Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-4829/2011 Головуючий у 1 інстанції:
Доповідач: Кримська О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Череватій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 червня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення вартості товарно-матеріальних цінностей набутих без достатньої правової підстави,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення вартості товарно-матеріальних цінностей набутих без достатньої правової підстави.

В обґрунтування позову зазначала, що з метою здійснення підприємницької діяльності 12 жовтня 2006 року між нею та відповідачами було укладено договір, відповідно до якого вона прийняла на себе зобов'язання надати відповідачам робочі місця для здійснення ними підприємницької діяльності в належному їй на праві власності торговельному комплексі «Вікторія», який знаходиться за адресою: вул. Леніна, 125, смт. Веселе, з оплатою відповідно до умов договору. Відповідачі в свою чергу зобов'язалися добросовісно виконувати свою роботу, а також відповідати за схоронність належного їй товару. Сума матеріальних цінностей (товару) у розмірі 301579,87 грн. була встановлена в результаті інвентаризації (шляхом перевірки товарно-матеріальних цінностей що фактично знаходилися в торгівельному комплексі) за безпосередньою участю відповідачів, про що був складений акт.

З 12 жовтня 2006 року відповідачі здійснюючи підприємницьку діяльність займалися реалізацією переданих нею товарних цінностей, а також тих які додатково нею передавалися, рух цінностей у вартісному вираженні повністю відображений у звітах про рух матеріальних цінностей які подекадно складалися відповідачами та подавалися їй. Справжність даних внесених до звітів кожен з відповідачів засвідчував власним підписом.

Станом на 19 березня 2007 року в ТК «Вікторія» була проведена інвентаризація відповідно до якої виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 23526,41 грн., про що складено акт від 19.03.2007 року, який підписаний в тому числі і відповідачами.

Посилаючись на те, що відповідачі без належної правової підстави за її рахунок набули матеріальні цінності на загальну суму 23526,41 гривень, позивачка просила суд стягнути з відповідачів на її користь в солідарному порядку вартість товарно-матеріальних цінностей набутих ними за її рахунок без достатньої правової підстави по 11763,20 грн. з кожного.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 червня 2011 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка посилалась на ст. ст.1212, 1213 ЦК України, вважаючи, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини.

Судом встановлено, що 26.08.2005 року між субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 як роботодавцем з однієї сторони та ОСОБА_4 з іншої сторони укладено трудову угоду про надання роботи з оплатою праці 2% від виручки, з встановленням робочого часу з 8 до 16 год., без оплати роботи у святкові та вихідні дні, та без оплати лікарняних та відпускних.

12 жовтня 2006 року укладено трудову угоду між субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 як роботодавцем з однієї сторони та ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 з іншої сторони, про надання роботи з оплатою праці 2,07% від зданої виручки, на три особи+ 50 грн. в місяць за прибирання на три особи + 50 грн. за роботу з перерахуваннями на три особи, та 1% від карточок на три особи, без подвійної платні за роботу у вихідні та святкові дні , без оплати відпускних та лікарняних, за графіком роботи з 8 до 18 год.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 липня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про внесення запису у трудову книжку, сятгнення заробітньої плати та компенсації за невикористану відпустку з урахуванням інфляційних втрат, відшкодування моральної шкоди, встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах, до яких застосовуються норми трудового законодавства, тобто між сторонами виникли трудові правовідносини ( а.с.118).

Обставини, встановлені вищеназваним рішенням є обовязковими для суду, який розглядає справу за участю цих осіб, або особи, щодо якої встановлені ці обставини, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Обовязковими умовами для виникнення зобовязання з безпідставного збагачення є : набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи ( відстутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК Україин)

Оскільки правові підстави правовідносин, які виникли між сторонами регулюються відповідними положеннями КЗпП України, тому до спірних правовідносин положення ст. ст. 1212, 1213 ЦК України застосувувати не можна.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначив правовідносини сторін і закон, який їх регулює та прийшов до правильного висновку про те, положення ст. ст. 1212, 1213 ЦК України не поширюються на спірні правовідносни та відмовив у задоволенні позову з цих підстав.

При цьому районний суд навів у рішенні відповідні доводи з посиланням на надані по справі докази та положення закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його законність, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Михайлівни- відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 червня 2011 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: