Справа № 2-745/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2011 року сел. Ювілейне

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Макарова М.О.

при секретарі Солод О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та зобовязання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності та припинення права власності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення з нежитлового приміщення, зобовязання виплати частину прибутку, в якому просила виселити ОСОБА_2 з нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та зобовязати ОСОБА_3 сплачувати 50% прибутку від використання вказаного приміщення щомісячно.

В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та просила усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2, зобовязавши ОСОБА_3 надати безперешкодний доступ до зазначеного приміщення та виселити ОСОБА_2 із цього приміщення.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 в якому просив визнати заборгованність ОСОБА_1 перед ним в сумі 99017 грн. 40 коп.; припинити право власності ОСОБА_1 на ? частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, Дніпропетровського районук Дніпропетровської області; визнати за ним право особистої власності на вказане нежитлове приміщення, а також просив визнати сплаченою ним на користь ОСОБА_1 половини вартості вищезазначеного приміщення.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову просив відмовити, посилаючись на те, що права позивачки на ? частину вищезазначеного приміщення відповідачами порушені.

Представники відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечували, посилаючись на те, що позивич взагалі не приймала участі у витратах, які були понесені ОСОБА_3 у звязку з переобладнанням вищезазначеного приміщення та його ремонту, а тому просили в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши надані докази та матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2007 року визнано договір купівлі-продажу магазину від 04 квітня 2004 року в АДРЕСА_1, укладеним між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і ОСОБА_8; визнано право вланості за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/2 частині за кожним на магазин в АДРЕСА_1, зазначене рішення набрало законної сили 24 квітня 2007 року.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких буруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), а ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до договорів оренди №5 та №6 від 10 листопада 2010 року, укладених між ОСОБА_3 та приватним підприємцем ОСОБА_2, а також між ОСОБА_3 та приватним підприємцем ОСОБА_9, відповідач ОСОБА_3 передав спірне приміщення вказаним особам для здійснення їх підприємницької діяльності, згоди на укладення цих договорів ОСОБА_1 не давала.

Крім того ці обставини підтверджуються постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 19 липня 2010 року, з якої вбачається, що в приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 розміщено магазин, площа приміщення використовується відповідачами.

В силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 Цивільного кодексу України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення цих прав, утому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ст.358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яке відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Такої згоди між співвласниками щодо використання приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_2 не досягнуто, а ОСОБА_1 своєї згоди щодо використання вказаним приміщенням іншими особи не давала.

Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особина річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, а згідно із ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі викладеного суд вважає вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягаючими до задоволення.

Що стосується зустрічного позову, то суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи та представлених доказів сторонами, судом встановлено, що дійсно в приміщенні за адресою: АДРЕСА_5, проведено перепланування, що підтверджується звітом про перепланування. Крім того як вбачається з договорів підряду та актів виконаних робіт у вказаному приміщенні дійсно було проведено певні роботи, про що зазначили представники відповідачів, проте ці роботи проведені без згоди ОСОБА_1

Крім того в судовому засіданні представники позивача за зустрічним позовом зазначили, що ОСОБА_3 поніс великі витрати по сплаті за: вивіз сміття, воду, каналізацію, електроенергію, за роботи по виготовлення сходин й облаштування входу ву спірне приміщення, за придбання кондиціонеру, проте з вимогами про сплату половини цих витрат ОСОБА_3 до ОСОБА_1 не звертався та доказів таких звернень в судовому засіданні не надано.

Відповідно до ст.358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яке відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Виходячи з наведеного підстав для задоволення зустрічного позову суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 355, 356, 358 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні нежитловим приміщенням, розташованого АДРЕСА_6, зобов'язавши ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 безперешкодний доступ до нежитлового приміщення, розташованого АДРЕСА_7.

Виселити фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 з нежитлового приміщення, розташованого АДРЕСА_7.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності та припинення права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.О. Макаров