АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-5515/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Костюченко Н.Є., Максюти Ж.І.,

при секретарі - Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2010 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому вказував на те, що 31.07.2008 року відповідач взяв у нього в борг грошові кошти у розмірі 75 000 гривень строком на шість місяців. Згоду на отримання цієї суми боргу надала і дружина відповідача. Але до 01.02.2009 року, відповідач борг так і не повернув. В звязку із чим позивач просив стягнути на його користь із відповідача 75 000 гривень заборгованості за договором позики, 3593,84 гривень - 3% річних за період до 06.09.2010 року, індекс інфляції за весь час прострочення -10410 гривень, та понесені судові витрати.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2011 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду посилаючись на те, що суд не врахував обставини у справі, а саме відсутність достовірних, допустимих та належних доказів про повернення відповідачем грошей.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду необхідно скасувати із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що 31 липня 2008 року відповідач ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_2 75 000 гривень строком до 01 лютого 2009 року, про що написав відповідну розписку. Ця обставина не заперечується обома сторонами.

Але досліджуючи обставини у справі та надані докази пояснення свідків, копії записів відповідача, враховуючи заперечення відповідача, суд вважав, що факт повернення грошових коштів позивачці знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а тому посилаючись на вимоги ч.3 ст.1049 ЦК України відмовив у задоволенні позову.

Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства, яке регулює правовідносини сторін.

На підставі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою щодо суми, яка у двадцять і більше разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. А вимоги до письмової форми правочину передбачені ст.207 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Таким чином, законодавство передбачає виконання зобовязання за договором позики грошей саме у письмовій формі.

Оскільки факт повернення позивачу суми боргу відповідач доводив поясненнями свідків, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.59 ЦПК України щодо допустимості доказів суд не приймає їх до уваги.

Не можуть бути такими доказами і особисті записи відповідача, оскільки вони зроблені відповідачем одноособово і не свідчать про достовірність факту отримання грошей позивачем, оскільки підтвердження з боку останнього відсутнє.

За таких обставин рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, відповідно до вимог ст.309 ЦПК України та постановити у справі нове рішення про задоволення позову.

Відповідає вимогам ст.625 ЦК України наданий позивачем розрахунок суми боргу станом на 06.09.2010 року, який складає: 75 000 гривень основний борг за позикою, 3 593,84 гривень 3 % річних від основного боргу за період із 01.02.2009 року до 06.09.2010 року (583 дні), 10 410 гривень індекс інфляції 113,88 % за період із 01.02.2009 року -17 місяців. Таким чином, загальна сума боргу складає 89 003,84 гривень, яку необхідно стягнути із відповідача.

На підставі ст. 88 ЦПК України із відповідача також необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати у розмірі 1010,04 гривень (а.с.1-3).

Керуючись ст. ст. 307,309, 316 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2011 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 75 000 (сімдесят пять тисяч) гривень в рахунок погашення боргу, 3 593 (три тисячі пятсот девяносто три) гривні 84 копійки три проценти річних від простроченої суми боргу, 10 410 (десять тисяч чотириста десять) гривень індекс інфляції за час прострочення, а всього 89 003 (вісімдесят девять тисяч три) гривні 84 копійки.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1010 ( одну тисячу десять) гривень 04 копійки понесених нею судових витрат.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: