АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 52 (І) ОСОБА_1 Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворіжгаз» - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворіжгаз» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворіжгаз» (надалі ПАТ «Криворіжгаз») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 13 травня 2010 року його було призначено на посаду директора з економічної безпеки та режиму Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз», а наказом №112-к від 23.05.2011 року - звільнено з займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників.

Вважає таке звільнення незаконним, оскільки відповідач знехтував законним його правом отримати роботу на тому ж підприємстві, передбачене ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України й не розглянув його заяви від 24.03.2011 року та від 23.05.2011 року про переведення його на вакантну посаду директора з безпеки ПАТ «Криворіжгаз», не погодивши його звільнення з Наглядовою радою підприємства.

Уточнивши позові вимоги, позивач просив суд поновити його на роботі на посаді директора з безпеки ПАТ «Криворіжгаз», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2011 р. по день поновлення на роботі з розрахунку середньомісячної заробітної плати 17876 грн. 33 коп., а також моральну шкоду у розмірі 200000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 вересня 2011 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову з тих підстав, що рішення є незаконним та необґрунтованим. Зокрема, суд не взяв до уваги, що його звільнення проведене відповідачем з особистих мотивів й є незаконним, про що свідчить наявність двох редакцій наказів № 97 від 22.02.2011 року про введення в штатний розпис підприємства посади директора з безпеки, починаючи з 23.02.2011 року за однією редакцією наказу, з якою він був ознайомлений та з 24.05.2011 року за іншою редакцією наказу, яка була надана суду; відповідачем не було розглянуто його заяв від 24.03.2011 року та від 23.05.2011 року про переведення на вакантну посаду директора з безпеки ПАТ «Криворіжгаз». Крім того, судом не перевірено дотримання відповідачем приписів п.п. 8.4.6.9. Статуту ПАТ «Криворіжгаз», яким передбачено звільнення за погодженим з Наглядовою радою підприємства, в той час як його звільнення було погоджено з Наглядовою радою тільки 10.06.2011 року, тобто вже після його звільнення.

Також вважає, що суд розглянув не всі вимоги, заявлені в позові, зокрема не розглянутою залишилася його вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідач ПАТ «Криворіжгаз» заперечує проти доводів апеляційної скарги й просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суд першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за наказом № 82-к від 13.05.2010 р. ОСОБА_2 призначено на посаду директора з економічної безпеки та режиму Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз».

Наказом №112-к від 23.05.2011 року ОСОБА_2 за згодою профкому звільнено з займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач заявив вимогу про поновлення його на посаді, яку він не займав, тоді як діючим трудовим законодавством не передбачено такої можливості, у звязку з чим його позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Із зазначених ОСОБА_2 предмета й підстав позову, вбачається, що предметом позову стало поновлення його на посаді директора з безпеки ПАТ «Криворіжгаз», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди з підстав незаконності його звільнення з посади директора з економічної безпеки та режиму ВАТ «Криворіжгаз» (а.с. 1-3а, 44-47).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При цьому, ст. 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

З аналізу положень діючого трудового законодавства вбачається, що захист трудових прав це передбачені законом способи охорони трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних трудових прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини, в даному випадку Кодексом законів про працю України.

Працівник, який вважає, що трудові права його порушені у звязку зі звільненням може звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору (п.2 ч.1 ст. 232 КЗпП України).

Разом з тим, ч.1 ст. 235 КЗпП України визначено спосіб захисту порушеного трудового права працівника у разі встановлення його звільнення без законної підстави шляхом поновлення його на попередній роботі, тобто на тій посаді, з якої його було звільнено.

З матеріалів справи вбачається, що позивача ОСОБА_2 за наказом №112-к від 23.05.2011 року звільнено з посади директора з економічної безпеки та режиму Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз». Саме законність вказаного звільнення ним й оскаржено до суду.

Однак, захистити своє порушене право ОСОБА_2 просив суд у спосіб поновлення його на посаді директора з безпеки ПАТ «Криворіжгаз», яку він не займав, й яка йому пропонувалася відповідачем як вакантна (а.с 11, 12).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на виконання розяснень, наданих в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 року № 5, зясував у позивача предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав), впевнившись в тому, що позивач вимагає поновлення на роботі саме на посаді, яку він не займав.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, позивач уточнив свої позовні вимоги, однак предмет, підстави та зміст вимоги не змінив (а.с. 44-47) й наполягав на поновленні його на посаді директора з безпеки ПАТ «Криворіжгаз».

В суді апеляційної інстанції позивач наполягав на задоволенні вимог, заявлених ним в суді першої інстанції. Обраний ним спосіб захисту позивач змінити відмовився, посилаючись на відсутність станом на теперішній час на підприємстві посади, з якої він був звільнений.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що звернення позивача з позовом про поновлення на посаді, яку він не займав на момент звільнення, не відповідає передбаченому законодавством про працю України способу захисту трудових прав і інтересів, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні його вимоги про поновлення на роботі є правильним.

Крім того колегія звертає увагу на те, що факт відсутності у відповідача на час вирішення трудового спору посади, яку займав позивач не передбачений ст. 235 КЗпП України, як підстава для відмови в задоволенні позову про поновлення на попередній роботі.

Доводи ж апеляційної скарги позивача про неврахування судом першої інстанції незаконності його звільнення не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення за умови не обрання позивачем конкретного способу захисту порушеного права, передбаченого нормами трудового законодавства.

Отже, встановивши, що вимога про поновлення на роботі задоволенню не підлягає, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у звязку з незаконним звільненням, які підлягають одночасно вирішенню лише у випадку задоволення позову про поновлення на роботі, що витікає зі змісту ст.ст. 235, 237-1 КЗпП України.

Посилання ж позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не розглянув його позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необґрунтовані та спростовуються рішенням суду, в якому наведено висновок про відмову в задоволені позову в цій частині та мотиви цього.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 вересня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: