АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 ( Ш ) Мельник Ю.П.
Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів - Ляховської І.Є., Карнаух В.В.

при секретарі - Іванюк О.В.,

за участю : представника відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( у теперішній час - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат») - Некрасової Катерини Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( у теперішній час -публічне акціонерне товариство Криворізький залізорудний комбінат»), на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 14 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( у теперішній час - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»), про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2010 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ВАТ «КЗРК») про стягнення моральної шкоди у зв'язку із професійним захворюванням та просив суд стягнути з відповідача на його користь 176 800 грн..

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 14 січня 2011 року позов задоволено частково: стягнуто з ВАТ «КЗРК» на користь позивача 55 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. З ВАТ «КЗРК» стягнуто на користь держави 30 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи та 8,50 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ВАТ «КЗРК» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права. А саме: суд помилково застосував до спірних правовідносин ст. 237-1 КЗпП України і залишив поза увагою положення підпункту 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1рп/2004, яким встановлено, що відшкодування моральної шкоди не передбачено для осіб, які підлягають обов'язковому соціальному страхуванню. Крім того, судом не враховано, що позивачем не доведений факт заподіяння йому моральної шкоди, позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту спричинення йому моральної шкоди та не надано доказів вини ВАТ «КЗРК» у спричиненні йому моральних страждань, позивачем пропущений тримісячний строк позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 20.01.1982 року по 31.03.2009 року працював підземним електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання, підземним кріпильником ВАТ»Криворізький залізорудний комбінат».

Висновком МСЕК від 18.03.2009 року позивачу первинно було встановлено 65 % втрати професійної працездатності та визнано інвалідом ІІІ групи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач винен у виникненні у позивача професійного захворювання.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Як вбачається з Акту розслідування професійного захворювання №6 від 24.02.2009 року, причиною професійних захворювань є тривалий стаж роботи в умовах тяжкої фізичної праці, запиленості повітря робочої зони та впливу шуму, що перевищували гранично допустимий рівень. Згідно пункту 19 зазначеного Акту, винними в порушенні законодавства про охорону праці є керівництво ВАТ «КЗРК».

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Доводи відповідача про те, що суд невірно застосував до даних правовідносин положення ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки втрата професійної працездатності позивачу була встановлена з 18.03.2009 року.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Позивач обмежений в роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та недоведеності вини відповідачів у цьому є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Необґрунтованими є, також, доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Зокрема: суд не врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача до 20 000 грн..

Керуючись ст.ст. 303,307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( у теперішній час - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»), задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 січня 2011 року змінити в частині розміру стягнутої з відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( у теперішній час- публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»), на користь ОСОБА_3, зменшивши цей розмір до 20 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: