АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Куценко Т.Р., Повєткіна В.В.

при секретарі: Ляпченко Л.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2011року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільно нажитого майна, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про поділ спільно нажитого майна та визнання права часткової власності на квартиру, -

В с т а н о в и л а :

У вересні 2008 року ОСОБА_2 звернулася з позовом, який уточнювала в ході розгляду справи(а.с.35-39,190-192), до ОСОБА_4 про поділ спільно нажитого майна.

Позивачка зазначала, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 1972року, який розірвано рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у вересні 2008року у зв'язку з припиненням шлюбних відносин з 2004року. Від шлюбу мають двох дорослих дітей, які проживають окремо.

За час сумісного проживання з ОСОБА_4 на спільні кошти придбали літній будинок з присадибною ділянкою, гараж у гаражному кооперативі «Салют», автомобіль ВАЗ-2160 1992р/в, два автоприцепи, грошовий вклад, а також предмети домашньої обстановки та обіходу.

В позовній заяві в редакції від 28.04.2010року ОСОБА_2, посилаючись на те, що відповідач відмовляється добровільно розділити придбане майно, просила виділити їй наступне майно: дачний будинок, розташований на земельній ділянці 0,24га в с.Вишневе Приютської сільської ради Магдалинівського району, автоприцеп 2838, гараж у гаражному кооперативі «Салют», стінку меблеву виробництва Польща, 1990р/в, спальний гарнітур, 1981р/в, морозильну камеру, 1998р/в, телевізор, пральну машину, швейну машину, мікрохвильову піч, 2005 р/в, килим 2х5м, ? частину грошового вкладу на ім'я ОСОБА_4 в ощадкасі №7995(а.с.190-192).

У грудні 2008року ОСОБА_4 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про поділ спільно нажитого майна та визнання права часткової власності на квартиру(а.с.23-27). В обгрунтування вимог ОСОБА_4 зазначив, що крім майна, переліченого ОСОБА_2, в період шлюбу у 1981році на сім'ю із 4 осіб була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1, яка приватизована 28.04.1998року. Згідно свідоцтва про право власності на житло власниками квартири є він, ОСОБА_4, та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5

Уточнивши вимоги 05.07.2011року, ОСОБА_4 просив виділити йому автомобіль «ВАЗ 21063», державний номер НОМЕР_1; визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, усунути перешкоди у користуванні вказаною квартирою та виділити в користування кімнату площею 9,7кв.м(а.с.237).

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2011року позов ОСОБА_2 задоволено.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділено ОСОБА_2 у вигляді належної їй частки дачний будинок, розташований на земельній ділянці 0,24га в с.Вишневе Приютської сільської ради Магдалинівського району, гараж у гаражному кооперативі «Салют», стінку меблеву виробництва Польща, 1990р/в, спальний гарнітур, 1981р/в, морозильну камеру, 1998р/в, телевізор, пральну машину, швейну машину, мікрохвильову піч, 2005 р/в, килим 2х5м, ? частину грошового вкладу на ім'я ОСОБА_4 в ощадкасі №7995.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділено ОСОБА_4 автомобіль «ВАЗ 21063», державний номер НОМЕР_1, 1992року випуску, виділено у вигляді належної йому частки та визнано за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою №80 у будинку 15 по вул.Тверській в м.Дніпропетровську шляхом його вселення до жилого приміщення квартири АДРЕСА_3.

Визначено порядок користування квартирою №80 у будинку 15 по вул.Тверській в м.Дніпропетровську, виділивши у користування ОСОБА_4 ізольовану кімнату площею 9,7кв.м; в користування ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 дві ізольовані кімнати площею 18,0кв.м та 11,5кв.м; залишено у спільному користуванні співвласників кухню, ванну, туалетну кімнату, коридор, вбудовану шафу.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять рішення суду в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 та щодо його вселення в квартиру скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд, посилаючись на неповне зясування обставин в зазначеній частині вимог.

Також просять рішення суду змінити та в резолютивній частині рішення вказати, що крім автомобіля «ВАЗ 21063» ОСОБА_4 також виділено майно, яке знаходиться у його фактичному користуванні: відеомагнітофон «Шарп», магнітофон «Шарп», телевізор «Шарп», музикальний центр, гумовий човен, килим 2,5х3,5м, холодильник «Мінськ», кухонний гарнітур, прихожа, грошовий вклад на ім'я ОСОБА_4 в сумі 6000грн., новий автоприцеп.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб.

Статтями 60,63 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого придбали зазначене ними в позовних заявах майно.

При розподілі спільного сумісного майна подружжя суд урахував межі заявлених вимог, у тому числі уточнені вимоги кожного із подружжя(а.с. 190-192,237), наявну у справі спільну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 05.10.2010року щодо поділу майна(а.с.222,223) та зазначені вимоги закону, що регулюють правовідносини відносно поділу спільного сумісного майна подружжя, і обгрунтовано виділив кожному із подружжя зазначене у судовому рішенні майно.

Доводи апеляційної скарги про необхідність змінити рішення суду в частині розподілу майна не можуть бути взяті до уваги, оскільки розподіл майна подружжя проведено у відповідності до вимог закону та зазначених обставин.

Із свідоцтва про право власності на житло від 28 квітня 1998року видно, що трикімнатна квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»(а.с.41).

Встановивши даний факт, суд прийшов до правильного висновку, що згідно ч.1 ст.357 ЦК України доля кожного із співвласників квартири становить ? частину і відповідно до вимог ст.391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, обгрунтовано задовольнив позов ОСОБА_4, як власника ? частини, про усунення перешкод у здійсненні ним права користування спірною квартирою, вселивши останнього в зазначену квартиру.

Порядок користування квартирою №80 у будинку 15 по вул.Тверській в м.Дніпропетровську суд визначив з урахуванням долі кожного із співвласників та можливості виділу в порядку користування ОСОБА_4 ізольованої кімнати площею 9,7кв.м, в користування ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 - двох ізольованих кімнат площею 18,0кв.м та 11,5кв.м.

Доводи скарги про неповне зясування обставин в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 та щодо його вселення в квартиру безпідставні та спростовуються фактичними обставинами та доказами в їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону, що регулює встановлені правовідносини, підстав для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2011року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-