АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4827/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Максюти Ж.І., Костюченко Н.Є.,

при секретарі - Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету про поновлення трудових прав, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2011 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету про поновлення трудових прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду посилаючись на те, що суд не врахував обставини у справі та неправильно застосував норми матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2004 року у цивільній справі № 2-493/04 встановлено, що позивач у період із 08.07.1995 року перебував у трудових відносинах із відповідачем, працюючи на посаді асистента кафедри економічної теорії, з якої за його власною заявою був звільнений з 13.10.2003 року наказом від 03.10.2003 р. № 755-к на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Але у подальшому від отримання трудової книжки та розрахунку при звільненні відмовився та у листопаді 2003 року подав до суду позов про поновлення на роботі, в якому одночасно пред'явив інші вимоги.

Розглянувши вимоги позивача, суд визнав їх необґрунтованими, а звільнення останнього - таким, що відбулося з належної підстави та з дотриманням вимог закону, у зв'язку із чим рішенням від 22.06.2004 року у задоволенні позову відмовив у повному обсязі

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 15.11.2004 року та ухвалою суду касаційної інстанції від 11.03.2008 року вказане рішення було залишено без змін.

Оскільки у подальшому було виявлено помилку при розрахунку кількості днів щорічної відпустки, що підлягали грошовій компенсації позивачеві при звільненні, наказом відповідача від 29.04.2010 року № 259-к були внесені зміни до наказу від 03.10.2003 року № 755-к, якими тривалість невикористаної відпустки збільшена з 14 до 17 календарних днів.

Наступне уточнення наказу про звільнення в частині кількості днів щорічної відпустки, що підлягають грошовій компенсації, на зміст цього наказу не впливає і не дає підстав вважати, що відбулася істотна зміна спірних правовідносин або виникли нові обставини, що мають значення для оцінки його правомірності. А позов ставить під сумнів судове рішення у спірних правовідносинах, що набрало законної сили.

Врахувавши наведене суд вказав, що доводи позивача про те, що він продовжує перебувати у безстрокових трудових відносинах з відповідачем, не згодний розривати трудовий договір на таких умовах, звільнятися не бажав, заяви про звільнення не подавав, на заміну невикористаної частини відпустки грошовою компенсацією не погоджувався, не відповідають дійсності та спростовуються судовим рішенням, що набрало законної сили. Також немає підстав для висновку про те, що право позивача було порушене під час його звільнення, що тягне відмову у задоволенні позову.

Також обставини, з якими пов'язується пред'явлення позову, стосуються періоду 2003 року, але до суду позивач звернувся лише у вересні 2010 року, а тому ним був пропущений строк позовної давності, визначений ст. 233 КЗпП України. З урахуванням надходження від представника відповідача заяви про застосування наслідків спливу такого строку це є підставою для відмови у позові.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд не повністю зясував обставини у справі, порушив норми процесуального законодавства.

Судом проведено дослідження наданих сторонами доказів, враховані вимоги ЦПК України щодо їх допустимості та належності, а також встановлено всі обставини у справі в межах заявлених позовних вимог.

Суд обґрунтовано вказав, що спір між сторонами з приводу правомірності звільнення позивача вирішений у судовому порядку, при цьому суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій, перевіривши у повному обсязі доводи останнього та дослідивши фактичні обставини, з яких випливають спірні правовідносини, прийшли до висновку про відсутність порушення трудових прав позивача.

Доводи позивача про те, що він продовжує перебувати у безстрокових трудових відносинах з відповідачем, не згодний розривати трудовий договір на таких умовах, звільнятися не бажав, заяви про звільнення не подавав, на заміну невикористаної частини відпустки грошовою компенсацією не погоджувався, є такими, що не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Оскільки обставини у справі судом встановлені повністю, сам позивач не спростував цих обставин належними і достовірними доказами, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307,308, 315 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: