АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-9031/2011 р. Головуючий 1 інст.: Діденко С.А.
Категорія - «право власності» Доповідач:ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2011 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Швецової Л.А.,

при секретарі: Колісник Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про заборону здійснення самочинного будівництва, зобовязання привести нерухоме майно у первісний стан, відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У листопаді 2010 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 6 березня 2002 року їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 20 лютого 2007 року їй дозволено влаштування балкону до квартири розміром 7,1м. на 2,1 м. згідно наданого робочого проекту. Посилаючись на те, що відповідачі, які є власниками квартири № 12, яка розташована на другому поверсі цього ж будинку над квартирою позивачки, розпочали самочинне будівництво балкону, що унеможливлює будівництво нею балкону, висота якого згідно проекту складає 3,017 м., ОСОБА_5 просила заборонити відповідачам здійснення самочинного будівництва, зобовязати їх привести несучу стіну будинку у первісний стан. Крім того, посилаючись на те, що під час виконання відповідача будівельних робіт внаслідок падіння на неї зварювального апарата їй було завдано тілесних ушкоджень та моральної шкоди, просила стягнути з відповідачів на її відшкодування 20 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2011 року позов задоволено. Ухвалено заборонити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незаконне будівництво балкону до квартири АДРЕСА_2, зобовязано їх привести несучу стіну будинку за власний рахунок у первісний стан, стягнуто солідарно з відповідачів на відшкодування завданої позивачці моральної шкоди 3 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову. В обґрунтування скарги зазначила, що суд безпідставно задовольнив позовні вимоги про заборону будівництва, оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення будівництво балкону вже було закінчено та поклав обовязок щодо знесення балкону на відповідачку ОСОБА_4, яка не є власником квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної ксарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, будівництво ОСОБА_3 та ОСОБА_6 балкону до їх квартири проводиться без відповідних дозволів та проектної документації, порушує права позивачки, оскільки перешкоджає їй користуватися належною на праві власності квартирою, що є підставою для заборони відповідачам продовження такого будівництва та покладення на них обовязку привести за власний рахунок нерухоме майно, що належить сторонам на праві спільної власності, у первісний стан.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Згідно зі ст. 382 ЦК квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 383 ЦК власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Переобладнання або перепланування квартири, що належить громадянинові на праві приватної власності, згідно зі ст. 152 ЖК провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради депутатів.

Статтею 179 ЖК передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 р. N 5), установлено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку,

з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Встановлено та не заперечується сторонами, що власником квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_3 без відповідних дозволів та затвердженої проектної документації здійснено будівництво балкону до квартири на висоті 2,8м. від підлоги розпочатого позивачкою будівництвом балкону до квартири № 10, висота якого згідно затвердженого проекту складає 3,075м.

Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення прибудови.

Оскільки відповідачами не надано доказів дотримання ними під час будівництва балкону будівельних норм та правил та з урахуванням доведеності позивачкою порушення самочинним будівництвом права користування належним їй нерухомим майном, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині зобовязання власника квартири ОСОБА_3 привести несучу стіну будинку, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, у первісний стан.

Оскільки встановлено та не заперечується відповідачами, що на час ухвалення рішення у справі будівництво балкону фактично завершено, підстав для задоволення позовних вимог про заборону відповідачам будівництва не було, у звязку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Не можна також погодитись з рішенням суду в частині покладення обовязку знести обєкт самочинного будівництва на відповідачку ОСОБА_4, оскільки встановлено та підтверджується матеріалами справи, що єдиним власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки під час розгляду справи позивачка не довела факту заподіяння їй моральної шкоди, причинного зв'язку між можливою шкодою і протиправним діянням відповідачів та їх вини, вважати обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди немає підстав.

Що стосується викладеного в апеляційній скарзі клопотання про скасування вжитих судом першої інстанції заходів забезпечення позову, то воно не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову в апеляційному порядку не оскаржена, а відповідно до ст. 154 ЦПК заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглянув справу по суті.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду в частині заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будівництва балкону до квартири АДРЕСА_4, стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 3 000 гривень, зобовязання ОСОБА_4 привести несучу стіну будинку за її рахунок у первісний стан та стягнення з неї судових витрат - скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 в цій частині відмовити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2011 року в частині заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будівництва балкону до квартири АДРЕСА_4, стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 3 000 гривень, зобовязання ОСОБА_4 привести несучу стіну будинку за її рахунок у первісний стан та стягнення з неї судових витрат - скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2011 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді