АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 45 Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Каратаєвої Л.О.

Суддів Чубукова О.П., Черненкової Л.А.

При секретарі Косенко І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволені частково.

Додатковим рішенням від 12 серпня 2011 р. визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2. Поділено майно подружжя та виділено ОСОБА_3: - телевізор 21 JVS AV-2106СЕ, вартістю 554,40 грн., холодильник ZANUSSI 2К24/11 АТО, вартістю 1850 грн., а всього на суму 2404,40грн. Виділено ОСОБА_2 - телевізор Philips 29 РТ 5606158, вартістю 1172,32 грн, мікрохвильова піч SAMSUNG M1712NR2 вартістю 180 грн., тренажери, вартістю 533 грн., кондиціонер SAMSUNG SH 12 ZWH/SEK, вартістю 367,580 грн., DMD-програвач ВВК 362, вартістю 587 грн., пральну машину SIEMENSS 1 WTF3800л/05, вартістю 696 грн., а всього на суму 3535,82 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію за виділене майно в сумі 565,71 грн., на повернення судових витрат в сумі 842,71 грн., а всього 1407,46 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення в частині поділу нерухомого майна з ухваленням нового рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину спірної квартири та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у визнанні за ним права особистої власності на спірну квартиру, суд першої інстанції вказані вимоги не врахував та прийняв рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи, що відповідно п.3 ч.1 ст.309 ЦПК є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя, виходив з того, що сторони перебували у шлюбі з 01 грудня 2001 р. по 15 травня 2009 р. Квартира АДРЕСА_1 була придбана 16.03.2002 р., тобто під час шлюбу.

Не прийнявши як докази пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, стосовно походження грошей, за які була придбана квартира та зазначивши, що це не є доказами і за умови відсутності будь-яких інших доказів, суд першої інстанції застосував ч.1 ст. 60 СК України та визнавши спірну квартиру спільною сумісною власністю дружини та чоловіка, визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири та за ОСОБА_2 також на Ѕ частину квартири та відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання спірної квартири особистою приватною власністю.

Але з даними висновками суду погодитися неможна, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2001 р. по 15 травня 2009 р. Вказані обставини сторонами в судовому засіданні не заперечувалися.

До реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та його батькам ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_3, що підтверджується свідоцтвом про житло від 11.05.1994 р. (а.с.102). Вказана квартира була продана ОСОБА_2 10 серпня 2001 р., що підтверджується договором купівлі - продажу (а.с.103). Продаж квартири вчинено за 9500 доларів США. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки: мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4, а також директор та ріелтори агентства нерухомості КварталОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які здійснювали продаж квартири. Також останні підтвердили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 замовили агентству підшукати їм для подальшого придбання квартиру та з цією метою залишили на зберіганні в агентстві 6000 доларів США, через декілька місяців ОСОБА_2 придбав підшукану ними квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 не заперечувала тих обставин, що ОСОБА_2 та його батьки продали належну їм квартиру АДРЕСА_3. Також нею не заперечувалися ті обставини, що мати ОСОБА_2 ОСОБА_4 давала їм гроші, що були отримані з продажу квартири, але зазначила, що ці гроші були надані не особисто ОСОБА_2 на придбання квартири йому квартири, а на купівлю квартири в інтересах сімї.

Вказані обставини та пояснення, суд першої інстанції не прийняв до уваги, зазначивши, що вони не ґрунтуються на законі.

Колегія суддів вважає вказані висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи через те, що пояснення вказаних осіб є чіткими і послідовними та в повному обсязі підтверджуються документами наявними в матеріалах справи, а саме договором купівлі - продажу квартиру АДРЕСА_1 від 16.03.2002 р.(а.с.6), договором завдатку за продаж вказаної квартири від 22.02.2002 (а..с7), свідоцтвом про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.102), договором купівлі - продажу від 10.08.2001 р. квартири АДРЕСА_3 (а.с.103).

До пояснень ОСОБА_3 про те, що мати ОСОБА_2 ОСОБА_4 давала гроші на придбання квартири не особисто ОСОБА_2, а інтересах всієї сімї, колегія суддів відноситься критично та вважає, що вони надані ОСОБА_3 з метою ввести суд в оману для отримання бажаного результату розгляду справи. Вказані пояснення спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які пояснили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 замовили агентству підшукати їм для подальшого придбання квартиру та з цією метою залишили на зберіганні в агентстві 6000 доларів США. Це відбулося відразу після продажу 10.08.2001 р. квартири, що належала ОСОБА_4.

Вказані обставини мали місце до реєстрації шлюбу між позивачкою та відповідачем, що унеможливлює передачу грошей ОСОБА_4 в інтересах сімє її сина ОСОБА_2, якої на той час не існувало.

Також вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме відповідними договорами, що були зазначені вище.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 колегія суддів вважає частково недоведеними, а тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, з відмовою у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно до Постанови Пленум Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Оскільки матеріалами справи в повному обсягу доведені обставини походження грошей, за які було здійснено придбання квартири АДРЕСА_1, а саме, що ОСОБА_2 отримав їх внаслідок продажу до укладання шлюбу квартири, частина в якої належала особисто йому, а частину грошей йому надала його мати, яка також отримала їх від продажу цієї квартири, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання вказаної квартири його особистою приватною власністю такими, що ґрунтуються на законі та такими, що підлягають задоволенню.

В звязку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_2 та відмовою у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, колегія суддів вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1, що були вжиті на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2008 р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2010 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року скасувати.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2008 р. про забезпечення позову у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді