Справа №22-ц-4629/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія22Доповідач у 2 інстанції Олійник
УХВАЛА

Іменем України

11 серпня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Поліщука М.А.,

суддів: Олійника В.І., Мельника Я.С.,

при секретарі Мироненко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 9 червня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Поділляпро розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,0193 га, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ №396569 від 27 червня 2006 року, яка розташована на території Масківецької сільської Ради Баришівського району Київської області. Зазначену земельну ділянку згідно з договором оренди від 21 вересня 2006 року №55 передала в оренду ТОВ Агрофірма Поділлястроком на пять років. ТОВ Агрофірма Поділляпісля укладання та підписання договору оренди земельної ділянки затягувало час щодо реєстрації даного договору, чим грубо порушило вимоги ст.ст. 18, 20 Закону України Про оренду землі, а також п.20 договору оренди. Вищезазначений договір оренди нарешті був зареєстрований у Баришівському районному відділі Київської регіональної філії державне підприємство Центр Держаавного земельного кадастру22 листопада 2008 року за №02. Однак реєстрація також була проведена з порушеннями, оскільки відповідно до Указу Президента України Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), розмір плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) повинен становити не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря, але змін до п.9 договору оренди внесено не було і договір зареєстрували з орендною платою 1,5 % від грошової оцінки землі.

Зміни до п.9 договору оренди були внесені та підписані між позивачкою та відповідачем лише 02 березня 2009 року. За період оренди, орендар порушував також п.10 договору, в якому розмір орендної плати за землю здійснювався без урахування індексів інфляції.

Позивачкою у 2010 році було отримано довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка вже становить сімдесят пять тисяч сімсот сімдесят шість гривень. З даної НГО 3% орендної плати становить 2 273 гривні 28 копійок. Відрахувавши прибутковий податок 15% до виплати за орендну плату у 2010 році повинно становити 1 932 гривні 29 копійок, але фактично виплачено 1 500 гривень, а недоплачено 432 гривні.

Позивачка просила суд розірвати договір оренди землі від 21 вересня 2006 року та стягнути з відповідача на користь позивачки недоплачену орендну плату з урахуванням індексу інфляції та урахуванням нової нормативно-грошової оцінки землі у сумі 432 гривні 29 копійок.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснив суду, що відповідно до умов укладеного між позивачкою та відповідачем договору оренди, договір набирає законної сили після державної реєстрації, яка була проведена лише у 2009 році, хоча договір був укладений у 2006 році. Вказаний факт є порушенням норм чинного законодавства і є підставою для розірвання договору оренди.

Орендна плата виплачувалась з порушенням строків виплати, зазначених у договорі оренди. Крім того, плата за оренду землі є нижчою, ніж встановлено Указом Президента України Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), згідно якого розмір плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) повинен становити не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 9 червня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 має на праві приватної власності земельну ділянку площею 5,0193 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №396569, виданим 20 липня 2006 року на підставі розпорядження Баришівської районної державної адміністрації від 27 червня 2006 року №442.

21 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ Агрофірма Поділляв особі директора товариства ОСОБА_4 був укладений договір оренди землі №55, згідно умов якого, ОСОБА_2 надала на підставі усної добровільної домовленості, а Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 5,0193 га для товарного сільськогосподарського виробництва строком на 5 років з виплатою орендної плати в грошовій формі або натуральній формі у розмірі 1,5% від грошової оцінки землі, що становить 931 гривня 69 копійок на момент укладення договору. Орендна плата вноситься у строки: за перший рік використання земельної ділянки вноситься орендна плата за фактичний термін використання земельної ділянки; один раз на рік до 15 грудня поточного року; обчислення року починається з 01 січня по 31 грудня включно. Тобто, передбачені всі істотні умови договору оренди земельної ділянки, що відповідає положенням ст.15 Закону України Про оренду землі№161-ХIV від 06 жовтня 1998 року з наступними змінами. Таким чином, у відповідності до ст.125 ЗК України у відповідача виникло право користування земельною ділянкою за підстави, передбаченої ст.126 ЗК України - договору оренди земельної ділянки, який зареєстрований відповідно до закону.

Стаття 651 ЦК України передбачає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

У зв'язку з вищевикладеним, реєстрація договору оренди землі не є істотним порушенням умов договору, оскільки при укладенні договору оренди між орендарем та орендодавцем були досягнуті усі істотні умови та земельна ділянка передана орендарю для використання, що підтверджується підписаним сторонами актом прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 21 вересня 2006 року, тому позовні вимоги у частині розірвання договору оренди з підстав несвоєчасної реєстрації не підлягають до задоволення.

Позовні вимоги у частині стягнення з орендаря недоплаченої суми орендної плати з урахуванням орендної плати у розмірі 3% від грошової оцінки землі не підлягають до задоволення, мотивуючи наступним.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про оренду земліорендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Указом Президента України №92/2002 від 02 лютого 2002 року Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)(зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента №830/2002 від 13 вересня 2002 року) визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Указом Президента України №725/2008 від 19 серпня 2008 року Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)внесено зміни до Указу Президента України від 02 лютого 2002 року та збільшено мінімальний розмір орендної плати до 3 відсотків.

Проте, Указ Президента України від 19 серпня 2008 року №725 має рекомендаційний характер і був прийнятий після укладення сторонами договору.

Відповідно до ст. 21 Закону України Про оренду земліорендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки знесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Розмір та умови орендної плати, вказані у договорі, не можуть суперечити діючому на час укладення договору законодавству. Договір між сторонами укладено у вересні 2006 року, у період дії Указу Президента України від 02 лютого 2002 року №92/2002, яким був встановлений мінімальний розмір орендної плати у 1,5% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, тобто у відповідності із чинним на час укладення договору законодавством.

Отже, збільшення мінімального розміру орендної плати до 3 відсотків Указом Президента України від 19 серпня 2008 року №725 не є підставою для змін встановленої договором орендної плати.

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необхідності відмовленні у задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 9 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Поліщук М.А.

Судді: Олійник В.І.

ОСОБА_5