АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №22-ц-6458/2011р. Головуючий 1-ї інстанції Шевченко С.В.
Категорія: стягнення суми Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Євдокименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила на підставі ч.2 ст.1213 ЦК України стягнути з відповідача на її користь 1млн.200тис.630грн. в якості відшкодування втраченого нею нерухомого майна.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що за договором купівлі-продажу від 30.12.2004року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №1099, їй на праві власності стало належати нерухоме майно - нежитлові будівлі: літ.А-1 загальною площею 482,4кв.м, літ.Б-1 загальною площею 198,3кв.м, літ.В-1 загальною площею 81,5кв.м, літ.Г-1 загальною площею 128,9кв.м, літ.Д-1 загальною площею 170,5кв.м, які розташовані в м. Харкові по вул. Свистуна №12-Б (колишня вул. Північна).

Правомірність придбання нею вищеперелічених приміщень оспорювалося в 2007році їх колишнім власником ОСОБА_4, однак згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.07.2008року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04.09.2008року, в позові йому відмовлено.

Пізніше, на підставі підробленого рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.12.2008року право власності на спірні приміщення визнано за ОСОБА_5, але ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02.07.2009року це рішення було скасовано, справа направлена на новий розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова і ухвалою цього суду від 17.03.2009року позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_5 залишені без розгляду.

Комунальне підприємство „Харківське міське бюро технічної інвентаризації (далі - КП „ХМБТІ) у квітні 2009року скасувало державну реєстрацію права власності на спірні нежитлові будівлі за ОСОБА_2 і зареєструвало вказані будівлі за ОСОБА_5 на підставі підробленого рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.01.2009року. ОСОБА_5, знаючи достовірно, що ці приміщення їй не належать на законних підставах, за договором купівлі-продажу від 01.04.2009року продала їх ОСОБА_7, а остання 18.09.2009року перепродала ці будівлі ОСОБА_1, який залишався власником на момент ухвалення -04.08.2010року Фрунзенським районним судом м. Харкова заочного рішення. Цим рішенням договір купівлі-продажу спірних приміщень між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 визнано недійсним, спірні приміщення витребувані з незаконного володіння ОСОБА_1, скасовано державну реєстрацію права власності на спірні приміщення за ОСОБА_5, ОСОБА_1 та поновлено державну реєстрацію за ОСОБА_2 Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30.11.2010року заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.08.2010року було змінено, а саме відмовлено в частині витребування у ОСОБА_1 спірних приміщень і поновлення державної реєстрації права власності на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_8 у звязку з тим, що на момент розгляду справи апеляційною інстанцією спірні приміщення було знищено невідомими особами. Оскільки Позивач ОСОБА_1 був останнім власником нежитлових приміщень, тому саме на нього відповідно до норм діючого законодавства покладався тягар утримання майна і ризик випадкового знищення або пошкодження (псування). Позивач зазначає, що у разі неможливості повернути спірне майно в натурі відповідач повинен відшкодувати їй його вартість, виходячи з ціни за останнім договором купівлі-продажу від 18.09.2009року, який було укладено між ОСОБА_7 і відповідачем ОСОБА_1

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_9 заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_10 позов не визнав, при цьому стверджуючи, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем по цій справі, оскільки спірні приміщення отримані ним на відповідній правовій підставі. Договір купівлі-продажу між ОСОБА_7 і ОСОБА_1 недійсним по теперішній час не визнано, а тому, на його думку, ОСОБА_2 повинна заявляти такі позовні вимоги безпосередньо до ОСОБА_5, як до особи, яка без достатньої правової підстави набула спірне майно, або до осіб, які будуть визнані винними в знищенні цього майна.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 березня 2011 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 200 630грн. та судові витрати: 1700грн. на оплату судового збору та 120грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам. Зокрема вказує, що суд в порушенні п.3 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення не вирішив належним чином питання які саме правовідносини сторін випливають із встановлених обставин справи та яку правову норму слід застосувати. Неповнота дослідження цього питання, на його думку, призвела до ухвалення рішення, яке не ґрунтується на вимогах закону та призводить до порушення прав відповідача ОСОБА_1 Також, суд не звернув уваги на доводи представника відповідача стосовно того, що у ОСОБА_1 на руках був звіт про незалежну експертну оцінку нерухомого майна, висновки якого є найбільш наближеними до часу розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд дійшов правомірного висновку, що ОСОБА_1 повинен відшкодувати позивачу вартість нежитлових будівель, які знаходилися у нього без достатньої правової підстави і які неможливо витребувати в натурі у звязку з їх знищенням.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду, оскільки його зроблено при повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що поширюються на дані правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб визначений законом.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України.

Обставини викладені у позовній заяві, зокрема, при яких нерухоме майно за адресою: м. Харків вул. Свистуна №12-Б, яке належало на праві власності ОСОБА_2, вибуло з її володіння поза її волею, а у подальшому знищено, встановлено наявними у справі судовими рішеннями, чинними на теперішній час.

Згідно положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській справі або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 набув у власність спірні приміщенні на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2009року, укладеного ним з ОСОБА_7, остання стала їх власницею за договором купівлі-продажу від 01.04.2009року укладеного з ОСОБА_5, яка оформила право власність на спірне нерухоме майно на себе на підставі підробленого рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.04.2009року.

На момент ухвалення 04.08.2010року Фрунзенським районним судом м. Харкова заочного рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, в тому числі у частині витребування майна власником із чужого незаконного володіння, спірні будівлі малися в натурі, ці приміщення знаходилися у користуванні, володінні та розпорядженні відповідача ОСОБА_1 Окрім того, згідно рішення 43 сесії Харківської міської ради 5-го скликання №74/10 від 29.04.2010року „Про продаж земельних ділянок юридичним і фізичним особам України, ОСОБА_1 було продано земельну ділянку площею 0,3727га із земель промисловості, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Свистуна №12-Б, у Фрунзенському районі, за ціною 787075грн.00коп.(без ПДВ) для експлуатації та обслуговування виробничих будівель.

Однак, при розгляді апеляційною інстанцією апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення суду від 04.08.2010року було зясовано, що спірних будівель немає в натурі, оскільки їх знесено невідомими особами, а право власності за ОСОБА_1 на ці приміщення анульовано. З урахуванням вказаних обставин, рішенням апеляційного суду Харківської області від 30.11.2010року вищезазначене заочне рішення змінено, зокрема, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про витребування від ОСОБА_1 нежитлових будівель і внесення змін до Реєстру прав власності на нерухоме майно позивачці відмовлено.

Факт знищення нежитлових будівель став можливим внаслідок недбалого ставлення до цього нерухомого майна ОСОБА_1, який не прийняв належних мір для його схоронності та збереження.

Як стверджував у судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_10 спірні нежитлові приміщення (склади) руйнувалися (знищувалися) протягом трьох днів.

Крім того, у подальшому поведінка ОСОБА_1 свідчить про те, він не був заінтересованим у виявленні конкретних осіб, які знищили будівлі, а натомість звернувся до КП „ХМБТІ із заявою, щоб по скоріше анульовати за ним права власності на вказані приміщення.

У главі 83 ЦК України містяться положення про зобовязання, які виникають у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст.1212 ЦПК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовується також до вимог про:

1)повернення виконаного за недійсним правочину;

2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння:

3)повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні;

4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, обовязок повернути безпідставно отримане майно є різновидністю цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності. Тому наявність вини у поведінці особи, яка необґрунтовано набула майно не вимагається.

Згідно положень ст. 1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Судом першої інстанції розяснювалося особам, які беруть участь у справі право на заявлення клопотання про призначення експертизи з метою оцінки знищених будівель, але цим правом сторони не забажали скористатися. Враховуючи те, що проведення такої експертизи відповідно до ст.145 ЦК України не є обовязковим для суду, вартість знищеного нерухомого майна визначена судом, виходячи із ціни, яка вказана в останньому договорі купівлі-продажу від 18.09.2009року між ОСОБА_7 і ОСОБА_1, що є найбільш приближеної до розгляду справи про повернення майна.

Також, в судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_10 пояснив, що відповідач придбав у ОСОБА_7 спірні будівлі дійсно за ціною, яка вказана в договорі купівлі-продажу від 18.09.2009року, тобто він погодився з оцінкою цього нерухомого майна в такій сумі. Отже, з урахуванням цих обставин колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 саме цю суму.

Доводи апеляційної скарги, а також посилання з цього приводу представника апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції про наявність у ОСОБА_1 на руках звіту про оцінку знищеного майна, яка нібито становить понад 200тис. гривень, колегією суддів не приймаються. При цьому колегія виходить з того, що цей звіт отримано відповідачем поза розглядом цієї справи, оскільки така експертиза безпосередньо судом не призначалася і відповідною експертною установою не проводилася, та спеціаліст, який її проводив, не попереджувався про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, висновків суду не спростовують і не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -