АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №22-ц-7613/2011р. Головуючий 1-ї інстанції Артакова Л.О.
Категорія: право власності Доповідач: Довгаль Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ОСОБА_5, в якому просив на визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці площею 1081кв.м по вул. Маршанській №8 в м. Харкові, а також стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 19 грудня 2008 року за договором купівлі-продажу, вчиненому у письмовій формі, він придбав у ОСОБА_3 вищеназваний будинок за 60000грн. У цей день відбулося повне виконання умов договору, а саме відповідач передав йому всі необхідні правоустановлюючи документа на будинок, а він в свою чергу повністю сплатив обумовлену вартість будинку. Але, у подальшому відповідач став ухилятися від посвідчення договору в нотаріальній конторі, що змусило його звернутися з цим позовом до суду.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 позов визнала та не заперечувала проти його задоволення.

Треті особи: ОСОБА_4 і ОСОБА_1 участі в судовому засіданні при розгляді справи не приймали.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2009 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці площею 1081кв.м по вул. Маршанській №8 в м. Харкові. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 637грн.80коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування обставин справи, які суд вважав встановленими та на неналежну оцінку наданим доказам. Зазначивши, що суд неправомірно визнав право власності на спірний будинок за ОСОБА_2, обґрунтувавши свою позицію положенням ч.2 ст.220 ЦК України щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним без його нотаріального оформлення. Позовна заява ОСОБА_2 не містила вимогу про визнання дійсним цього договору, а тому суд, будучи обмежений позовними вимогами (ч.1 ст.11 ЦПК України), не визнав дійсним даний договір. Не визнавши попередньо договір купівлі-продажу дійсним, суд не вправі був визнавати за ОСОБА_2 права власності на будинок.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та стосуватися, зокрема, питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судове рішення у справі ухвалено всупереч цим нормам.

Задовольняючи позовні вимоги і визнаючи за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. Маршанській №8 в м. Харкові, суд виходив з того, що ОСОБА_5 на законних підстав мав право розпорядитися заставним майном спірним будинком, в тому числі продати його за простою письмовою угодою.

Проте, такий висновок свідчить про неповне зясування судом вимог щодо повного зясування обставин справи та необґрунтування рішення належними доказами.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд залишив поза увагою той факт, що укладений 19.12.2008року між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 письмовий договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами не відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до положень ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Як свідчать матеріали справи, вищеназваний договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна нотаріально не посвідчувався і державну реєстрацію не проходив.

Згідно з ст.220 УК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний. Якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Отже, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним.

Однак, як убачається із позовної заяви, ОСОБА_2 не заявляв вимог про визнання цього договору дійсним, ним також не надавалися докази на підтвердження того, що він звертався до нотаріальної контори з метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного будинку і, що ОСОБА_5 з цього приводу направлялися листи з вимогою зявитися до нотаріальної контори на конкретні дні та години, і що останній неодноразово ухилявся від явки до нотконтори.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.1 та ч.2 ст.328 ЦК України).

Оскільки договір купівлі-продажу спірного житлового будинку є нікчемним, т.я. за рішенням суду його дійсність не визнавалася, тому не було ніяких підстав у суду першої інстанції для визнання за ОСОБА_2 права власності на цей будинок.

Відповідно до вимог ст.309ч.1п.п.3),4) підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3,4, 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2009 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -