваги, що
в судовому засіданні знайшов
підтвердження факт укладення між АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
позивач, та відповідачами даних
договорів, а також встановлено
невиконання відповідачами, на відміну
від позивача, своїх зобов’язань за
даними договорами та встановлено
наявність у позивача права вимагати
дострокове повернення кредиту, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

При цьому, суд не приймає до уваги як
підставу для відмови в задоволенні
позову пояснення представника
відповідача ОСОБА_3 про те, що договір
про надання споживчого кредиту та
заставу транспортного засобу №0
від 16 серпня 2007 року не підписувався
вказаним відповідачем. Позиція суду
щодо цього питання ґрунтується на тому,
що стороною даного відповідача не
подано суду жодних належних та
допустимих доказів дійсності
зазначеної обставини, а питання щодо
проведення відповідної судової
експертизи представником відповідача
ОСОБА_3 на розгляд суду не ставилось.

Також суд не приймає до уваги посилання
представника відповідача ОСОБА_3 на
відсутність заборгованості у
вказаного відповідача за договором про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу №0 від 16
серпня 2007 року на час звернення
позивача до суду із даним позовом. Такі
посилання зазначеного представника
спростовуються встановленими під час
розгляду справи фактичними
обставинами та дослідженими доказами,
зокрема розрахунком заборгованості
(а.с.22-29). Жодних доказів на
підтвердження своєї правової позиції
представником відповідача суду не
надано, відтак такі посилання можуть
сприйматись судом лише як припущення,
на яких суд у відповідності до ст.60 ЦПК
України не може ґрунтувати своє
рішення.

Твердження представника відповідача
ОСОБА_3 в частині не укладення договору
про надання споживчого кредиту та
заставу транспортного засобу №0
від 16 серпня 2007 року внаслідок
відсутності в ньому, на думку такого
представника, всіх істотних умов
кредитного договору, суд оцінює
критично, оскільки даний договір не
визнано в судовому порядку недійсним,
законом прямо не встановлена
недійсність такого договору за
викладених представником відповідача
обставин, а отже такий договір за
змістом ст.204 ЦК України вважається
правомірним.

Окрім того, в судовому засіданні
представником відповідача визнано
факт чинності спірного кредитного
договору, отримання відповідачем
кредиту в повному обсязі та вчинення
сторонами договору дій на виконання
своїх зобов’язань за таким договором.
Таким чином в суду відсутні підстави
вважати спірний кредитний договір від
16 серпня 2007 року не укладеним, а оцінка,
надана цьому договору представником
відповідача, є суто суб’єктивною та
випливає з особистої зацікавленості
відповідача ОСОБА_3 як сторони договору
у мінімізації своїх грошових
зобов’язань. Крім того, оспорюваний
договір був укладений відповідачем
ОСОБА_3 саме на викладених в кредитному
договорі умовах, які її влаштували і
заперечень не викликали, про що
свідчить підпис вказаного відповідача
у цьому договорі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути солідарно з відповідачів на
користь позивача, понесені останнім
при зверненні до суду судові витрати по
сплаті судового збору (державного мита)
на суму 1508,06 гривень та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 гривень,
сплата яких підтверджується
відповідними платіжними дорученнями.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 11, 16, 22, 509, 526, 1048, 1050, 1054 ЦК України,
ст. ст. 10, 11, 57, 60 - 61, 88, 110, 209, 212 - 215, 223 ЦПК
України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов, –задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь публічного
акціонерного товариства
«УкрСиббанк»(61005, м. Харків, пр.
Московський, 60) 150 806, 31 гривень.

Судові витрати у справі покласти на
відповідачів, солідарно стягнувши з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк»судовий збір в сумі 1508, 06
гривень та 120, 00 гривень витрат на
інформаційно –технічне забезпечення
розгляду справи

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

Суддя          А.В. Брага