Справа № 2-2105/2011р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне, в порядку гл. 8 розділу ІІІ
ЦПК України)

15 листопада 2011р.

Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого
–судді Ткаченко Н.В.

при секретарі – Омарбековій І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ПАТ КБ
„ПриватБанк” до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И В:

23.06.2009р. ЗАТ КБ „Приватбанк”
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про звернення стягнення на предмет
застави.

11.09.2009р. справу передано в провадження
судді Ткаченко Н.В. у зв’язку з
переведенням судді Чорнобук В.І. до
іншого суду.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.09.2009р.
було замінено сторону позивача
–замість ЗАТ КБ «ПриватБанк» - ПАТ КБ
«ПриватБанк» (в липні 2009р. відбулась
офіційна зміна назви банку з ЗАТ КБ
«ПриватБанк»на ПАТ КБ «ПриватБанк»).

В обґрунтування позовних вимог позивач
в позовній заяві посилався на те, що
17.01.2008р. між позивачем та відповідачем
ОСОБА_1 був укладений кредитно
–заставний договір
№ CNNNAK23950124, відповідно до якого
позичальник отримав кредит у розмірі
90159 грн., з терміном повернення до
16.01.2015р. та зі сплатою щомісячно кредиту
згідно графіку погашення та відсотків
за користування кредитом. На
забезпечення виконання умов кредитно
–заставного договору, відповідачем в
заставу було передано автомобіль
марки CHERY, модель T11 TIGGO, 2008р.в., тип ТЗ:
легковий, № кузова: LVVDB14B88D023856,
державний номер CB7220AI. Зі свого боку
позивач виконав, передбачені кредитно
–заставним договором умови та передав
відповідачу грошові кошти в розмірі
90159 грн., на купівлю автомобіля, а також
на сплату страхових платежів, проте
відповідач не виконував належним чином
взяті на себе зобов’язання, у зв’язку
з чим у нього виникла заборгованість
перед банком. Станом на 03.06.2009р.
відповідач мав загальну
заборгованість у розмірі 93550,09 грн., яка
складається із заборгованості за:
кредитом у розмірі 87208,06 грн.; за
відсотками за користування кредитом у
розмірі 1624,94 грн.; пеня за несвоєчасне
виконання зобов’язань в розмірі 24,23
грн., а також штрафні санкції в сумі
4692,86 грн.

Представник позивача –ОСОБА_2 (яка діє
на підставі доручення від 26.09.2011р.), в
наданій суду 15.11.2011р. заяві просила
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, а саме, передати в заклад ПАТ КБ
„ПриватБанк” шляхом вилучення
у відповідача належне йому на праві
власності заставлене майно –
автомобіль марки CHERY, модель T11 TIGGO,
2008р.в., тип ТЗ: легковий, № кузова:
LVVDB14B88D023856, державний номер CB7220AI, та в
рахунок погашення заборгованості за
кредитно - заставним договором,
звернути стягнення на предмет
застави, а саме: автомобіль марки CHERY,
модель T11 TIGGO, 2008р.в., тип ТЗ: легковий, №
кузова: LVVDB14B88D023856, державний номер CB7220AI,
що належить на праві власності ОСОБА_1,
шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк”
права укладати від його імені
договір купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою –покупцем,
знявши автомобіль з обліку в органах
ДАІ України, а також надання ПАТ КБ
„ПриватБанк” всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.
Крім того, в заяві від 15.11.2011р.
представник позивача просила
розглядати справу за її відсутності,
постановити по справі заочне рішення
суду.

Відповідач –ОСОБА_1 – в попереднє
судове засідання 30.05.2011р. не з’явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлявся шляхом направлення
судової повістки за відомим суду
місцем реєстрації, згідно до відповіді
ЦАС, судова повістка була вручена
дружині відповідача, про що в справі є
поштові повідомлення, про причини
неявки відповідач суд не сповістив.

В судове засідання 15.11.2011р. відповідач
також не з’явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся шляхом
направлення судової повістки за місцем
реєстрації, конверт був повернутий до
суду з відміткою «за
закінченням терміну зберігання». До
цього, конверт, який був направлений
відповідачу, також був повернутий до
суду з відповідною запискою пошти.

За таких обставин, суд вважає, що на
підставі ч. 4,5 ст. 74, ч.1,3 ст. 76, ч.2 ст. 77 ЦПК
України (зі змінами від 07.07.2010р.),
відповідач є належним чином
повідомленим про день та час судового
засідання і таким, що відсутній без
поважних причин, що є підставою для
вирішення справи за відсутністю
відповідача на підставі наявних в
справі доказів.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224
ЦПК України, суд вважає за можливе
розглядати справу за відсутністю
сторін з винесенням по справі заочного
рішення.

Суд, ознайомившись з матеріалами
справи, вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України,
зобов’язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений термін,
відповідно до умов договору та вимог
чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет

застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,

відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України,
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом та заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі коли зобов’язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
відсотків, належних йому.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р.,
позивач є обтяжувачем як кредитор за
забезпеченим рухомим майном
зобов'язанням.

Відповідно до ст. З Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р.,
обтяженням є право обтяжувача на
рухоме майно боржника, що виникає на
підставі закону, договору, рішення суду
або з інших дій фізичних осіб і
юридичних осіб, з якими закон пов'язує
виникнення прав і обов'язків щодо
рухомого майна.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р.
предметом обтяження може бути рухоме
майно, не вилучене з цивільного
обороту, на яке згідно із
законодавством може бути звернене
стягнення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
заставу»заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, якщо в момент настання
терміну виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, воно не
буде виконано, якщо інше не передбачено
законом чи договором.

Відповідно до ст. 22, 23 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р.,
обтяжувач має право в разі порушення
забезпеченого обтяженням зобов'язання
або договору, на підставі якого виникло
забезпечувальне обтяження, одержати
задоволення своєї вимоги за рахунок
предмета обтяження в повному обсязі
або в частині, встановленій договором.
Розмір забезпеченої обтяженням вимоги
визначається на момент її задоволення
і включає: відшкодування витрат,
пов'язаних з пред'явленням вимоги і
зверненням стягнення на предмет
обтяження; сплату процентів та
неустойки; сплату основної суми боргу;
відшкодування збитків, завданих
порушенням боржником забезпеченого
зобов'язання або умов обтяження;
відшкодування витрат на утримання і
збереження предмета обтяження.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р.,
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.2 ст. 26 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р.
передбачено можливість продажу
обтяжувачем (кредитором) предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем.

Судом встановлено, що 17.01.2008р. між
банком та ОСОБА_1 був укладений
кредитно –заставний договір №
CNNNAK23950124, відповідно до якого
позичальник отримав кредит у розмірі
90159 грн., з терміном повернення до
16.01.2015р. та зі сплатою щомісячно кредиту
згідно графіку погашення та відсотків
за користування кредитом.

На забезпечення виконання умов
кредитно –заставного договору,
відповідачем в заставу було передано
автомобіль марки CHERY, модель T11 TIGGO,
2008р.в., тип ТЗ: легковий, № кузова:
LVVDB14B88D023856, державний номер CB7220AI.

Зі свого боку позивач виконав,
передбачені кредитно –заставним
договором умови та передав відповідачу
грошові кошти в розмірі 90159 грн. на
купівлю автомобіля, а також на сплату
страхових платежів, проте відповідач
не виконував належним чином взяті на
себе зобов’язання, у зв’язку з чим у
нього виникла заборгованість перед
банком. Станом на 03.06.2009р. відповідач
мав загальну заборгованість у розмірі
93550,09 грн., яка складається із
заборгованості за: кредитом у розмірі
87208,06 грн.; за відсотками за
користування кредитом у розмірі 1624,94
грн.; пеня за несвоєчасне виконання
зобов’язань в розмірі 24,23 грн., а також
штрафні санкції в сумі 4692,86 грн.

Як вбачається з наданої суду довідки
ПАБ КБ «Приватбанк», на день винесення
рішення, тобто на 15.11.2011р.,
заборгованість відповідача перед
банком не зменшилася, а навпаки, значно
зросла (більше, ніж у 2,5 рази) та складає
257752,12 грн., в тому числі є прострочена
заборгованість по кредиту 25063,86 грн. та
відсоткам 44552,31 грн., виходячи з чого,
суд приходить до висновку, що свої
зобов,язання за договором відповідач
належним чином не виконує, наслідком
чого є існування значної суми
заборгованості, що в свою чергу є
підставою для дострокового стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на заставлене майно.

В розрахунках ціни позову (судових
витрат) суд буде враховувати первісну
ціну позову, оскільки банк позовні
вимоги не уточнював.

З огляду на вищевикладене, суд вважає
за можливе передати в заклад ПАТ КБ
„ПриватБанк” шляхом вилучення у
ОСОБА_1 належне йому на праві власності
заставлене майно –автомобіль марки
CHERY, модель T11 TIGGO, 2008р.в., тип ТЗ:
легковий, № кузова: LVVDB14B88D023856,
державний номер CB7220AI, а також в рахунок
погашення заборгованості за кредитно
–заставним договором № CNNNAK23950124 від
17.01.2008р. станом на 03.06.2009р. в розмірі 93550
грн. 09 коп. звернути стягнення на
предмет застави, а саме: автомобіль
марки CHERY, модель T11 TIGGO, 2008р.в., тип ТЗ:
легковий, № кузова: LVVDB14B88D023856,
державний номер CB7220AI, що належить на
праві власності ОСОБА_1 шляхом надання
ПАТ КБ „ПриватБанк” права укладати
від його імені договір
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою –покупцем, знявши
автомобіль з обліку в органах ДАІ
України, а також надання ПАТ КБ
„ПриватБанк” всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Обговорюючи питання розподілу судових
витрат, з огляду на те, що для позивача
ухвалою судді Чорнобук В.І. від 23.06.2009р.
була відстрочена сплата цих витрат, а
даним рішенням позовні вимоги
задоволено в повному обсязі, на
підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає
за можливе стягнути з відповідача на
користь держави судовий збір у розмірі
935 грн. 50 коп. (1% від ціни позову з
урахуванням змін щодо розміру судового
збору, встановлених Законом України
«Про судовий збір», що 01.11.2011р. набрав
законної сили ).

Щодо витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, то з
огляду на те, що 01.11.2011р. набрав
законної сили Закон України «Про
судовий збір», згідно якого ст. 81 ЦПК
України «Витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи»виключена з
цивільно-процесуального кодексу
України, суд не находить підстав для
стягнення з відповідача на користь
держави цих витрат, не дивлячись на те,
що ухвалою судді Чорнобук В.І. від
23.06.2009р. стягнення витрат на ІТЗ було
відстрочено до винесення рішення по
справі.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 526, 530, 589, 590, 1050 ЦК
України, ЗУ «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію
обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р., ст.ст. 8, 10,
11, 60, 74, 76, 77, 88, ч.4 ст. 169, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк” до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет застави –задовольнити.

Передати в заклад ПАТ КБ „ПриватБанк”
шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне йому
на праві власності заставлене майно –
автомобіль марки CHERY, модель T11 TIGGO, 2008
р.в., тип ТЗ: легковий, № кузова:
LVVDB14B88D023856, державний номер CB7220AI.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитно –заставним договором №
CNNNAK23950124 від 17.01.2008р. станом на 03.06.2009р. в
розмірі 93550 грн. 09 коп. звернути
стягнення на предмет застави, а саме:
автомобіль марки CHERY, модель T11 TIGGO,
2008р.в., тип ТЗ: легковий, № кузова:
LVVDB14B88D023856, державний номер CB7220AI, що
належить на праві власності ОСОБА_1,
шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк”
права укладати від імені ОСОБА_1
договір купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою –покупцем,
знявши автомобіль з обліку в органах
ДАІ України, а також надання ПАТ КБ
„ПриватБанк” всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
держави судовий збір у розмірі 935 грн. 50
коп.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. ст. 223, 232 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя:

Н.В.Ткаченко