Славутицький міський суд Київської області
Справа №2-24/2011
(№2-802/2010)
31 січня 2011 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Носенко І.В., з участю:
розглянувши у судовому засіданні в м.Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю - фірми «Відродження Полісся», - треті особи: акціонерний комерційний банк «Форум», управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області, про захист трудових прав, -
У вересні 2010 року до суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до ТОВ фірма «Відродження Полісся» (далі відповідач) з рядом вимог, від частини яких у процесі розгляду справи відмовився, інші неодноразово уточнив і збільшив і остаточно просив:
1)стягнути з відповідача на користь позивача:
-компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 6567,85 грн.:
-3% річних від суми простроченого грошового зобов'язання в сумі - 2096,15 грн.:
-індексацію заробітної плати за період з вересня 2007 р. по вересень 2009 р. (включно) в сумі 2343,07 грн.:
-моральну шкоду 8000 грн.;
2)визнати факти, що мають юридичне значення, від яких залежить зміна майнових прав позивача - фізичної особи, застрахованої у системі загальнообов'язкового державного страхування, а саме:
1.- факт безперервної роботи позивача у відповідача протягом 39 повних місяців і 21 дня (з 10.09.2007 р. по 31.12.2010 р.);
у січні 2009 року суму 1701,70 грн.; у лютому 2009 р. суму 605,20 грн.; у березні 2009 р. суму 2093,74 грн.; у квітні 2009 р. суму 2974,00 грн.; у травні 2009 р. суму 4000,00 грн.: у червні 2009 р. суму 4000,00 грн.; у липні 2009 р. суму 4000,00 грн.; у серпні 2009 р. суму 2975,28 грн.; у вересні 2009 р. суму 3204,60 грн.; у жовтні 2009 р. суму 4007,36 грн.; у листопаді 2009 р. суму 3500,24 грн.; у грудні 2009 р. суму 2685,27 грн.;
у січні 2010 р. суму 2697,95 грн., у лютому 2010 р. суму 2697,95 грн.; у березні 2010 р. суму 2722,29 грн.; у квітні 2010 р. суму 2741,81 грн.; у травні 2010 р. суму 2741,81 грн.; у червні 2010 р. суму 2742,81 грн.; у липні 2010 р. суму 2742,15 грн., у серпні 2010 р. суму 2742,15 грн.: у вересні 2010 р. суму 2742,15 грн.; у жовтні 2010 р. суму 2743,77 грн.; у листопаді 2010 р. суму 2778,23 грн.; у грудні 2010 р. суму 2780,08 грн.;
4. - факт невидачі відповідачем у 2010 р. витребуваних позивачем довідок про розмір заборгованості з заробітної плати позивача та про розмір несплачених страхових внесків цільових державних фондів.
3) визнати інші факти, що мають юридичне значення, від яких залежить зміна майнових прав позивача для отримання матеріальної допомоги у місцевому центрі зайнятості населення після звільнення з підприємства - відповідача, а саме визнати:
- факт того, що за період з 20.01.2010 р. по дату прийняття рішення суду у відповідача були відсутні керівник підприємства та інші повноважні особи для прийняття управлінських рішень щодо звільнення працівників відповідно до вимог законодавства, а також для видачі належних довідок, встановлених законодавством для засвідчення факту роботи позивача на підприємстві відповідача, про середню заробітну плату, про розмір заборгованості по заробітній платі, про доходи позивача та інших довідок, що видаються виключно підприємством.
Відповідач був повідомлений за адресою свого місцезнаходження, повноважного представника у судове засідання не направив, у зв'язку з чим за правилами ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення.
Третя особа - управління ПФУ у м. Славутичі надіслало клопотання про розгляд справи та ухвалення рішення за відсутності його представника.
Третя особа - АКБ «Форум» свого представника до суду не направило без повідомлення причин.
У судовому засіданні позивач просив задовольнити всі його вимоги, пославшись на те. що підприємство порушує його трудові права, завдає збитків та моральної шкоди.
Вислухавши позивача, перевіривши наявні докази, суд вважає правильним позов задовольнити частково з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що згідно наказу ТОВ фірми «Відродження Полісся», від 10 вересня 2007 року № п/к 000456 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду начальника автотранспортного господарства (а.с.7).
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Як визначено ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.
Згідно ч. 1 ст. 115 КзПП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Статтею 33 зазначеного Закону передбачено в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індексацію індивідуальної заробітної плати згідно з чинним законодавством.
Порядок індексації заробітної плати встановлено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Статтею 34 зазначеного Закону передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Зазначений порядок визначений Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.
Згідно наданого позивачем розрахунку суми індексації заробітної плати за період з вересня 2007 р. по вересень 2009 р. (включно) сума індексації становить 2343,07 грн. (а.с.59).
Відповідно до ч. 1 ст. 233 цього Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міскрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно ч. 2 цієї статті у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
За правилом ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Як передбачено ст. 238 цього Кодексу, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235). орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.
За правилом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на положенням закону та наданих доказах.
Позивач обґрунтовано посилається на те, що внаслідок порушення строків виплати заробітної плати йому завдано моральної шкоди, оскільки він змушений докладати додаткових зусиль для нормалізації свого життя, яке змінилось внаслідок невиплати заробітної плати.
Однак у цій частині у задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з пропущенням. встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду з цими вимогами, оскільки позивач звернувся до суду у вересні 2010 року, достовірно знаючи про наявність заборгованості по заробітній платі станом на 01.10.2009 року, тобто без поважних причин пропустив зазначений строк за відсутності клопотання про його поновлення з поважних причин, наслідком чого є відмова у захисті порушеного права.
В іншій частині заявлені вимоги не ґрунтуються на доказах і положенням закону, у зв'язку з чим підлягають відхиленню за їх безпідставністю.
Як передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» та ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата є винагородою, яка виплачується працівникові за виконану роботу. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних дня виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
За правилом ч. 1 ст. 113 цього Кодексу час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
З матеріалів справи вбачається, що господарська діяльність ТОВ фірма «Відродження Полісся» повністю припинена з січня 2010 року, відсутні керівник підприємства та інші уповноважені на управління підприємством службові особи. Останній табель обліку робочого часу працівників, які не звільнені з роботи, затверджений генеральним директором за грудень 2009 року. Підприємство знеструмлено у грудні 2009 року, будь-яка виробнича та управлінська діяльність не ведеться. Майно підприємства взято під охорону приватним підприємством «Форум охорона», діяльністю якого керує АКБ «Форум», - третя особа у справі.
Наказ генерального директора ТОВ фірма «Відродження Полісся» ОСОБА_3 від 30 листопада 2009 року № 33 «Про затвердження акта простою», яким установлено період простою з 19 листопада 2009 року, до моменту прийняття наказу генерального директора підприємства про відновлення виробничої діяльності фірми, залишився не виконаним внаслідок звільнення керівника підприємства та інших службових осіб, які здійснювали управління діяльністю підприємства та повного припинення діяльності підприємства.
Враховуючи, що терміну, на який призупиняється діяльність підприємства, у наказі не зазначено, господарська діяльність підприємства повністю припинена на невизначений час. органи управління підприємством відсутні, підприємство не можна вважати таким, що перебуває в режимі простою у розумінні ч. 1 ст. 34 КЗпП України, тобто тимчасового призупинення роботи на визначений строк, за час якого оплата праці проводиться за правилами ч. 1 ст. 113 цього Кодексу.
Виплата заробітної плати за невиконану роботу за відсутності господарської діяльності підприємства трудовим договором та чинним законодавством не передбачена.
Надані позивачем табелі обліку робочого часу та розрахунки оплати праці після припинення діяльності підприємства, які складені особисто позивачем та іншими не уповноваженими особами підприємства, не можуть вважатися законним підставами для виникнення зобов'язань підприємства і не мають юридичного значення.
Обґрунтованого розрахунку суми компенсації нарахованої підприємством в установленому порядку заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати позивачем суду не надано.
Положення ст. 625 ЦК України, на яких ґрунтуються вимоги позивача про застосування індексу інфляції та відповідальності за порушення грошового зобов'язання у виді 3% річних від простроченої суми, до спірних трудових відносин не застосовуються.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить зміна майнових прав позивача - фізичної особи, застрахованої у системі загальнообов'язкового державного страхування, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 256 ЦПК України встановлено вичерпний перелік фактів, що мають юридичне значення, які встановлюються судом у порядку окремого провадження. Частиною другою статті 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Для встановлення фактів, які просить встановити позивач у судовому порядку, законодавством встановлено інший порядок.
Факт безперервної роботи, нарахованого заробітку встановлюються довідками підприємств, установ, організацій, записами в трудовій книжці, за відсутності трудової книжки чи відповідних записів у ній, - відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки чи відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 р., відомостями системи персоніфікованого обліку.
Інші факти, які просить встановити позивач, не пов'язуються з вирішенням спору про право і в судовому порядку встановленню не підлягають.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст. 209, 213-215, 226 ЦПК України. -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю - фірми «Відродження Полісся» на користь ОСОБА_1 26 555 гривень 5 копійок заборгованості по заробітній платі та 2 343 гривні 7 копійок суми індексації заробітної плати, всього 28 898 гривень 12 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в повному обсязі.
Стягнути з відповідача 51 гривню судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, а у разі залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення - відповідачем у загальному порядку. Апеляційна скарга може бути подана позивачем протягом десяти днів з дня проголошення заочного рішення, а відповідачем - у той же строк з дня винесення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.
Суддя