АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1943/11 Справа № 22ц-9628/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Ляпченко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання недійсним частки нотаріального договору купівлі-продажу квартири,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточнення позовних вимог просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, зареєстрований приватним нотаріусом ОСОБА_6 у реєстрі за №2751 від 16 жовтня 2007 року в частині, що стосується покупця квартири; визнати покупцем цієї квартири - її, як особу, за кошти якої і для якої фактично відбувалась купівля; вселити її в цю квартиру та спонукати відповідача зареєструвати її в цій квартирі.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 16 жовтня 2007 року вона продала належну їй двокімнатну квартиру, яка знаходилась за адресою м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, вул. Костромська, 15-55 за 18 000 доларів США покупцю - ОСОБА_4, до яких добавила власні 3 000 доларів США та у цей же день придбала у продавця - ОСОБА_5 іншу трьохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, вул. Алтайська, 12-72. У позивачки був усний договір із її сином - ОСОБА_2, згідно з яким вони повинні були з'їхатись та разом жити в придбаній трьохкімнатній квартирі , де відповідач мав намір доглядати за матірю. Хоча всі гроші в сумі 21000 доларів, що були сплачені за придбання квартири належали позивачці на праві приватної власності, вона враховуючи свій вік, стан здоров'я і добрі стосунки з сином, погодилась записати в договорі купівлі-продажу квартири покупцем свого сина ОСОБА_2 Однак, після реєстрації свого право власності на квартиру, він змінив своє ставлення до позивачки , а саме: не впускав її до квартири, не давав ключів від квартири та не дав своєї згоди для реєстрації її в цій квартирі, став зневажливо до неї ставиться, грубити їй, і заявляє , що тільки він тепер являється господарем квартири і ніколи не пропише її і не дозволить їй мешкати в цій квартирі. Водночас з цим, відповідач дозволив мешкати в цій квартирі своїй співмешканці - ОСОБА_7, котра була зареєстрована за іншою адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Лєрмонтова, 187, з її трьома дітьми, а згодом зареєстрував з нею шлюб, і в теперішній час проживає в зазначеній квартирі. Внаслідок вище викладених обставин позивачка залишилась без житла, без особистого майна, яке було вивезено її сином в квартиру по вул. Алтайська, 12-72, та без реєстрації місця проживая, що робить неможливим надання їй медичної допомоги (хвора на сахарний діабет та інші хронічні захворювання) та отримання пенсії.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 липня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, що зареєстрований приватним нотаріусом ОСОБА_6 у реєстрі за №2751 від 16.10.2007р. у частині покупця ОСОБА_2, і слід вважати цей договір укладеним з ОСОБА_3 , що мешкає у Дніпропетровській області м. Дніпродзержинськ вул.. Димитрова 13-47 , з переводом на неї передбачених договором прав та обовязків покупця.

Вселено ОСОБА_3 в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3.

Зобов'язано ОСОБА_2, усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Алтайська, буд. 12. кв. 72.

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на те, що рішення суду незаконне, необґрунтоване, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити , а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи і , що ними підтверджується , ОСОБА_3 16 жовтня 2007 року уклала договір з ОСОБА_4 , за яким продала , належну їй кв. 55 в буд.. 15 по вул.. Костромській в м. Дніпродзержинську і отримала від покупця 18000 доларів ( т.1 ар. сп. 6,23). В цей же день , тим самим нотаріусом було посвідчено і спірний договір між ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_2 про купівлю останнім кв.72 в буд.. 12 по вул.. Алтайській в м. Дніпродзержинську (т.1 ар. сп. 7).

ОСОБА_8 , продавець спірної квартири 72 в буд.. 12 по вул.. Алтайській в м. Дніпродзержинську власноруч отримала саме від ОСОБА_11 21000 доларів США за продану їй вказану квартиру, про що свідчить її власноручна розписка (т.1 ар. сп. 24) , написання якої вона не заперечувала .

Факт отримання ОСОБА_8 саме від ОСОБА_3 розрахункової суми при продажі спірної квартири були підтверджені і свідками ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15А.( т.й ар. сп. 114,152,165,169,195-201), які , як в письмовій формі , так і в судовому засіданні стверджували , що спірна квартира була придбана за гроші : 18000 доларів США , які були отримані ОСОБА_3 від ОСОБА_4 при продажі своєї квартири 55 в буд.. 15 по вул.. Костромська в м. Дніпродзержинську та 3000 доларів США із власних заощаджень позивачки , наявність яких підтвердили і свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (ар. сп. 161-162) .

Вище вказані свідки , а саме ОСОБА_18, ОСОБА_16, ОСОБА_17 також стверджували і те , що їм достеменно відомо про наміри позивачки та відповідача при придбанні спірної квартири жити разом , зареєструватись разом в спірній квартирі та про прийняття на себе ОСОБА_2 обовязків по догляду за матірю. Саме про такі наміри свідчить і як сам по собі факт продажу ОСОБА_3 АДРЕСА_4 ,яка їй належала , так і факт зняття її з реєстрації ( ар. сп. 48) та вивіз належних їй речей.

Заперечення відповідача , що до надання йому необхідної суми для придбання спірної квартири його співмешканкою , а нині дружиною ОСОБА_7 підтвердження в суді як першої , так і апеляційної інстанції , не знайшли.

Виходячи з вище наведеного , колегія суддів вважає , що суд першої інстанції дійшов правильного висновку і з посиланням на положення ст.ст.655, 328, 391 ЦК України вказав на те , що право власності на спірну квартиру повинно належати фактичному покупцеві , тобто позивачці , в звязку з чим у відповідності з положеннями ч.3 ст. 215 ЦК України слід вважати договір купівлі-продажу спірної квартир не дійсним в частині покупця і вважати договір укладеним саме з позивачкою, а не з ОСОБА_2, оскільки останній не надав суду ніяких доказів наявності у нього грошової суми необхідної для розрахунку за придбання спірної квартири.

До правильного висновку суд першої інстанції дійшов і в частині необхідності задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про вселення її до АДРЕСА_5 та забовязанні відповідача усунути перешкоди позивачці в користуванні цією квартирою на підставі положень ст.. 383 ЦК України та виходячи з цього відмовив в задоволенні решти позовних вимог.

Таким чином , колегія суддів вважає , що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи , оскільки вони зводяться до не згоди з рішенням суду , були вивчені в суді першої інстанції і отримали оцінку суду.

Посилання в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 на те , що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не були судом залучені до участі в справі , що є підставою для скасування оскаржуваного рішення, суттєвими не являються , оскільки у відповідності до положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України самі по собі порушення норм процесуального права не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення , якщо це порушення не призвело до неправильного вирішення справи. Окрім того , права вище вказаних осіб оскаржуваним рішенням не зачіпляються , а апеляційну скаргу на рішення вони не подавали.

Виходячи з вище наведеного ,керуючись ст..ст. 303,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів.

Судді