АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц-853/11Головуючий у 1-й інстанції Зембра Є.Й.
Категорія -27 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2011 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Стефлюк О. Д., Храпак Н. М.,

при секретарі - Прус Л.С.

з участю сторін представника ОСОБА_1 -ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду від 18 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1, інтереси якої в судовому засіданні представляє по довіреності ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк в особі Кременецького відділення Тернопільської філії ПАТ КБ ПриватБанк про визнання недійсним кредитного договору № ТЕКОGL 00000081від 24 грудня 2007 року, іпотечного договору від 24 грудня 2007 року, про виключення з Державного реєстру іпотек запису за № 5825 від 24 грудня 2007 року про державну реєстрацію іпотечного договору від 24 грудня 2007 року та про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис №5825 від 24 грудня 2007 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за іпотечним договором від 24 грудня 2007 року, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2011 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк в особі Кременецького відділення Тернопільської філії ПАТ КБ ПриватБанк про визнання недійсним кредитного договору № ТЕКОGL00000081 від 24 грудня 2007 року, іпотечного договору від 24 грудня 2007 року, про виключення з Державного реєстру іпотек запису за № 5825 від 24 грудня 2007 року про державну реєстрацію іпотечного договору від 24 грудня 2007 року та про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис за № 5825 від 24 грудня 2007 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за іпотечним договором від 24 грудня 2007 року.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 24.12.2007 року між нею та ПАТ КБ ПриватБанк в особі Кременецького відділення був укладений кредитний договір №ТЕКОGL00000081, а в подальшому договір іпотеки. Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 46500 доларів США для придбання житла терміном погашення до 23.12.2027 року зі сплатою відсотків.

Рішенням Кременецького районного суду від 18 квітня 2011 року відмовлено в позові ОСОБА_1, інтереси якої в судовому засіданні представляє по довіреності ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк в особі Кременецького відділення Тернопільської філії ПАТ КБ ПриватБанк про визнання недійсним кредитного договору № ТЕКОGL 00000081 від 24 грудня 2007 року, іпотечного договору від 24 грудня 2007 року, про виключення з Державного реєстру іпотек запису за № 5825 від 24 грудня 2007 року про державну реєстрацію іпотечного договору від 24 грудня 2007 року та про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис №5825 від 24 грудня 2007 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за іпотечним договором від 24 грудня 2007 року.

Судові витрати у справі залишено на сторонах в розмірах, які вони понесли.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову, посилаючись на те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, дав невірну оцінку зібраним доказам, порушив норми процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Статтею 526 частиною 1 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ ПриватБанк в особі Кременецького відділення був укладений кредитний договір № ТЕКОGL 00000081, згідно якого банк надав позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу в сумі 46500 доларів США на купівлю квартири.

Умовами п.7.1 договору передбачено, що погашення кредиту та процентів за користування ним проводиться позичальником шляхом здійснення щомісячних фінансових річних платежів протягом всього строку дії договору згідно графіку.

24.12.2007 року був укладений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 в забезпечення зобовязань перед ПАТ КБ ПриватБанк передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідки Кременецького відділення №6351 Державного ощадного банку України №79 від 27.01.2011 року офіційний курс гривні до іноземних валют станом на 24.12.2007 року за 100 доларів США становив 505 гривень.

Відповідно до ст.627 ЦКУ сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оспорюванні договори про надання споживчого кредиту та іпотеки підписані обома сторонами, що свідчить про їх обізнаність з умовами договорів і згодою з умовами цих договорів, сторонами була погоджена валюта, графік погашення кредиту в якій видно кредит у доларах США. Банк виконав свої зобовязання і передав позивачці обумовлену у договорі суму кредит у 46500 доларів США. На виконання своїх зобовязань ОСОБА_1 також певний час виконувала графік погашення кредиту, чого не заперечувала її представник.

Колегія суддів не приймає до уваги доводів апелянта про те, що відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання повинно бути визначено в грошовій одиниці України гривні, а тому кредитний договір № ТЕКОGL 00000081 від 24 грудня 2007 року суперечить чинному законодавству та є недійсним з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно до п.1 ст. 5 Декрету КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Згідно банківської ліцензії виданої ЗАТ КБ ПриватБанк Національним банком України за №22 від 04 грудня 2001 року, дозволу виданому ЗАТ КБ ПриватБанк Національним банком України за № 22-1 від 04 грудня 2001 року та додатку до дозволу №22-1 від 04 грудня 2001 року -ЗАТ КБ ПриватБанк має право здійснювати операції з валютними цінностями.

Згідно банківської ліцензії виданої ПАТ КБ ПриватБанк після перейменування Національним банком України за №22 від 29 липня 2009 року, дозволу виданому ПАТ КБ ПриватБанк Національним банком України за № 22-3 від 21 вересня 2009 року та Додатку до дозволу №22-3 від 21 вересня 2009 року ПАТ КБ ПриватБанк має право здійснювати операції з валютними цінностями.

Отже, виходячи з норми Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю - іноземна валюта може бути предметом договору позики, оскільки чинним законодавством не забороняється мати у власності іноземну валюту та розпоряджатися нею на свій розсуд.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що для надання валютних кредитів та використання валюти на території України як засобу платежу необхідні індивідуальні ліцензії, яких у відповідача не має з огляду на те, що Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю № 15-93 від 19 лютого 1993 року передбачено, що індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції щодо надання і одержання кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак, чинним законодавством України не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Твердження апелянта про те, що її права порушуються спірним договором, бо, через коливання курсу долару до національної валюти України вона в теперішній час вимушена сплачувати значно більшу суму в гривнях, ніж фактично отримала від банку, та більші суми процентів в гривнях, ніж це фактично передбачено договором, на увагу не заслуговують, як такі що не відповідають дійсності і не були предметом дослідження.

Колегія суддів, вважає доведеним той факт, що укладений кредитний договір та договір іпотеки відповідають вимогам чинного законодавства, так як їх підписання свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти вказані правочини, та що волевиявлення учасників правочину відповідало їх внутрішній волі, та був спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, в даному випадку на отримання кредитних коштів в доларах США, і такі кошти банк видав ОСОБА_1 та на їх повернення до 2027 року, що частково виконувалось позивачкою.

Судом першої інстанції досліджено всі обставини справи, повно і всебічно дана правильна правова оцінка зібраним доказам. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому у відповідності до ст. 308 ЦПКУ суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Кременецького районного суду від 18 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4