РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2011 року

Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого
судді
Жовнір Г.Б

при секретарі - Фурик Л.М.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про
усунення від права на спадкування за
законом, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом в
якому просить усунути ОСОБА_5 від права
на спадкування за законом спадкового
майна після смерті ОСОБА_6, а саме:
будинку № 10А на вул. Спортовій у м.
Винники, м. Львів та автомобіля НОМЕР_1

В судовому засіданні позивач заявлені
вимоги підтримала, пояснила, що 21.02.1995 р.
між нею та ОСОБА_6 було зареєстровано
шлюб. 09.01.2009 р. ОСОБА_6 помер, залишивши
спадкове майно у виді будинку та
автомобіля, вказаних в позові.
Спадкоємцями першої черги за законом,
являється вона та син померлого, від
першого шлюбу, ОСОБА_5 Позовні вимоги
мотивує тим, що її чоловік ОСОБА_6 з 1982
року хворів на туберкульоз легень,
згодом у нього також виявили «рак».
Внаслідок тривалої тяжкої хвороби
права легеня була йому видалена у 1992
році, 19.06.1992 року він був визнаний
інвалідом ІІ групи загального
захворювання, у 2004 році, визнаний
інвалідом І групи. В зв’язку із
вказаними захворюванням ОСОБА_6
потребував фактично постійної
сторонньої допомоги та піклування,
оскільки не міг самостійно одягтись,
пересуватись пішки на відстані більше
200 м. чи виконувати будь-яку іншу роботу,
яка б вимагала значного нахилу тіла.
Після видалення легені йому було
встановлено дренажну систему для
промивки порожнини, яка вимагала
щоденного промивання та перев’язок з
допомогою сторонніх осіб. Декілька
разів на місяць спадкодавець
потребував термінової шпеталізації та
стаціонарного медичного
обслуговування, часто такі загострення
траплялись серед ночі, у нього
розпочинались сильні приступи кашлю та
виділення гною, в таких випадках він не
міг самостійно надати собі допомогу чи
доїхати до лікарні, така ситуація
зумовлювала необхідність постійного
стороннього догляду. Позивач
зазначила, що з моменту одруження і до
самої смерть ОСОБА_6 вона самостійно
піклувалась та дбала про нього, їй
допомагали лише її батьки та
матеріально допомагав брат, також її
племінник допомагав виконувати
господарську роботу по дому, оскільки
чоловік не міг переносити жодних
фізичних навантажень. Відповідач в 2001
р. виїхав для постійного проживання в
Італію, абсолютно не цікавився станом
здоров’я батька не надавав йому жодної
допомоги, хоча неодноразово приїжджав
в Україну, вони фактично не
підтримували відносин, оскільки
відповідач не відповідав на телефонні
дзвінки батька. В 2007 р. відповідач
півтора місяці проживав разом із
батьком та позивачем, однак уваги чи
піклування щодо батька не проявляв.
Увесь період спільного проживання
відповідач лише розважався, додому
приходив поїсти та спати. В 2008 р.
відповідач також був у Львові однак в
наслідок бійки потрапив до лікарні, що
лише викликало додаткові хвилювання
батька. ОСОБА_6 важко переживав в
зв’язку з негативним ставленням сина
до нього. Крім цього позивач
повідомила, що вона ніколи не
заперечувала проти спільного
проживання сина з батьком, жодних
перешкод для цього не було. На її думку
окреме проживання сина було викликано
його небажанням створювати собі
додаткові труднощі пов’язані з
необхідністю піклуватись про хворого
батька, що як помітив відповідач при
тимчасовому спільному проживанні з
батьком в 2007 р., вимагає багато зусиль.
Зазначила, що ОСОБА_6 регулярно їздив в
Польську республіку для купівлі
медикаментів та проходження лікування
у жінки яка займалась нетрадиційною
медициною за допомогою трав’яних
настойок промивала рану ОСОБА_6, що з
його слів позитивно впливало на стан
здоров’я. Враховуючи наведене просить
позов задоволити.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала, з
мотивів наведених в позовні заяві.
Додатково зазначила, що на її думку
зібраними по справі доказами та
показами свідків, зокрема медичних
працівників, повністю підтверджується
факт перебування ОСОБА_6 у безпорадному
стані, який був зумовлений важкою
хворобою, яка фактично робила
неможливим його життя без сторонньої
допомоги, заперечення стороною
відповідача цих обставин вважає
безпідставним. Також вважає
голослівними твердження представників
відповідача, про те, що відповідач не
мав можливості виконувати свої
обов’язки передбачені ст. 202 СК України
по наданню допомагати непрацездатному
батькові, оскільки сам страждав
важкими захворюваннями. Зазначила, що в
матеріалах справи відсутнє належне
документальне підтвердження стану
здоров’я відповідача. В зв’язку з чим
вважає, що відповідач свідомо та
добровільно ухилився він надання
допомоги своєму батькові, який
перебував у безпорадному стані.
Посилаючись на п. 5 ст. 1224 ЦК України
просить позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позовні вимоги
заперечив, пояснив що вважає позов
безпідставним, оскільки, згідно з
показами свідків та наявними в
матеріалах справи документами, ОСОБА_6
не перебував у безпорадному стані. Він
самостійно пересуваввся керував
автомобілем, їздив за кордон. Крім
цього зазначив, що в матеріалах справи
відсутнє будь-яке документальне
підтвердження про звернення
спадкоємця до свого сина за допомого,
ОСОБА_6 ніколи про це письмово не
просив, до суду з позовом про стягнення
з свого повнолітнього сина аліментів
не звертався. Також вважає, що
відсутній факт ухилення відповідача
від надання допомоги батькові оскільки
ОСОБА_5 сам хворіє на гепатит С та D в
зв’язку з чим проходить амбулаторне
лікування в Італії. Додатково зазначив,
що факт наявності у ОСОБА_6 важких
захворювань та інвалідності першої
групи стороною відповідача не
оспорюється. Враховуючи наведені
обставини в задоволенні позову просить
відмовити за безпідставністю вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засіданні позовні вимоги
заперечила, пояснила, що її син ОСОБА_5 з
2002 р. проживає разом з нею в Італії. Сину
було відомо про стан здоров’я батька,
але у батька було своє життя, а у сина
своє. ОСОБА_6 ніколи не допомагав своєму
сину та не піклувався про нього, лише в
дитинстві заразив його туберкульозом.
Також відповідач страждає психічними
розладами і з 2009 р. перебуває на
амбулаторному лікуванні в Італії, в
зв’язку з чим не зміг бути присутнім в
судовому засіданні, вона не заперечує
проти розгляду справи у відсутності
відповідача за участю його
представників. В задоволенні позову
просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
представлені суду документи та
ухвалюючи рішення у відповідності до
вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що в
позовні вимоги слід задоволити
виходячи з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено
ОСОБА_6, який помер 09.01.2009 р., являвся
чоловіком позивачки та батьком
відповідача, які у відповідності до
вимог ст. 1261 ЦК України являються
спадкоємцями першої черги спадкового
майна, яке належало ОСОБА_6 на момент
смерті, а саме будинку № 10А на вул.
Спортовій у м. Винники, м. Львів та
автомобіля НОМЕР_1. В засіданні також
з’ясовано, що спадкодавець страждав на
ряд тяжких захворювань, зокрема
туберкульоз легень та «Рак»в наслідок
яких йому в 1992 р., шляхом хірургічного
втручання, було повністю видалено
праву легеню та встановлено дренажну
систему. В зв’язку з погіршенням стану
здоров’я в 2004 р. ОСОБА_6 встановлено
першу групу інвалідності. Відповідачу
було відомо про стан здоров’я батька.
Наведені факти в ході судового
розгляду не оспорювались та визнані
сторонами, а тому у відповідності до
вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню.

Основною нормою права на яку
посилається кожна із сторін, мотивуючи
свої вимоги чи заперечення, являється -
п. 5 ст. 1224 ЦК України, згідно з якою за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Із змісту наведеної норм, та з
врахуванням обставин, які сторонами не
оспорюються предметом доказування у
даній справі являється наявність, або
відсутність безпорадного стану
спадкодавця та факт ухилення
відповідача від надання допомоги
померлому.

З дотриманням вимог ст.62 ЦПК України в
судовому засіданні, в якості свідка,
була допитана представник відповідача
ОСОБА_4, яка повідомила, що являється
матір’ю відповідача та першою
дружиною ОСОБА_6 Її шлюб з ОСОБА_6 було
розірвано в 1992 р. після чого син
залишився проживати з нею. В 2000 р. вона
вирішила виїхати на заробітки в Італію.
ОСОБА_6 сказав, що син може проживати з
ним, однак за декілька днів до її
від’їзду пояснив, що не зможи взяти
сина до себе, оскільки його теперішня
дружина ОСОБА_1, проти. Син залишився
проживати у її родичів, а в 2002 р., після
досягнення повноліття, виїхав в Італію
де проживає по теперішній час разом із
нею. В Італії у сина виявили гепатит С
та психічні розлади, з 2009 р. він
перебуває на амбулаторному лікуванні,
періодично лікується стаціонарно. Сину
було відомо про стан здоров’я батька,
але останній ніколи не звертався по
допомогу ні до мене ні до свого сина,
оскільки не був безпорадний. У
відповідача були нормальні відносини з
батьком, однак батько не бажав
проживати разом із сином. В 2008 р. ОСОБА_6
не пустив в своє помешкання сина, який
приїхав з Італії, а в грубій формі
вигнав його, після чого ОСОБА_5 в
наслідок бійки з невідомими особами
потрапив у лікарню. В 2010 р. відповідач
також був у Львові переліз через
огорожу будинку на вул. Спортовій, 10А у
м. Винники де проживає позивачка, яка
побачивши його викликала міліцію.
Зазначила також, що ОСОБА_6 ніколи не
піклувався про свого сина та не
допомагав йому.

Позивач наведені вище покази свідка
категорично заперечила, додатково
пояснила, що в 2008 р. ОСОБА_5 дійсно
приїжджав до них до дому, однак
перебуваючи під огорожею будинку
подзвонив батькові, який через
декілька хвилин вийшов на вулицю, але
сина вже не було, після чого ОСОБА_6
тривалий час шукав його, дзвонив на
мобільний, але син не відповідав.
ОСОБА_5 знайшли в лікарні, куди він
потрапив в наслідок бійки.

Допитані в судовому засіданні свідки:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 дали
аналогічні за своїм змістом покази,
пояснили, що були знайомі із померлим
ОСОБА_6, зустрічали його в середньому
два рази в місяці. Зовні він виглядав
здоровою та активною людиною, хоча всі
свідки повідомили, що їм булу відомо
про наявність у нього важких
захворювань, однак ОСОБА_6 соромився
свого хоробливого стану, не любив про
це говорити. Свідки зазначили, що на їх
думку він не був у безпорадному стані,
оскільки самостійно пересувався та
керував автомобілем. Про свої
відносини із сином ОСОБА_6 також
говорив мало, але наведені свідки
вважають що уних були нормальні
родинні стосунки не зважаючи на окреме
проживання.

Заперечуючи позовні вимоги
представник відповідача посилається
на покази вказаних вище свідків, як на
доказ того, що ОСОБА_6Д не перебував у
безпорадному стані. Також одним з
підтверджень даного факту представник
відповідача вважає лист-відповідь
Державної прикордонної служби України
від 04.12.2009 (а.с. 69-75) про регулярні та
багаторазові виїзди ОСОБА_6 в період з
01.01.2002 р. по 02.10.2008 р. за межі України в
Польщу.

Суд не може погодитись із наведеною
позицію представника відповідача,
оскільки вважає, що ключовими та більш
достовірними, при визначені стану
здоров’я ОСОБА_6, є свідчення свідків
–медичних працівників та наявні в
матеріалах справи документи з
медичними заключеннями та висновками.

Згідно листа голови
втизіоульмонологічної МСЕК № 2 від
20.10.2010 р., № 1291 (а.с. 28) ОСОБА_6 19.06.1992 року
був визнаний інвалідом ІІ групи
загального захворювання, у 2004 році
визнаний інвалідом І групи загального
захворювання, яка у 2007 році була
підтверджена безтерміново, що свідчить
про тяжке захворювання останнього. З 2004
р. ОСОБА_6 потребував постійного
стороннього догляду у зв’язку із
безпорадністю загального стану,
неможливістю забезпечити самостійно
умови свого проживання.

Свідок ОСОБА_15, який являється хірургом
Львівського регіонального
фтизіо-пульмонологічного центру, в
судовому засіданні підтвердив
викладені ним в заяві від 11.04.20011 р. (а.с.
107) свідчення та пояснив, що лікуванням
ОСОБА_6 займався з 1992 р. Після
проведеної операції в 1994 р. і до по день
смерті, а особливо підчас загострень
хвороби, які були систематичними, в
середньому 2-3 рази на місяць, хворий
потребував особливого догляду та
допомоги і не міг справлятись
самостійно, без сторонньої допомоги.

Також важкий стан здоров’я ОСОБА_6 в
судовому засіданні підтвердила свідок
ОСОБА_16, яка працюючи лікарем-хірургом,
суду повідомила, що лікуванням ОСОБА_6
займалась з 1989 по 2008 р. і може з
впевненістю повідомити, що ОСОБА_6
фактично перебував у безпорадному
стані, оскільки обходитись без
сторонньої допомоги він міг максимум
одну добу, зробивше самостійно
необхідне промивання. Однак особисті
промивання були малоефективними і для
повторного їх проведення він
потребував допомоги сторонньої особи.
Також зазначила, що ОСОБА_6 вміло
приховував свій важки стан, завжди
намагався виглядати елегантно та
енергійно, що також неможливо без
сторонньої допомоги, оскільки повністю
одягтись, самостійно він не міг,
будь-які рухи пов’язані з нахилом
тулуба могли спричинити виділення гною
через ротову порожнину.

Вказані свідки-медики також
повідомили, що догляд та піклування за
ОСОБА_6 здійснювала виключно його
дружина ОСОБА_1, яка постійно
знаходилась поруч із ним і лише завдяки
її старанням він тривалий час прожив
при наявності важких захворювань. Вони
також повідомили, що жодного разу не
бачили відповідача ОСОБА_5

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 дали
аналогічні за змістом покази,
повідомили суду, що більше десяти років
тому, познайомились із ОСОБА_6 та його
дружиною ОСОБА_1 в лікарні, де із
аналогічними захворюваннями
перебували їх близькі родичі. Вони дуже
часто зустрічались, оскільки їх
близькі, регулярно перебували на
стаціонарному лікуванні. Також вони
продовжували спілкування і за межами
медичних установ. Зі слів ОСОБА_6 їм
відомо, що із сином у них були погані
відносини, останній не хотів
підтримувати відносини із батьком, а
його приїзди в України
супроводжувались лише бійками та
проблемами Вказані свідки повідомили,
що їх родичі мали аналогічні з ОСОБА_6
захворювання, але меншої складності і
вони впевнено можуть сказати, що без
сторонньої допомоги такі хворі
обійтись не можуть і потребують
постійного стороннього догляду та
піклування. І лише завдяки дружині
ОСОБА_6 тривалий час проживав із
наявними у нього недугами. Їм відомо, що
ОСОБА_6 регулярно відвідував знахарку у
Польщі та стверджував, що це йому
допомагає. ОСОБА_18 додатково зазначила,
що ОСОБА_6 особисто їй казав, що із сином
у нього лише проблеми, він сильно
переживав з приводу того, що по
господарству йому допомагає племінник
дружини, а не рідний син, також
розказував, що син надсилає йому
телефонні повідомлення образливого
змісту.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в судовому
засіданні пояснили, що підтримували
дружні відносини з ОСОБА_6 та
позивачкою приблизно з 1993 р., можуть
повідомити, що ОСОБА_6 дійсно зовні
виглядав здоровою людиною, однак
буваючи часто у нього в помешканні вони
бачили, що без допомоги дружини йому
обходитись було важко.

Свідок ОСОБА_21 суду повідомив, що з 2000 р.
дружив з ОСОБА_6 і неодноразово
розмовляв з ним про його сина. ОСОБА_6
відказував, що син не хоче з ним
спілкуватись, не відповідає на його
телефонні дзвінки, хоча він хотів би,
щоб син проживав разом із ним. Також
свідок підтвердив, що ОСОБА_6 без
сторонньої допомоги було важко. Вони
разом в 2004 р. їздили в Київ, але були там
не більше доби, по дорозі ОСОБА_6
самостійно здійснював собі промивання.
Крім цього йому відомо, що ОСОБА_6 дуже
часто їздив в Польщу до якоїсь
цілительниці, оскільки сподівався, що
вона зможе йому допомогти.

Негативне ставлення відповідача до
свого батька в судовому засіданні
також підтвердив свідок ОСОБА_22, який
являється двоюрідним братом ОСОБА_6 та
підтримував з ним та ОСОБА_1 тісні
стосунки. Він повідомив, що померлий
часто розповідав йому про сина, важко
переживав той факт, що син не хоче з ним
спілкуватись, ніколи не телефонує, на
його дзвінки не відповідає, коли
приїжджав в Україну то завжди
створював якісь проблеми, батькові не
допомагав. Також свідок зазначив, що
позивачка ніколи не заперечувала проти
проживання відповідача разом із
батько, оскільки вони потребували його
допомоги. Крім цього повідомив, що
ОСОБА_6 регулярно їздив в Польщу з метою
лікування у знахарки, він також
неодноразово їздив разом із ним.

Сідок ОСОБА_23 в судовому засіданні
повідомив, що являється племінником
позивачки, а тому часто був у неї в
помешканні, допомагав по господарству,
оскільки в зв’язку із станом здоров’я
ОСОБА_6 не міг виконувати фізичної
роботи та потребував допомоги,
неодноразово бачив, як ОСОБА_1 вдіває та
взуває ОСОБА_6 ОСОБА_6 підтримував з
ним приязні відносини, часто
відказував на сина, він був свідком
того, як ОСОБА_6 телефонував сину, а
останній не відповідав. Зазначив, що
йому відомо, що його батьки, які
перебувають за кордоном матеріально
допомагали родині ОСОБА_6.

Приймаючи рішення по справі, суд
керується також роз`ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними
у Постанові №7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування»і, зокрема, пунктом 6, в
якій зазначено, що « Безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування».

Суд вважає, що наведені вище покази
медичних працівників, які тривалий час
проводили лікуванням ОСОБА_6, а також
покази інших свідків та наявні в
матеріалах справи документи
підтверджують перебування ОСОБА_6 у
безпорадному стані, зумовленому тяжкою
хворобою, оскільки, як з’ясовано в
засіданні він не міг тривалий час
самостійно забезпечувати умови свого
життя та потребував допомоги і догляду
інших осіб. Встановлюючи факт ухилення
відповідача від надання допомоги
батькові, судом враховується його
поведінка, зокрема, щодо відмови в
спілкуванні з батьком, ненадання
жодної допомоги при спільному
проживанні, що випливає із даних в
судовому засіданні показів. Судом
встановлено, що відповідач знав про
стан здоров’я батька, це не
заперечується його представниками, мав
можливість неодноразово відвідувати
Україну, що підтверджується зокрема
інформацією наданої прикордонною
службою України (а.с. 76), але при цьому не
надавав батькові жодної допомоги, не
відвідував його у лікарні, не був
присутній на його похованні. Наведені
факти свідчать про ухилення
відповідача від виконання покладених
на нього ст. 202 СК України обов’язків.

Надані суду документи про стан
здоров’я ОСОБА_5 не даю підстав для
висновку про неможливість надання
допомоги батькові, оскільки згідно з
витягом з історії хвороби № 0115669Т (а.с.
63) ОСОБА_5 з 01.11.1984 р. перебував на обліку
в туберкульозному диспансері лише як
контактний з хворим на туберкульоз,
надані представником відповідача
переклади медичних документів
свідчать про наявність у ОСОБА_5
розладів здоров’я в період з 2009 р.,
тобто вже після смерті батька.

Заслухавши пояснення свідків суд
вважає, що регулярні виїзди ОСОБА_6 за
кордон не можуть свідчити про його
здатність самостійно піклуватись про
себе, оскільки ці поїздки
здійснювались з метою лікування і
тривали близько 12-15 годин, що згідно
показів лікаря ОСОБА_16 було допустимим.

Таким чином, враховуючи вищенаведені
обставини справи, суд приходить до
висновку, що відповідач своїми діями
ухилявся від надання допомоги
спадкодавцеві ОСОБА_6, який через тяжку
хворобу перебував в безпорадному
стані, а тому у відповідності до вимог
п. 5 ст. 1224 ЦК України, підлягає усуненню
від права на спадкування за законом
після смерті ОСОБА_6Д,

Крім цього згідно з вимогами ч. 1 ст. 88
ЦПК України з відповідача в користь
позивачки слід стягнути понесені нею
судові витрати у виді судового збору та
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 11, 15, 1224 ЦК України ст. 202
СК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Усунути ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 від права
на спадкування за законом, після
смерті ОСОБА_6, який помер 09.01.2009 р.
спадкового майна у виді: будинку за
адресою: м. Львів - Винники, вул.
Спортова, 10А та автомобіля НОМЕР_1

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1
понесені нею судові витрати в розмірі
45,50 грн.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга в строки і порядок
передбачені ч.1 ст. 294 ЦПК України до
апеляційного суду Львівської області
через місцевий суд.

Суддя:

Жовнір Г.Б