Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2011 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Малько О.С.,

з участю секретаря судового
засідання Омельчук А.М.,

представника банку,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою ПАТ КБ
«Приватбанк»на рішення Рівненського
міського суду від 17 червня 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«Приватбанк»про визнання дій з
підняття відсоткової ставки за
кредитним договором і з нарахування
штрафу неправомірними та стягнення
переплачених коштів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 17 червня 2011 року позов ОСОБА_1 до ПАТ
КБ «Приватбанк»про визнання дій банку
з підняття відсоткової ставки за
кредитним договором та з нарахування
позивачу штрафу неправомірними, а
також про стягнення 7145,36 грн.
переплачених коштів, задоволено
частково. Дії банку зі збільшення
позивачу з 1 лютого 2009 року відсоткової
ставки за користування кредитом з 14,76 %
річних до 25,44 % на рік та з нарахування
позичальнику 1000 грн. штрафу за
кредитним договором № ROHIAK10560020,
укладеним сторонами 16 березня 2006 року,
визнано неправомірними. Зобов'язано
відповідача зробити позивачу
перерахунок платежів за укладеним
кредитним договором з 1 лютого 2009 року
виходячи зі ставки 14,76 % річних за
користування кредитом. Стягнено з
банку на користь ОСОБА_1 1000 грн.
незаконно накладеного штрафу. Судові
витрати у справі покладено на
відповідача. У стягненні решти 6145,36 грн.
переплачених коштів позивачу
відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі ПАТ КБ «Приватбанк»посилалося
на те, що рішення про збільшення
позивачу з 1 лютого 2009 року відсоткової
ставки за користування кредитом з 14,76 %
річних до 25,44 % на рік банком було
прийнято 25 грудня 2008 року, тобто ще до
набрання чинності Законом, який
доповнив ЦК України ст. 1056-1. Про
збільшення відсоткової ставки
позивачу було направлено відповідне
повідомлення, який після його
отримання своїх заперечень з цього
приводу банку не надіслав, а продовжив
погашати кредит, виходячи вже зі
збільшеної банком відсоткової ставки,
збільшення якої було проведено
обґрунтовано.

Покликаючись на ці обставини,
відповідач просив апеляційний суд
рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити у справі нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Визнаючи неправомірними дії банку зі
збільшення позивачу з 1 лютого 2009 року
відсоткової ставки за користування
кредитом з 14,76 % річних до 25,44 % на рік за
кредитним договором № ROHIAK10560020,
укладеним сторонами 16 березня 2006 року,
та зобов'язуючи відповідача зробити
позивачу перерахунок платежів за
укладеним кредитним договором з 1
лютого 2009 року виходячи зі ставки 14,76 %
річних, суд першої інстанції вважав, що
п. 2.3.1. укладеного сторонами кредитного
договору про можливість зміни
відсоткової ставки став недійсним з 9
січня 2009 року з набранням чинності ст.
1056-1 ЦК України та виходив з того, що
позивач своєї згоди на таке збільшення
відсоткової ставки за кредитним
договором не давав, а само збільшення
ставки було необґрунтованим.

Проте погодитися повністю з такими
висновками місцевого суду не можна.

Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі
зміни договору зобов'язання змінюється
з моменту досягнення домовленості про
зміну договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості
згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК
України та уклали кредитний договір, у
якому передбачили умови підвищення
процентної ставки, то вони мають
виконуватись і вважаються такими, що
момент досягнення домовленості настав.

Таким чином, спочатку відбувається
зміна відсоткової ставки, а потім
надсилається позичальнику
повідомлення про це.

Судом установлено, що кредитний
договір сторонами був укладений до 10
січня 2009 року і в ньому вони досягли
домовленості про те, що при зміні
кон*юктури ринку грошових ресурсів в
Україні банк має право збільшувати
проценту ставку за користування
кредитом, про що банк надсилає
позичальникові відповідне письмове
повідомлення за 20 днів до моменту
підвищення відсоткової ставки (п. 2.3.1.
договору). У випадку неотримання банком
протягом 20 днів письмової відповіді
позичальника зі згодою сплачувати
збільшений розмір процентної ставки
банк на власний розсуд може зажадати
від позичальника дострокового
повернення кредиту, розірвати договір
тощо (п. 2.3.3. кредитного договору).

З матеріалів справи вбачається, що
рішення про збільшення позивачу з 1
лютого 2009 року відсоткової ставки за
користування кредитом з 14,76 % річних до
25,44 % на рік банком було прийнято 25
грудня 2008 року, тобто ще до набрання
чинності Законом, яким ЦК України був
доповнений статтею 1056-1. Як стверджує
кредитор, про збільшення відсоткової
ставки позивачу було направлено
відповідне повідомлення, який після
його отримання своїх заперечень щодо
збільшеної банком відсоткової ставки
за кредитним договором не надіслав, а
продовжив погашати кредит, виходячи
вже зі збільшеної банком процентної
ставки.

Отже, якщо банк прийняв таке рішення до
10 січня 2009 року, а позичальник отримав
повідомлення після цієї дати, то це є
лише механізмом виконання
домовленості сторін.

Як убачається з позовної заяви ОСОБА_1
на а. с. 2-5 та 45-46, позивач після
підвищення банком відсоткової ставки
сплачував кредит за новою підвищеною
процентною ставкою протягом багатьох
місяців, що відповідно до частин 2 і 3 ст.
205 та ч. 2 ст. 642 ЦК України свідчить про
прийняття ним пропозиції банку і
вчинення відповідного правочину
(навіть за відсутності доказів
належного його повідомлення), оскільки
фактичні його дії (боржника) вказують
на прийняття ним зробленої банком
пропозиції.

Відповідачем наведені відповідні
обґрунтування підвищення ним
відсоткової ставки для позивача за
укладеним кредитним договором.

Тому у зв'язку з викладеним колегія
суддів приходить до висновку про те, що
в суду першої інстанції не було підстав
задовольняти позовні вимоги ОСОБА_1 до
ПАТ КБ «Приватбанк»про визнання
неправомірними дій банку зі збільшення
позивачу з 1 лютого 2009 року відсоткової
ставки за користування кредитом з 14,76 %
річних до 25,44 % на рік за кредитним
договором № ROHIAK10560020, укладеним
сторонами 16 березня 2006 року, та
зобов'язувати відповідача зробити
позивачу перерахунок платежів за
укладеним кредитним договором з 1
лютого 2009 року виходячи зі ставки 14,76 %
річних. Через це рішення місцевого суду
у зазначеній частині підлягає
скасуванню.

Разом з тим, відповідач не зміг довести
в суді обґрунтованості накладення на
позивача 1000 грн. штрафу, стягнення
якого укладеними сторонами угодами не
було передбачено.

Спір сторін у частині, що стосується
відмови позивачу у стягненні з
відповідача решти 6145,36 грн.
переплачених коштів, на переконання
апеляційного суду, судом першої
інстанції вирішений правильно.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 60, 303, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ
«Приватбанк»задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від
17 червня 2011 року у частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«Приватбанк»про визнання
неправомірними дій банку зі збільшення
позивачу з 1 лютого 2009 року відсоткової
ставки за користування кредитом з 14,76 %
річних до 25,44 % на рік за кредитним
договором № ROHIAK10560020, укладеним
сторонами 16 березня 2006 року, та
зобов'язання відповідача зробити
позивачу перерахунок платежів за
укладеним кредитним договором з 1
лютого 2009 року виходячи зі ставки 14,76 %
річних скасувати.

Позивачу у задоволенні цих позовних
вимог до банку відмовити.

В решті рішення місцевого суду
залишити без змін, а подану ПАТ КБ
«Приватбанк»апеляційну скаргу
відхилити.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення. Воно може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: