АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Лисичної Н.М., Повєткіна В.В.

при секретарі: Гребенкіній Г.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2010року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім*єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна як такого, що було набуто під час спільного проживання, поділу майна та виділення із спільної сумісної власності ? частини квартири та встановлення права власності на ? частину квартири, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2010року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім*єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна як такого, що було набуто під час спільного проживання, поділу майна та виділення із спільної сумісної власності ? частини квартири та встановлення права власності на ? частину квартири.

В обґрунтування вимог зазначила, що з листопада 2007року проживали з ОСОБА_2 однією сім*єю, вели спільне господарство. З зазначеного часу по червень 2008року проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, з липня 2008року по березень 2009року проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2.

04 липня 2008року за спільні кошти придбали за договором купівлі-продажу, який оформлено на ім*я ОСОБА_2, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 67000грн., з яких 33950грн. продавець квартири одержав в день підписання договору, сума 34401,60грн. підлягала виплаті до 04.03.2009року кожного місяця по 4300,20грн.

26 вересня 2008року зареєстрували шлюб з ОСОБА_2, від шлюбу мають дочку ОСОБА_3, 31.03.2009року народження.

За час зареєстрованого шлюбу продавцю квартири сплатили залишок боргу в сумі 25801,20грн, з листопада 2009року стали проживати у придбаній квартирі, у липні 2010року змушена була виїхати до своїх батьків, шлюбні відносини з відповідачем припинені.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що ОСОБА_2 не бажає в добровільному порядку вирішити питання її права на зазначену квартиру, ОСОБА_1 просила встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 з листопада 2007року по день укладення шлюбу, а саме по 26 вересня 2008року однією сім*єю, як жінки та чоловіка, які не знаходились у шлюбі;

Визнати квартиру АДРЕСА_2 такою, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як придбану в період спільного проживання чоловіка та жінки, які не знаходились в шлюбі, а також в період шлюбу;

Провести поділ майна, придбаного за час спільного проживання та виділити їй, ОСОБА_1, ? частину спільної з ОСОБА_2 вказаної трикімнатної квартири та визнати за нею право власності на ? частину останньої;

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2010року в задоволенні заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне їх зясування, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 04 липня 2008року ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2(а.с.8-10).

В п.5 договору зазначено, що продаж квартири вчинено за 67900грн., з яких 33950грн. продавець одержав до підписання договору, а остаточну суму 34401,60грн. покупець зобовязується сплатити продавцю до 04.03.2009року, з виплатою кожного місяця по 4300,20грн., з підтвердженням цього факту заявою продавця(а.с.8-10).

26.09.2008року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб(а.с.5), від шлюбу мають дочку ОСОБА_4, 31.03.2009року народження(а.с.6).

Згідно ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

В підтвердження факту спільного проживання до реєстрації шлюбу однією сім*єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 таким , що набуто під час спільного проживання, ОСОБА_1 посилалась на те, що в період з листопада 2007року по червень 2008року проживали з відповідачем в квартирі АДРЕСА_3, в період з липня 2008року по березень 2009року проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Статтею 74 СК України передбачено: якщо жінка та чоловік проживають однією сім*єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Зазначена норма закону поширюється на випадки, коли між чоловіком та жінкою, що не перебувають у шлюбі, склалися усталені відносини, що притаманні подружжю(спільне проживання, спільне ведення домашнього господарства та спільний бюджет, придбання майна для потреб сім*ї).

Перевіряючи доводи та заперечення сторін щодо заявлених вимог та обставин, на які посилалась ОСОБА_1 в їх підтвердження, суд встановив, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 укладено ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 і не встановив достовірних доказів, які б свідчили, що в спірний період між сторонами мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

З урахуванням встановлених обставин та доказів в їх підтвердження, суд прийшов до правильного висновку, що на правовідносини, які склались між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, у тому числі щодо придбання квартири АДРЕСА_2, дія ст.74 СК України не поширюється. Позов ОСОБА_1, заявлений на підставі ст.74 СК України, не доведено, а тому суд обґрунтовано відмовив в його задоволенні.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що сплачена після реєстрації шлюбу сторін продавцю спірної квартири залишкова сума у розмірі 34.401,60грн. не була спільною сумісною власністю подружжя та що копія договору дарування грошей від 30 травня 2008року(а.с.62) є доказом дарування батьками ОСОБА_2 грошей на придбання спірної квартири, є помилковими.

Як видно із справи, обставини щодо сплати вказаної суми після реєстрації шлюбу не були предметом спору та дослідження в судовому засіданні, а зазначений договір дарування нотаріально не посвідчений(а.с.62). У звязку з наведеним, колегія суддів вважає, що зазначені висновки суду як помилкові підлягають виключенню із обгрунтування відмови в задоволенні позову, а рішення суду в цій частині підлягає зміні на підставі п.3 ст.309 ЦПК України. З наведених мотивів апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про неповне зясування обставин справи та про незаконність судового рішення щодо відмови в задоволенні позову не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду про недоведеність позову. Підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України, колегія суддів, - В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2010року в частині обгрунтування відмови в задоволенні позову змінити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-