Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2011 Справа №2-4782/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Кунець Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, визнання покупцем за вказаним договором купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 26.01.1999 року на ОСОБА_4 Новій біржіміж ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7 удаваним в частині покупця, визнання ОСОБА_1 покупцем за вказаним договором купівлі-продажу та визнання за нею права власності на квартиру. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що в квітні 2010 р. вона дізналась, про те що 07.12.2009 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду було поділено майно подружжя в рівних частках та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину даної квартири. Однак, вказує, що вона дану квартиру придбала за спадкові кошти, отримані нею з Канади, особисто займалась всіма питаннями підшукання і організацією купівлі квартири, особисто домовилась з власниками квартири про всі істотні умови купівлі-продажу квартири, в тому числі і про її вартість, особисто сплатила свої кошти за квартиру її власникам в розмірі 10035,26 грн., про що свідчить розписка від 26.01.1999 року. Однак укласти договір купівлі-продажу квартири особисто вона не могла, оскільки напередодні загубила свій паспорт громадянина України, тому домовилась з ОСОБА_2 про те, що стороною в договорі купівлі-продажу виступить вона, а пізніше переоформить квартиру на неї. Крім того, вказує, що 26.01.1999 р. вона переселилась в квартиру і проживала там до 2004 року, зробила в квартирі капітальний ремонт, на що затратила значні кошти. Відповідачі ОСОБА_2С, ОСОБА_3 з січня 1999 р. проживали в належній їй квартирі по вул. Б.Лепкого, 11/72 в м. Тернополі. В 2004 р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виник конфлікт в результаті якого ОСОБА_3 перейшов проживати на квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1, а згодом після примирення в дану квартиру переїхала і ОСОБА_2 Тоді вона залишила квартиру в користування відповідачам і перейшла проживати на іншу належну їй на праві власності квартиру по вул. Б.Лепкого, 11/72 в м. Тернополі. Вважає, що вищенаведене свідчить про удаваність в частині покупця договору купівлі-продажу від 26.01.1999 р. квартири № 46 по вул. 15 Квітня в м. Тернополі. У звязку з тим, що вона є дійсним покупцем квартири просить визнати договір купівлі-продажу удаваним в частині покупця, визнати її покупцем за вказаним договором купівлі-продажу та визнати за нею право власності на квартиру.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала та суду пояснила, що дійсно її мати ОСОБА_1 отримала з Канади спадкові кошти та вона позичала у неї ці кошти на придбання квартири. Мати проживала у даній квартирі, оскільки вони вважали цю квартиру її власністю, а вона проживала у квартирі по вул. Лепкого, а тому не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечив та суду пояснив, що спірну квартиру вони придбали під час перебування у шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 за сімейні кошти, зокрема, за кошти, отримані від продажу того самого дня 26.01.1999 року однокімнатної квартири. Вказує, що позивачем дійсно були отримана спадщина з Канади, однак цих коштів на придбання спірної квартири вона не вкладала, тому вимоги позивача вважає безпідставними. Крім того, відповідач ОСОБА_3 заявив, що позивач пропустила строк позовної давності та просить суд застосувати при вирішенні спору наслідки спливу строку позовної давності для звернення до суду.

Свідок ОСОБА_8 в судовому зсіданні пояснила, що їй відомо проте, що ОСОБА_1 отримувала два рази спадщину з Канади, однак не памятає, які суми.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що квартиру бажала придбати ОСОБА_9 та стосовно укладення договору купівлі-продажу квартири вона домовлялась із нею та відповідачем ОСОБА_2, договір оформляли на імя ОСОБА_2, кошти на придбання давала ОСОБА_9

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав:

Стаття 41 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 який діяв на час виникнення спірних правовідносин вказує, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Як вбачається із матеріалів справи, 26 січня 1999 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (продавці) та ОСОБА_2 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого продавці продали, а покупець купив квартиру АДРЕСА_2. Продаж квартири вчинено за 10035,26 грн. Даний договір був посвідчений товарною біржею ОСОБА_4 Біржа, реєстраційний номер 166.

Згідно рішення Тернопільського міського суду від 27 березня 2003 року за ОСОБА_2 визнано право власності на дану квартиру.

07.12.2009 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду по справі було проведено поділ майна подружжя в рівних частках та визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину двокімнатної квартири № 46 по вул. 15 Квітня в м. Тернополі.

Вказані рішення судів не оскаржувались та набрали законної сили.

На підставі ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляду інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під час розгляду справи про поділ майна подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішенням суду від 07.12.2009 року було встановлено, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та є спільним майном подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала та не заперечила, що її матір ОСОБА_1 давала кошти на придбання квартири.

Однак суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки воно суперечить закону та порушує права відповідача ОСОБА_3

Так, суд критично оцінює вищевказані пояснення відповідача ОСОБА_2 як суперечливі, оскільки під час розгляду справи про поділ майна подружжя за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_2 давала пояснення, що дана квартира була нею придбана за особисті кошти, які були отримані нею як спадщина, тому суд вважає пояснення відповідача ОСОБА_2 як суперечливі та такі, що спрямовані на порушення прав іншого відповідача ОСОБА_3

В обґрунтування своїх вимог, позивач доводить, що спірний договір купівлі продажу був удаваним в частині покупця, оскільки дана квартира була придбана за її власні кошти, які вона отримала у спадок. На підтвердження доводів позивач подала заяви Укрінюрколегіїна переказ № 831 від 22.10.1997 р., з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримала 27.10.1997 року з Канади через АПБ Українав м. Тернопіль спадщину померлого ОСОБА_10 в розмірі 1318,08 дол. США та подала платіжне доручення Укрінюрколегії№ 899 від 03.11.1998 року, з якого вбачається, що позивач отримала через Укрексімбанкв м. Тернопіль спадщину померлого ОСОБА_10 в розмірі 1196,23 дол. США.

Крім того, позивачем подано розписку від 26 січня 1999 року, дану їй ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про те, що вони отримали від ОСОБА_1 кошти в сумі 103526 грн. за купівлю квартири АДРЕСА_3 та розписку ОСОБА_2 від 02 квітня 1995 року про те, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 позику в сумі 9 тис. грн. на придбання квартири.

Також, свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що кошти на купівлю квартири давала позивач ОСОБА_1, що підтверджено розпискою.

Однак, суд критично оцінює вищевказані докази як неналежні, оскільки у договорі не були передбачені умови про перехід до ОСОБА_1 права власності на дану квартиру у випадку сплати нею коштів за квартиру, що була придбана ОСОБА_2

На підставі ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 який діяв на час виникнення спірних правовідносин та за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 58 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Встановлено, що даний договір був повністю виконаний сторонами договору, оскільки квартира була передана покупцю ОСОБА_2 та кошти на оплату квартири були отримані продавцями ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Однак, позивачем не було доведено, а в судовому засіданні не встановлено, яку саме угоду мали на меті приховати сторони під час укладенням договору купівлі-продажу, тому доводи позивача, що даний договір є удаваним, суд вважає їх безпідставними. Крім того, судом не було встановлено невідповідності спірного договору вимогам закону, що можуть бути підставами недійсності договору.

В звязку з цим позивачем не доведено доказів на підтвердження вимог про визнання її покупцем за вказаним договором та визнання за нею права власності на квартиру.

Крім того, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що на день укладення договору 26 січня 1999 року позивачу було відомо про те, що спірний договір купівлі-продажу був оформлений на покупця ОСОБА_2, однак вона протягом трирічного строку встановленого статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, не зверталась до суду з позовом для захисту свого права, тому нею був пропущений строк позовної давності.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до переконання, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, визнання покупцем за вказаним договором купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 41, 58, 71, 80, 224 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу від 26.01.1999 року удаваним в частині покупця, визнання покупцем за вказаним договором купівлі-продажу ОСОБА_1 та визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 в М.Тернополі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_11