АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Куценко Т.Р., Повєткіна В.В.

при секретарі: Коляді О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2011року по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, третя особа КП «ДМБТІ», про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2011року ОСОБА_2 звернулася з позовом до виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, третя особа КП «ДМБТІ», про визнання права власності.

Позивач зазначав, що згідно заповіту від 23.04.2009року отримав в спадщину домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці розміром 600 кв.м за адресою: м.Дніпропетровськ, перевулок Червоноармійський, №56, яку надав у безстрокове користування для будівництва житлового будинку на праві власності виконавчий комітет Ленінської районної ради від 13.11.1959року матері ОСОБА_3.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради в м.Дніпропетровську №38796 від 16.11.1966року затверджено акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, перевулок Червоноармійський, №56 з 4 кімнатами, загальною площею 71,4кв.м та вбиральні.

З 1975року по 1986рік за власні кошти на вказаній ділянці самочинно збудовано: веранда а-1, площею 9,5кв.м; тамбур а-1, площею 5,5кв.м; літня кухня Д, площею 19,2кв.м; літня кухня Г, площею 18,7кв.м; сарай В, площею 6,9кв.м.

Посилаючись на викладені обставини, позивач на підставі ст.ст.331,375,376 ЦК України просив визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ, перевулок Червоноармійський, №56, яке складається із: веранда а-1, площею 9,5кв.м; тамбур а-1, площею 5,5кв.м; літня кухня Д, площею 19,2кв.м; літня кухня Г, площею 18,7кв.м; сарай В, площею 6,9кв.м.(а.с.4-5).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2011року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх зясування, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.11.2010року ОСОБА_2 належить на праві власності домоволодіння №56 по провулку Червоноармійський у м.Дніпропетровську, що розташоване на земельній ділянці площею 600кв.м, яка відведена ОСОБА_4Г.(ОСОБА_3), матері позивача, на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих від 13.01.1959року №77(а.с.13,16-18).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок, який складено 29.10.2010року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, за вказаною адресою є самочинне будівництво, а саме: веранда а1-1; тамбур а-1; літні кухні Д,Г; сарай В(а.с.6 зворот).

За результатами обстеження вказаного домоволодіння КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради складено висновок №166/04 від 29.10.2010року про задовільний стан споруд та що останні відповідають вимогам К-1, К-2 і є придатними до експлуатації за функціональним призначенням(а.с.19).

Перевіряючи доводи та заперечення сторін щодо заявлених вимог, суд встановив, що зазначені в технічному паспорті як самовільно збудовані будівлі, експлуатація яких можлива згідно вказаного обстеження, у встановленому законом порядку не прийняті в експлуатацію та не узаконені.

Матеріали справи не містять даних про те, що позивач у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 8.10.2008р. №923(з послідуючими змінами)Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів та Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 7.02.2002р.(з послідуючими змінами), звертався у відповідні органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування з питання реєстрації права власності на вказані збудовані обєкти, та що з приводу зазначеного питання приймалось відповідне рішення, яке б свідчило про порушення його права, яке підлягає захисту у відповідності до вимог ст.3 ЦПК та у спосіб, передбачений ст.4 ЦПК України, ст.16 ЦК Ураїни.

Оскільки позивач не надав доказів, як це передбачено ст.60 ЦПК України, про порушення його права, то суд прийшов до правильного висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду про необґрунтованість заявлених вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, дослідженим доказам суд дав оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів, - У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2011року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-