Справа № 2-1284/11
РІШЕННЯ

Іменем України

27 грудня 2011 року

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В. Б.,

при секретарі Палашкевич М. В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новограді-Волинському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту для проходу для обслуговування господарської будівлі, -

встановив:

В серпні 2011 рок до суду звернулась позивачка ОСОБА_1 з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 в якому просить встановити земельний сервітут про право на проведення ремонту господарської будівлі, що розташована по 1-мк провулку Коростенському, 11 і яка належить їй, та право на користування землею загального користування, за рахунок землі відповідача.

Позивач посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не дає їй можливості обслуговувати свої господарські будівлі та користуватися землею загального користування, керуючись ст. 98-100 Земельного кодексу України, просить суд позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та також просить суд його задовольнити.

Відповідач та її представник позов не визнали та просять суд у його задоволенні відмовити, оскільки будівля, для обслуговування якої просить позивач встановити земельний сервітут, є тимчасовою та самочинною.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0516, що розташована АДРЕСА_1 та призначена для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /а.с.7/.

Власником сусідньої земельної ділянки загальною площею 0,0685 га аналогічного цільового призначення, розташованої по 1-му АДРЕСА_2 є відповідачка по справі ОСОБА_3 /а.с.8,9/.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до пункту 2 статті 395 Цивільного Кодексу України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

За приписами статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном.

Необхідність встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь - яким іншим способом.

Тобто законодавством визначено, що право на встановлення сервітуту виникає лише у власника майна.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину від 09.02.2004 року, успадкувала квартиру, яка складається із двох житлових кімнат, кухні, веранди. До квартири відноситься сарай б, в, вбиральня г, огорожа №1 та літня кухня.

Також встановлено, що навіс «б» та «д», для ремонту якого позивач просить встановити сервітут, згідно довідки Новоград-Волинського МБТІ №1083 від 10.06.2011 р. побудовано без належно оформлених документів до 1984 року тобто попереднім власником /а.с.5/.

Відповідно до ст.376 ЦК України нерухоме майно вважається самочинним, якщо воно збудоване без належного дозволу, а особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, право власності у попереднього власника на навіси «б» та «д» не виникло, в звязку з чим позивач внаслідок спадкування також не міг набути право власності на зазначене майно.

Крім того, відповідно до положень глави 16 Земельного кодексу України земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Право земельного сервітуту виникає після його державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Особа, яка вимагає встановлення сервітуту, має право звернутися з позовною заявою, якщо не було досягнуто домовленості щодо встановлення сервітуту та його умов. Тобто обовязковою умовою звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту є вжиття особою, яка вимагає встановлення сервітуту, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки.

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковими для неї.

Отже враховуючи, що позивач наданий час не є власником майна, щодо обслуговування якого просить встановити сервітут, доказів, що їй було відмовлено відповідачкою в укладанні договору про встановлення земельного сервітуту та що задоволення потреб сервітурія неможливо здійснити яким-небудь іншим способом не надано, а тому суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК, суд , -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту для проходу для обслуговування господарської будівлі відмовити.

Сторони можуть ознайомитись з повним рішенням суду 30 грудня 2011 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: