Справа № 2-1947/11
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Запоріжжя 22 листопада 2011 року
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Зарютіна П.В.,
при секретарі Чернишовій І.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -
Позивач звернулася до суду зі своїм вищевказаним позовом, за яким зазначила, що наказом № 171-к від 26.04.2011 року позивач була звільнена з роботи старшого касира Запорізького міського відділення ПАТ „Райффайзен Банк Аваль у зв`язку з втратою довіри за п.2 ст.41 КЗпП України.
Підставою звільнення стала видача позивачем 12.03.2011 року грошових коштів (страхового відшкодування ), призначеного громадянину ОСОБА_2 , іншій особі за підробним паспортом.
Не погоджуючись з її необґрунтованим звільненням, позивач просить суд поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1479,17 грн. та 1000 грн. моральної шкоди.
У судовому засіданні позивач наполягла на заявленому позові, а представник позивача - заперечив на нього, вказуючи на допущене порушення позивачем інструктивних матеріалів при виплаті грошового відшкодування.
Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.
Наказом № 249-к від 19.07.2010 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу касиром до ВАТ „Райффайзен Банк Аваль у особі Запорізької обласної дирекції Акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль, правонаступником якого є відповідач.
19.07.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність № 106.
Пунктом 6-б договору про повну матеріальну відповідальність № 106 від 19.07.2010 року передбачено обов`язок банку знайомити працівника з чинним законодавством щодо матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну банку, а також з діючими інструкціями, нормативами та правилами зберігання, застосування в процесі роботи або в інших цілях матеріальних цінностей та грошових коштів банку.
Наказом № 278-к від 03.08.2010 року ОСОБА_1 була переведена старшим касиром до Запорізької обласної дирекції Акціонерного товариства „Райфффайзен Банк Аваль.
03.08.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність № 117.
Наказом № 171-к від 26.04.2011 року позивач була звільнена з роботи старшого касира Запорізького міського відділення у зв`язку з втратою довіри за п.2 ст.41 КЗпП України.
Підставою звільнення стала видача позивачем 12.03.2011 року страхового відшкодування у розмірі 64 962 грн. 65 коп., призначеного громадянину ОСОБА_2 , іншій особі за підробним паспортом.
До звільнення, за період її роботи позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувалася.
За фактом видачі грошових коштів неналежному одержувачу відповідачем було проведено службову перевірку.
Висновком службової перевірки відділу внутрішньобанківської безпеки за фактом виплати грошового переказу в Запорізькому міському відділенні 12.03.2011 року по системі „Аваль-Експрес було встановлено, що зазначена подія стала можливим внаслідок того, що старшим касиром ОСОБА_1 від час виплати переказу на прізвище ОСОБА_2 в програмному забезпеченні „Аваль-Експрес, не виконані в повному обсязі вимоги п. 4.8.6. розділу 4.8. „Виплата грошових переказів від юридичних осіб через систему „Аваль-Експрес, Інструкції з грошових переказів, затвердженої Розпорядженням правління відповідача № 73/1 від 30.04.2010 року, в якому говориться, „що виплата переказу здійснюється за умови повної відповідності П.І.Б. та паспортних даних одержувача, і відповідності ідентифікаційного номеру фізичної особи платника податку. Тобто, нею не здійснено звірку паспортних даних (серія, номер) заведених в систему „Аваль-Експрес, з серією і номером паспорта, що отримано від клієнта. Пунктом 6 цього ж висновку вирішено направити до ЦО щодо доопрацювання програмного забезпечення для виплати переказів „Аваль-Експрес, яке б дозволило встановити додатковий автоматичний контроль при виплаті переказів: замість введення суми переказу вводити серію та номер паспорту отримувача.
Пунктами 6 та 7 постанови № 22 правління Запорізької ОД АТ „Райффайзен Банк Аваль від 15 квітня 2011 року вирішило: „Начальникам відділень провести додаткові заняття з підлеглими працівниками щодо вимог інструкції „Термінові грошові перекази, затвердженої Розпорядженням правління № 73/1 від 30.04.2010 року і до 01.05.2011 року прийняти заліки та направити до ЦО АТ „Райффайзен Банк Аваль пропозиції по доопрацюванню програмного забезпечення по виплатах грошових переказів „Аваль-Експрес, які зазначені в висновку службового розслідування від 12.04.2011 року.
Вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21 вересня 2011 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.309 ч.1, ст.358 ч.3, ст.190 ч.2 КК України та з нього стягнуто на користь ПАТ „Райффайзен Банк Аваль завдану матеріальну шкоду у розмірі 64 962 грн 65 коп.

Виходячи зі змісту п.2 ч.1ст. 41КЗпП України звільнення у зв`язку втратою довіри може мати місце з ініціативи власника або уповноваженого ним органу і тільки у разі винних дій, який обслуговує товарні, матеріальні цінності та які дають підстави для втрати довір`я до працівника.

Таким чином, роботодавець зобов`язаний довести наявність в діях працівника конкретних порушень та довести вину працівника в цих порушеннях.

Якщо особиста вина робітника в скоєні таких дій не встановлена, то він не може бути звільненим з підстав втрати довіри.

Пленум Верховного Суду України в п.28 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів роз`яснив, що звільнення з підстав втрати довір`я (п.2 ст. 41) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом, тощо), вчинив умисно або з необережності такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З пояснень позивача вбачається, що при виплаті грошового переказу в Запорізькому міському відділенні 12.03.2011 року по системі „Аваль-Експрес нею було здійснено звірку паспортних даних, заведених в систему „Аваль-Експрес, з даними паспорта, що був отриманий нею від клієнта. Прізвище, ім`я та по-батькові збігалися, а серія та номер паспорту в систему „Аваль-Експрес введені не були.

На спростування таких тверджень стороною відповідача суду не було надано належних та допустимих доказів.

Представник відповідача посилався на те, що позивачем від час виплати переказу на прізвище ОСОБА_2 в програмному забезпеченні „Аваль-Експрес не виконані в повному обсязі вимоги п. 4.8.6. Інструкції «Термінові грошові перекази», затвердженої Розпорядженням правління № 73/1 від 30.04.2010 року, тобто, на підтвердження того, що позивачем не здійснено звірку паспортних даних (серія, номер) заведених в систему „Аваль-Експрес, з серією і номером паспорта, що отримано від клієнта.

З пояснень позивача вбачається, що вона, дійсно, проходила навчання у «Школі касира», проте з вищевказаною інструкцією її не знайомили та їй такі вимоги до відома не доводили.

На спростування таких тверджень стороною відповідача суду також не було надано належних та допустимих доказів.

Надана суду стороною відповідача програма навчання «Школи касирів`не впливає на правильність висновку суду, бо в такій програмі вказано не про ознайомлення з Інструкцією «Термінові грошові перекази», а про доповідь щодо здійснення грошових переказів за системою „Аваль-Експрес.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, особа може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Вказаний строк позивачем не порушено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що звільнення позивача за ст.40 п.2 КЗпП України зроблено без достатніх підстав, у зв`язку з чим, у відповідності зі ст. 235 КЗпП України звільнення є незаконним і вона підлягає поновленню на роботі .

У відповідності з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними

правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Час вимушеного прогулу позивача з 27.04.2011 року по 11.05.2011 року склав 14 днів, але приймаючи до уваги, що відповідач просить стягнути з відповідача компенсацію лише за 11 днів у розмірі 1479 грн. 17 коп., суд не може вийти за межі позовних вимог, а заявлений позов також підлягає задоволенню в названій частині.

Крім того, позивач заявляла суду, що діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, що виразилася в тому, що як після видачі грошових коштів по підробним документам так і після ознайомлення з копією наказу про звільнення та звільнення з роботи, вона отримала сильне душевне потрясіння, не може працевлаштуватися на роботу, нею були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, так як вона залишилася без засобів до існування. З записом, зробленим відповідачем у трудовій книжці позивача відмовляються прийняти на будь-яку роботу.

Дійсно, частиною першою статті 237-1 Кодексу законів про працю України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Проте,|однак| окрім|крім| своїх пояснень позивач не надав|уявив| суду належних та допустимих доказів в обґрунтування вище вказаних обставин спричинення йому моральної шкоди. Такі пояснення позивача суд оцінює критично, оскільки позивач прямо зацікавлений в результатах розгляду справи та не несе відповідальності за надані суду неправдиві пояснення, через що суд вважає за необхідне в зазначеній частині позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 115, 116, 117, 232 КЗпП України, ст.ст. 30, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 в публічному акціонерному товаристві „Райффайзен Банк Аваль на посаді старшого касира Запорізького міського відділення.

Стягнути з публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час її вимушеного прогулу у розмірі 1479,17 гривень.

Стягнути з публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль на користь ОСОБА_1 120 гривень в рахунок відшкодування сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнути з публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль у державний бюджет Шевченківського району м. Запоріжжя 8,50 гривень судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів після проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В Зарютін