РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2011 року

Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого
судді
Леньо С.І

при секретарі
Станько Р.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні житлом, вселення,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом, в якому просить зобов»язати
відповідачку ОСОБА_3 усунути перешкоди
у користуванні квартирою № 13 по вул.
Чернігівській, 17 у м. Львові та вселити
його у вказане житлове приміщення.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що за час спільного
подружнього життя з відповідачкою
24.05.1996 р. ними було придбано квартиру
АДРЕСА_1, тобто така є спільним майном
подружжя. Після розірвання шлюбу 22.09.2006
р. ними поділу вказаного житлового
приміщення проведено не було, він і
надалі проживав у квартирі та зберігав
у ній свої особисті речі. Проте з 2009 р.
позивач позбавлений можливості
користуватись житлом, оскільки
останньою змінено замки у вхідних
дверях. На вимоги усунути перешкоди у
користуванні квартирою та надати йому
дублікати ключів відповідачка не
реагує, всі звернення до
правоохоронних органів результату не
дали. Просить вселити його у спірне
приміщення, оскільки він є
співвласником квартири.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1, що діє згідно
доручення від 01.09.2009 р., підтримав позов
та надав пояснення аналогічні
наведеним в заяві. Просив позов
задоволити.

Відповідач у судовому засіданні проти
позовних вимог заперечила та пояснила,
що у шлюбі з позивачем 24.06.1996 р. було
придбано спірну квартиру. Тому вона не
оспорює того факту, що вказана квартира
є спільним майном подружжя. З часу
розлучення спору щодо права власності
на цю квартиру між ними не було. З 2000 р.
позивач офіційно працює та проживає за
кордоном. Після розірвання шлюбу у 2006 р.
він приїжджав та проживав у вказаному
житловому приміщенні. Вона з сином
перейшла на той час проживати до свого
батька. Під час проживання позивач не
підтримував квартиру у належному
санітарному стані, поламав замки у
вхідних дверях, які вона змушена була
міняти за свої кошти. Крім того, позивач
з часу виїзду за кордон не несе жодних
витрат по утриманню даного житлового
приміщення. Вважає вимоги позивача про
вселення безпідставними, оскільки не
заперечує його право власності на
спірну квартиру, позивач постійно
проживає за кордоном, не виконує
обов»язки по утриманню житлового
приміщення в належному стані, не
сплачує комунальні платежі. Крім того,
зазначила, що не може проживати з
позивачем у вказаній однокімнатній
квартирі, оскільки між ними склались
неприязні стосунки, позивач негативно
впливає на їхнього сина.

Заслухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши представленні по
справі докази, суд дійшов висновку, що
вимоги позивача підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.10.1990 р. між
сторонами зареєстровано шлюб, який
згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
від 22.09.2006 р. (а.с.8,9) розірвано.

Як вбачається з договору купівлі -
продажу від 24.05.1996 р. (а.с.5) та
реєстраційного посвідчення від 09.08.1996
р. (а.с.6) відповідачка ОСОБА_3 є
власником квартири АДРЕСА_1, у якій
відповідно до довідки ЛКП «Віра» з
місця проживання про склад сім»ї та
прописку від 10.08.2009 р. зареєстровані
сторони та їх син ОСОБА_5 (а.с.7).

Відповідно до ст. 60 СК України, ст. ст. 368
п.3,4, 369 ЦК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.
Співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 є
спільною сумісною власністю сторін,
оскільки набута ними за час шлюбу.
Відтак, сторони мають рівні права на
здійснення їх спільної сумісної
власності. Вказані обставини
визнаються відповідачем та
підтверджуються зібраними у справі
доказами. При цьому в засіданні
з’ясовано, що будь-яких домовленостей
між сторонами з приводу володіння та
користування житлом між сторонами не
встановлювалося.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Факт чинення перешкод позивачу у
користуванні квартирою
підтверджується актом ЛКП «Віра»від
25.08.2009 р. (а.с.10), згідно якого ОСОБА_4 не
має змоги потрапити у житлове
приміщення у зв»язку з заміною
відповідачем замка у вхідних дверях.
Про наявність перешкод у користуванні
спільною власністю –квартирою, у
зв’язку з заміною замка, також
свідчать заяви та пояснення позивача,
адресовані правоохоронним органам з
приводу неможливості доступу до його
житлового приміщення та наявних у
ньому речей. Дані обставини
стверджуються дослідженими в судовому
засіданні матеріалами про відмову в
порушенні кримінальної справи за № 3850
від 28.07.09р. та за № 4115 від 12.08.09р., з яких
також вбачається, що ОСОБА_3 визнає факт
заміни замка вхідних дверей.

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача на те, що вона не чинить
позивачу перешкод у користуванні
квартирою, оскільки ОСОБА_4
неодноразово звертався до
правоохоронних органів з приводу вище
наведених обставин, а також пред’явив
позов до суду з метою захисту своїх
прав, відтак між сторонами існує спір
щодо користування житлом. Крім цього, у
позивача відсутні ключі від нового
замка встановленого відповідачем, чого
вона не заперечує та вказує, що вона та
син таких ключів йому не надавали.
Також суд не може погодитися з думкою
відповідача, з приводу того, що ОСОБА_4
постійно працює та перебуває за
кордоном, а тому не має необхідності
користуватися спірною квартирою та
проживати там, так як це не може бути
підставою для обмеження прав позивача
у користуванні його власністю. Щодо
покликання ОСОБА_3 на неприязні
відносини сторін та неможливість
спільного проживання в одному
помешканні, то такий спір може бути в
подальшому вирішено за домовленістю
сторін чи судом при пред’явленні
відповідного позову.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку, що позивач, який є
співвласником квартири по
вул.Чернігівській, 17/13 у м. Львові,
вправі вимагати у відповідача усунення
перешкод у користуванні квартирою та
вселитись у спірне житлове приміщення.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,169,209,212-215,218 ЦПК
України, ст. ст. 11, 15, 16, 368, 369, 391 ЦК
України, ст. 60 СК України, суд, -

в и р
і ш и в:

Позов задовольнити.

Зобов’язати ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_4 в користуванні квартирою № 13 по
вул. Чернігівській, 17 у м. Львові.

Вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
45,50 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:

Леньо С.І