Справа № 2-1324-209/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2011 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області в складі: головуючого судді Рибачука А.І., при секретарі Словіцькій О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування будинку № 12 на вул. Б. Хмельницького в м. Трускавці Львівської області від 14.04.2003 року та стягнення 50000.00 грн. моральної шкоди, треті особи: приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, орган опіки та піклування Трускавецької міської ради, ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування будинку № 12 на вул. Б. Хмельницького в м. Трускавці Львівської області від 14.04.2003 року та стягнення 50000.00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вказаний договір є фіктивним у звязку з тим, що був укладений без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ним, так як після його укладення вона та члени її сім'ї продовжують проживати в будинку, що був предметом цього договору, тим, що укладення цього договору призвело до порушення прав її малолітньої правнучки ОСОБА_5, яка на момент його укладення проживала разом з нею в будинку, що був подарований, так як укладення договору відбулось без згоди органу опіки та піклування, тим, що вказаний договір був укладений нею на вкрай невигідних для неї умовах та під впливом тяжкої обставини - загрози втратити цей будинок, який на той момент знаходився в заставі, так як цей договір вона уклала на вимогу відповідача, який погодився надати їй позику в розмірі 17000.00 доларів США лише за умови дарування йому вказаного вище будинку, як гарантії повернення нею грошей, після повернення яких зобовязувався повернути їй цей будинок, шляхом укладення з нею договору дарування, а також душевними стражданнями, повязаними з протиправною поведінкою щодо неї, якими їй спричинено моральну шкоду, яка в грошовому еквіваленті становить 50000.00 грн.

Поважність причин пропуску трирічного строку позовної давності обґрунтовувала незадовільним станом свого здоров'я, який перешкоджає їй виходити з дому та самостійно пересуватись.

Під час судового розгляду справи представник позивача збільшила позовні вимоги. Крім зазначених вище вимог, заявила вимогу про визнання фіктивним договору купівлі-продажу будинку № 12 на вул. Б. Хмельницького в м. Трускавці Львівської області із земельною ділянкою від 26.10.2005 року, посилаючись на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали вказаний договір без наміру створення правових наслідків, які обумовлені ним, так як ніколи не володіли та не користувались вказаним будинком. Однак, згодом, за заявою представника позивача, вказана вимога судом була залишена без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити, посилаючись на те, що вказаний вище договір є фіктивним через те, що був укладений без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ним, так як після його укладення позивач та члени її сім'ї продовжують проживати в будинку, що був подарований, на те, що укладення вказаного вище договору призвело до порушення прав малолітньої правнучки позивача ОСОБА_5, яка на момент укладення цього договору проживала разом з нею, так як укладення договору відбулось без згоди органу опіки та піклування, на те, що вказаний договір був укладений позивачем на вкрай невигідних для неї умовах та під впливом тяжкої обставини - загрози втратити вказаний вище будинок, який на той момент знаходився в заставі та на те, що її довірителька, в зв'язку з протиправною поведінкою щодо її майна, зазнала душевних страждань, чим їй спричинено моральну шкоду, яка в грошовому еквіваленті становить 50000.00 грн.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти вимог позивача, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що відповідач погодився надати позивачу 17000.00 доларів США лише за умови дарування йому вказаного вище будинку, з правом позивача та членів його сім'ї проживати в ньому до смерті позивача, що свідчить про фактичне укладення договору купівлі-продажу, в звязку з чим до вказаних правовідносин повинні застосовуватись правила, що регулюють ту угоду, яку сторони мали на увазі, на те, що будинок було придбано за ціною, яка значно перевищує вартість будинку, визначену Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, що свідчить про те, що угода була вигідною для позивача, на відсутність порушень прав малолітньої правнучки ОСОБА_5, в звязку з тим, що вона не являлась власником вказаного вище будинку та на момент укладення договору дарування не була зареєстрована в ньому, а також на пропуск позивачем строку позовної давності без поважних причин.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Трускавецької міської ради в судовому засіданні пояснила, що договір дарування будинку № 12 на вул. Б. Хмельницького в м. Трускавці Львівської області від 14.04.2003 року був укладений без згоди органу опіки та піклування, що свідчить про порушення прав малолітньої ОСОБА_5, яка на момент його укладення проживала в цьому будинку.

Третя особа приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що договір дарування будинку № 12 на вул. Б. Хмельницького в м. Трускавці Львівської області від 14.04.2003 року був посвідчений нею на прохання позивача, якій було розяснено зміст і наслідки укладення такого договору.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанкв судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2, будучи власником вказаного вище будинку, правомірно отримав у власність земельну ділянку, на якій він розміщений та правомірно уклав договір купівлі-продажу цього будинку разом із земельною ділянкою.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 14.04.2003 року між позивачем як дарувальником та відповідачем як обдарованим було укладено договір дарування будинку № 12 на вул. Б. Хмельницького в м. Трускавці Львівської області, який цього ж дня був посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі для вчинення нотаріальних дій за № 1085.

Також в судовому засіданні представники сторін визнали, що 14.04.2003 року мав місце факт передачі відповідачем позивачу 17000.00 доларів США.

Однак, представник позивача стверджувала, що вказана сума грошей була отримана як позика, а представник відповідача що ці гроші були передані позивачу в рахунок оплати вартості будинку № 12 на вул. Б. Хмельницького в м. Трускавці Львівської області.

Посилання позивача та її представника на те, що вказана сума грошей була отримана у відповідача як позика не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи у звязку із запереченням зі сторони представника відповідача та відсутністю будь-яких доказів в підтвердження факту укладення між позивачем та відповідачем договору позики.

Спірні правовідносини виникли 14.04.2003 року, тобто до моменту набрання чинності ЦК України, в звязку з чим регулюються чинним на момент їх виникнення ЦК Української РСР.

Відповідно до статті 243 ЦК Української РСР договір дарування це договір за яким одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу це договір за яким продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 58 ЦК Української РСР, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено не договір дарування, а іншу угоду договір купівлі-продажу, в звязку з чим, до спірних правовідносин необхідно застосовувати правила, що регулюють купівлю-продаж.

Відповідно до статті 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Договір, що є предметом спору відповідає вимогам вказаної статті, так як був укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений.

Відповідно до статті 48 ЦК Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, у тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Малолітня правнучка позивача ОСОБА_5 Л-О.О. не володіла майновими правами на вказаний вище будинок та була зареєстрована в ньому лише 02.10.2003 року, тобто після укладення договору дарування, що свідчить про те, що укладення договору не призвело до порушення її особистих або майнових прав.

Відповідно до статті 128 ЦК Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здачі на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобовязання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Відповідач зареєстрував своє право власності на будинок № 12 на вул. Б. Хмельницького в м. Трускавці Львівської області в Дрогобицькому державному комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, що свідчить про виникнення у нього права власності на вказаний будинок та спростовує посилання позивача та її представника як на одну з підстав позову на те, що договір був укладений без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідач як власник вказаного вище будинку наділений правом володіння користування та розпорядження своїм майном, в зв'язку з чим надання відповідачем позивачу та членам її сім'ї права проживати в цьому будинку не свідчить про відсутність у відповідача намірів створити правові наслідки, які обумовлені договором між ним та позивачем.

Відповідно до статті 57 ЦК Української РСР угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Тобто, в даному випадку підставою для визнання угоди недійсною є обовязкова наявність одночасно невигідних умов та тяжких обставин.

Відповідачем було сплачено позивачу суму в розмірі 17000.00 доларів США, яка в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу гривні на день платежу значно перевищує вартість будинку, що була зазначена у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно серія ВАА № 096798 від 09.04.2003 року, що свідчить про те, що угода була укладена на вигідних для позивача умовах.

Викладені вище обставини свідчать про відсутність підстав для визнання недійсним укладеного між позивачем та відповідачем договору, який по своїй суті є договором купівлі-продажу, що в свою чергу також є підставою для відмови в задоволенні вимоги позивача про стягнення завданої їй моральної шкоди.

Відповідно до статті 71 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Позивачу було відомо про укладення договору з моменту його укладення, так як він був укладений нею особисто. Позов до суду поданий нею лише 06.04.2011 року, тобто через пять років після спливу трирічного строку позовної давності.

Причина, якою позивач та її представник обґрунтовували поважність пропуску строку позовної давності - незадовільний стан здоров'я позивача, через який вона не могла самостійно пересуватись та виходити з дому, а відповідно звернутись до суду з позовом, не є поважною, так як відповідно до наданої позивачем довідки Дрогобицької міжрайонної МСЕК від 22.09.2006 року серія ЛВА № 320006 перша група інвалідності довічно встановлена їй 22.09.2006 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Крім цього, позивач самостійно чи з допомогою близьких родичів, що проживають разом з нею, в межах строку позовної давності, могла скористатись допомогою представника, шляхом видачі довіреності, яку нотаріус могла посвідчити за місцем її проживання, що й було нею зроблено, однак лише 04.03.2011 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин, що в свою чергу також є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись статтями 58, 71, 80, 224, 227 ЦК Української РСР, статтями 10, 11, 214-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування будинку № 12 на вул. Б. Хмельницького в м. Трускавці Львівської області від 14.04.2003 року та стягнення 50000.00 грн. моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя:

ОСОБА_6