РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2011 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С.І

при секретарі
Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Поповича Я.Д.

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Львівської міської ради, третя особа
ОСОБА_6 про визнання права власності на
частину квартири в порядку набувальної
давності, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом про визнання за нею права
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку набувальної
давності.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 20.04.1995 року її
мама ОСОБА_7 із співмешканцем ОСОБА_19
приватизували квартиру АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати померла, після її
смерті відкрилася спадщина на належну
їй Ѕ частину квартири, яку успадкувала
донька позивача ОСОБА_6 на підставі
заповіту від 13.06.1995 року. ІНФОРМАЦІЯ_2
року помер інший співвласник квартири
ОСОБА_19 Після його смерті відкрилася
спадщина на Ѕ квартири, але спадкоємців
не було. В квартирі ніхто не
зареєстрований. Позивач проживає в
квартирі з 1981 року, тобто більше 10
років, сплачувала комунальні послуги,
здійснювала поточний та капітальний
ремонт. Враховуючи наведене просить
визнати за нею право власності на Ѕ
вказаної квартири в порядку
набувальної давності на підставі ч. 1
ст. 344 ЦК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримала заяву з наведених в ній
мотивів. Також пояснила, що проживала в
спірній квартирі безперервно з 1981 року,
після смерті матері доглядала за її
фактичним чоловіком ОСОБА_19 З нею
проживала донька ОСОБА_6 Однак, в
подальшому через її неналежну
поведінку та неприязні відносини
позивача із співмешканцем доньки,
остання переїхала проживати у
квартиру, що в м. Новий Розділ, яка
належить позивачу на праві власності.
Позивач періодично проживала в м. Новий
Розділ, однак у зв'язку з відносинами,
які склалися з донькою, не могла там
проживати більше кількох тижнів. На
пропозицію ОСОБА_1, щоб вона переїхала
на проживання у м. Новий Розділ, а
донька у квартиру на АДРЕСА_1, та
відмовилася. Тому коли донька
приїздила із своїм співмешканцем у м.
Львів, вона не давала їм ключів від
квартири.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав
позов та вказав, що ОСОБА_1
добросовісно заволоділа нерухомим
майном, так як вселилася туди як член
сім»ї з матір»ю на законних підставах,
та відкрито і безперервно володіє
квартирою більше 10 років після смерті
ОСОБА_19 по даний час. Тому вона набула
право власності на це майно.

Представник відповідача Львівської
міської ради Попович Я.Д. в судовому
засіданні заперечив проти позову,
пояснив, що позивач не довела
добросовісності заволодіння квартирою
та відкрите і безперервне володіння
такою більше 10 років, зокрема допитані
в засіданні свідки не підтвердили
цього факту, натомість вказали, що
ОСОБА_1 проживала періодично в м. Новий
Розділ, де вона зареєстрована. Просив в
позові відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_6
-ОСОБА_4 заперечив проти позову,
зазначив, що ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_1
Квартиру АДРЕСА_1 отримали бабуся
ОСОБА_7 та ОСОБА_19, де були
зареєстровані з 01.06.1979 року, їх донька
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 також переїхали в цю
квартиру та проживали там до смерті
бабусі. У 1996 році переїхали в отриману
ОСОБА_1 квартиру на АДРЕСА_2. У 2005 році
позивач продала цю квартиру та
переїхала у м. Новий Розділ, де
проживала протягом 2005 року. В 2007 році
дала дозвіл на реєстрацію ОСОБА_6 в
цьому житлі та в 2009 році
зареєструвалася сама. Вкінці 2005 року
позивач на умовах оренди (усний
договір) переїхала в квартиру на
АДРЕСА_1, Ѕ частина якої є власністю
третьої особи, за що сплачувала
комунальні платежі. В 2009 році ОСОБА_1
поміняла замки в квартирі та не надала
ключів, з приводу чого ОСОБА_6
зверталася в правоохоронні органи. При
цьому жодних ремонтних робіт в
квартирі позивач не здійснювала.
Просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, показів свідків, дослідивши
представлені по справі докази, суд
дійшов висновку, що позов не підлягає
до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном -протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлено, що мати позивача
ОСОБА_12 разом з ОСОБА_19 без реєстрації
шлюбу з 01.06.1979 року проживали та були
прописані за адресою: АДРЕСА_1, що
стверджується будинковою книгою
(а.с.42-43).

Згідно з рішенням виконкому Львівської
міської ради № 181 від 23.12.1994 року (а.с.29)
ОСОБА_19 та його дружині -ОСОБА_7
дозволено проживати в квартирі у
зв'язку з виключенням її з числа
службових.

Як вбачається з свідоцтва про право
власності на квартиру 20 квітня 1995 року
квартира АДРЕСА_1 була приватизована
ОСОБА_12 та ОСОБА_19 згідно з Законом «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Згідно із свідоцтвом про смерть ОСОБА_13
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а ОСОБА_19
-помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.9,12).

На підставі заповіту від 13.06.1995 року
ОСОБА_12, рішення суду від 29.10.1998 року,
(а.с.10,40) третя особа ОСОБА_6 -її внучка
успадкувала Ѕ частини квартири.

Як ствердила позивач ОСОБА_1 та третя
особа ОСОБА_6 . -її донька, з часу
отримання ОСОБА_12 та ОСОБА_19 квартири
на АДРЕСА_1 вони також там жили, тобто
вселилися правомірно на законних
підставах як члени сім»ї ОСОБА_12 В
судовому засіданні не знайшло свого
підтвердження покликання третьої
особи на укладення договору оренди з
позивачем, тому суд виходить з того, що
ОСОБА_1 надалі володіла квартирою
безтитульно.

Разом з тим, в ході розгляду справи не
здобуто належних та допустимих доказів
того, що ОСОБА_1 продовжувала відкрито
та безперервно володіти майном
протягом десяти років, тобто з 01.01.2001
року.

Так, допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 -мешканці
будинку АДРЕСА_1 показали, що ОСОБА_1
більше десяти років проживає в
квартирі № 9-А вказаного будинку, а її
донька проживала з нею до того як
вийшла заміж. Свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17
-знайомі позивача вказали, що ОСОБА_1
постійно проживає на АДРЕСА_1
Натомість, свідок ОСОБА_17 повідомила,
що у позивача є ще житло в м. Новий
Розділ, куди вона їздила до доньки, але
довго там не проживала, бо в них
неприязні відносини, найдовше
проживала там 1 місяць. Свідки та
позивач, не довели того факту, що
ОСОБА_1 особисто весь цей час
підтримувала житло в належному стані
та проживала в квартирі безперервно.
Пояснення свідків про те, що вони
постійно бачили ОСОБА_1 за місцем
проживання на АДРЕСА_1 не можуть бути
належним доказом того, що вона відкрито
та безперервно володіла квартирою.

Крім цього, суд приймає до уваги, що
ОСОБА_1 в судовому засіданні 27.09.2011 року
пояснила, вказуючи на житло на АДРЕСА_1
що вона проживала «там і там». На
підтвердження таких слів, судом
встановлено, що згідно домової книги на
квартиру АДРЕСА_3 (а.с.47-48) ОСОБА_1 31.08.2010
року зареєструвала своє місце
проживання в даній квартирі, власником
якої вона є, а також з 2007 році там
зареєстрована ОСОБА_18 Також з домової
книги на АДРЕСА_2 (а.с.45-46) вбачається, що
позивач з 1981 року була прописана у цій
квартирі, яку в подальшому продала та
придбала житло в м. Новий Розділ, що не
заперечується і самою ОСОБА_1

З огляду на досліджені докази в
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позивачем всупереч вимог ст. 60 ЦПК
України не доведено тої обставини, що
вона відкрито і безперервно володіла
спірним нерухомим майном протягом
десяти років та не надано на
підтвердження цього жодних належних
доказів.

При цьому, суд звертає увагу, що на той
час коли позивач проживала в спірній
квартирі мали місце її недобросовісні
дії на час володіння такою, зокрема
коли вона поміняла замки у вхідних
дверях та не надавала ключі третій
особі, яка є власником Ѕ частки
квартири, чого сама ОСОБА_1 не
заперечила. Натомість, позивач не
зверталася до відповідних установ з
приводу того, що донька чинить їй
перешкоди у користуванні її власністю
-квартирою у м. Новий Розділ, а очевидно
з об'єктивних причин, які полягають в їх
неприязних відносинах, проживає на
даний час окремо від ОСОБА_6 в квартирі
на АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про відмову в позові ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 10,11,58,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК
України, ст. ст. 15, 16, 344 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Львівської міської
ради, третя особа ОСОБА_6 про визнання
права власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності
-відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:
Леньо С.І