Справа № 2-272/11
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.02.2011 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.
при секретарі судових засідань - ОСОБА_1,
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Харкові у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у порядку регресу,
Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача витрати по виплаті страхового відшкодування у сумі 6141,23 гривень, витрати з оплати правової допомоги у сумі 1500 гривень, нарахування за прострочення виконання грошового зобовязання у сумі 5248,35 гривень, а також сплачені при предявленні позову до суду судові витрати судовий збір у сумі 128,90 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривень.
Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розглянути справу у його відсутність.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, причини неявки суду не повідомив, заперечень за позовом та заяви про розгляд справи у його відсутність не надав.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у звязку з наступним.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.12.2007 року, ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 гривень. Зазначеною постановою ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначена постанова суду у передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення порядку оскаржена або опротестована не була.
Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Виходячи з положень ст.61 ЦПК України, яка передбачає постанову суду у справі про адміністративне правопорушення як підставу звільнення від доказування, суд вважає встановленим, що шкоду майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 17.10.2007 року завдано з вини відповідача.
Відповідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Висновок ТБ Радарсуд вважає законним та обґрунтованим, оскільки він ґрунтується на технічному огляді автомобіля, проведенні необхідних розрахунків та на підставі спеціальної літератури та нормативних актів.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату суми страхового відшкодування у розмірі 7369,48 гривень та вартості висновку у сумі 300 гривень.
Позивачем, керуючись п.п. ап. 41.1 ст. 41 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі наказу № 195 від 11.02.2008 року, було перераховано на рахунок ОСОБА_7 6141,23 гривень за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження належного йому транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням № 3236 від 13 лютого 2008 року.
Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Таким чином суд вважає, що позивач набув право вимоги стягнення з відповідача виплаченого ОСОБА_7 відшкодування у сумі 6141,23 гривень.
На імя ОСОБА_2 було надіслано письмову вимогу від 20.02.2008 року № 1698, якою було запропоновано до 05.03.2008 року у добровільному порядку відшкодувати МТСБУ виплачену ОСОБА_7 грошову суму у розмірі 6141,23 гривень. На час розгляду справи зазначене грошове зобовязання відповідачем не виконано.
Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, якій прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.
Суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у межах позовних вимог, при цьому суд враховує індекс інфляції за період прострочення грошового зобовязання (2008 рік 122,3 % ; 2009 рік 112,3 % ; 2010 рік: січень 101,8 %, лютий 101,9 %, березень 100,9 %) та суму трьох процентів річних за кожен день прострочення (0,506 гривень). Таким чином, сума заборгованості з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції станом на 27.04.2010 року складає 2315,75 гривень.
Суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення з відповідача подвійної облікової ставки НБУ у сумі 2932,60 гривень, виходячи з наступного.
Здійснюючи страхову виплату ОСОБА_7, позивач знімав грошові кошти у сумі 6141,23 гривень з депозитного рахунку банківської установи, через що відсотки, що мали б нараховуватись на зазначену суму були втрачені позивачем.
Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитком є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або розмірі.
Згідно з п. 2 ст. 37 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, для розрахунку розміру упущеної вигоди застосовується подвійна облікова ставка НБУ.
Враховуючи розмір ставки НБУ за період з 10.06.2006 року по 27.04.2010 року, розмір упущеної вигоди складає 2932,60 гривень.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, а саме: витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати на правову допомогу.
Позивачем документально підтверджені понесені ним судові витрати.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України, а саме - судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 23, 6125, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 61, 79, 86, 88, 197, 224-226 ЦПК України, суд
Позов моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у порядку регресу - задовольнити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ