Справа №2-9280/11
РІШЕННЯ

(заочне, в порядку гл.8 розділу ІІІ ЦПК
України)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2011 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого –судді
Черновського Г.В.

при секретарі –Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
«Інноваційно-промисловий банк»про
повернення банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у серпні 2011 року звернувся до
суду з позовною заявою, у якій, з
уточнення позовних вимог, просив суд:

- стягнути з відповідача на його
користь суму банківського вкладу у
розмірі 12 240 євро;

- стягнути з відповідача на його
користь штрафні санкції у розмірі 15 021,72
грн., що складаються з:

- пеня у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що складає 11 423,28 грн.;

- збитки від інфляції у розмірі 1 387,48
грн.;

- 3% річних у розмірі 2 210,96 грн.;

- стягнути з відповідача на його
користь суму витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 120 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, на його задоволенні
наполягав.

Представник відповідача в
судове засідання по справі не з`явився,
про час і місце розгляду справи
повідомлялася належним чином.

За таких обставин, на підставі ч.4 ст.169
ЦПК України, відповідач вважається
повідомленими про день та час судового
засідання і таким, що відсутній без
поважних причин, що є підставою для
вирішення справи на підставі наявних у
ній даних і доказів і постановлення
заочного рішення.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлені наступні факти:

12 листопада 2010 року між
ОСОБА_1 та ПАТ «Інноваційно-промисловий
банк» був укладений договір №55/2010
строкового банківського вкладу
(депозиту) та прийнятий до виконання.

Відповідно до п.1.1 договору,
позивач вносить (готівкою,
безготівковим перерахуванням), а банк
приймає грошові кошти в сумі 12 240 євро
на вкладний (депозитний) рахунок
№0582 на строк з 12 листопада 2010 року
по 12 травня 2011 року включно.

Згідно п.1.3 договору, відповідач
щомісяця нараховує проценти від суми
вкладу із розрахунку 10,00% річних на
строк розміщення вкладу і виплачує цей
дохід позивачу у валюті євро щомісячно.

Відповідно до п.3.2.1 договору, позивач
зобов'язується відповідно внести
(перерахувати) кошти на вкладний
(депозитний) рахунок до банку в сумі та
в строк, передбачений п.1.1 договору, а
відповідач згідно з п.3.1.1 договору
зобов'язується прийняти кошти позивача
і врахувати їх на вкладному
(депозитному) рахунку.

Судом встановлено, що на виконання
п.п.1.1, 3.2.1 договору, 12 листопада 2010 року
позивач вніс грошові кошти у розмірі 12
240 євро на депозитний рахунок №0582
, про що свідчить квитанція №11003 від 12
листопада 2010 року, а відповідач, на
виконання п.п.1.1, 3.1.1 договору, прийняв
вищезазначені кошти і врахував їх на
вкладному (депозитному) рахунку.

Згідно з п.1.2 договору, повернення
вкладу здійснюється за заявою позивача
у формі готівки, починаючи з дня після
закінчення строку дії вкладу,
вказаного у п.1.1 12 травня 2011 року.

Судом встановлено, що позивач,
керуючись положеннями п.1.2 договору,
подав до відповідача заяву про
повернення йому вкладу за
вищезазначеним договором №55/2010
строкового банківського вкладу
(депозиту) від 12 листопада 2010 року у
зв'язку із закінченням строку дії
договору. Дана заява була прийнята
відповідачем та зареєстрована за вх.
№171.

Судом встановлено, що відповідач
відмовив позивачу у поверненні
депозиту, посилаючись на відсутність
готівки, у зв'язку з кризовою
економічною ситуацією.

Судом встановлено, що
розрахунок за процентами був
здійснений відповідачем у повному
обсязі.

Таким чином, відповідач не
повернув позивачу суму депозитного
вкладу, чим порушив свої зобов'язання
за договором, а саме п.3.1.3 договору, в
якому зазначено, що відповідач
зобов'язується повернути позивачу суму
вкладу і виконати остаточний
розрахунок по процентах на умовах,
визначених договором.

Відповідно до ст.525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Своїми діями відповідач порушив також
вимоги ст.629 ЦК України, в якій
зазначено що договір є обов'язковим для
виконання сторонами, а також ст.1060 ЦК
України, згідно ч.2 якої - за договором
банківського вкладу незалежно від його
виду банк зобов'язаний видати вклад або
його частину на першу вимогу вкладника,
крім вкладів, зроблених юридичними
особами на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо в
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого не визначений вказівкою на подію,
яка має неминуче настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
зобов'язання не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
зобов'язаний виконати таке
зобов'язання у семиденний строк від дня
пред'явлення такої вимоги, якщо
зобов'язання негайного виконання не
витікає із договору або актів
цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до ст.612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані збитки та
за неможливість виконання, яка
випадково настала після прострочення.

Згідно з положеннями ст.1 ЗУ «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 цього закону, розмір
пені, передбачений ст.1 цього закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Порушення відповідачем своїх
зобов'язань за договором, а також вимог
чинного законодавства сприяло
виникненню у позивача збитків у зв'язку
з інфляцією, стягнення яких
передбачено ч.2 ст.625 ЦК України,
відповідно до якої боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пеня у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ розраховується за формулою,
зміст якої витікає із положень ч.3 ст.549
ЦК України. І становить за період з
13.05.2011 року по 20.11.2011 року включно склала
11 423,28 грн.

Розрахунок збитків від інфляції
розраховується за формулою, визначеною
Державним комітетом статистики
України у листі від 13 лютого 2009 р.
№11/1-5/73, згідно якого сума збитків від
інфляції за період з 13.05.2011 року по
20.11.2011 рік склала 1 387,48 грн.

Розмір трьох відсотків річних від суми,
яка прострочена, у відповідності до ч.2
ст.625 ЦК України, згідно з розрахунків,
склав 2 210,96 грн.

Таким чином сума пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, сума
збитків від інфляції, а також 3% річних
разом складають: 11 423,28 грн. + 1387,48 грн. + 2
210,96 грн. = 15 021,72 грн.

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд вважає можливим
стягнути з відповідача на користь
позивача суму банківського вкладу у
розмірі 12 240 євро, а також стягнути з
відповідача на користь позивача
штрафні санкції у розмірі 15 021,72 грн.

Вирішуючи питання щодо
розподілу судових витрат, відповідно
до ст.88 ЦПК України, враховуючи
результат вирішення справи та беручи
до уваги , що позивач при подачі
позовної заяви до суду був звільнений
від сплати державного мита на підставі
п.37 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про державне мито», суд вважає
за можливе стягнути з відповідача на
користь позивача 120 грн. в рахунок
відшкодування оплати ІТЗ. Судові
витрати, пов’язані з оплатою
державного мита по справі слід
віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.525,629,530,610,611,612,625,1060 ЦК
України; ст.ст.110,37,88, 89,95 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
«Інноваційно-промисловий банк»про
повернення банківського вкладу -
задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Інноваційно-промисловий
банк»на користь ОСОБА_1 суму
банківського вкладу у розмірі 12 240
євро.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Інноваційно-промисловий
банк»на користь ОСОБА_1 штрафні санкції
у розмірі 15 021,72 грн.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Інноваційно-промисловий
банк»на користь ОСОБА_1 120 грн. в рахунок
відшкодування оплати ІТЗ.

Рішення суду набирає
законної сили в порядку передбаченому
ст.223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено в апеляційному порядку до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції
шляхом подання протягом десяти днів з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя

Г.В.Черновськой