Ц.с. № 2-1039/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.11.2011 Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кравченко М.В.

при секретарі Радченко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування шкоди, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просив зобовязати її за власний рахунок знести підпірну стіну, що розташована на земельній ділянці № 4 на території дачного кооперативу Сокіл(землі садівничого товариства Озерне) (Київська обл., Обухівський р-н, смт Козин) та зрівняти території вказаної ділянки до її первинного стану, стягнути майнову шкоду у виді вартості ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести для усунення пошкоджень огорожі в розмірі 2770,80 грн., стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилається на те, що сторони є власниками суміжних земельних ділянок, самочинно збудована ОСОБА_2 підпірна стіна перешкоджає йому користуватись власною ділянкою.

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, в якій з врахуванням уточнень просила зобовязати ОСОБА_1 звільнити частину її земельної ділянки №4 від незаконно збудованої огорожі, звільнити частину її земельної ділянки №1 від незаконно збудованої споруди сторожа та перенести її на відстань не менше 1 метра від її земельної ділянки, а також стягнути з нього 1700 грн. моральної шкоди за спричиненні їй моральні страждання. Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилається на те, що сторони є власниками суміжних земельних ділянок, ОСОБА_1 на частині її земельної ділянки №4 побудував паркан, на частині земельної ділянки №1 будинок охорони, чим порушує її право на користування землею.

Ухвалою від 11.08.2011 року вказані позови були обєднані в одне провадження.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 підтримав повністю, проти позову ОСОБА_2 заперечив повністю, посилаючись на те, що остання без погодження із суміжним землевласником збудувала підпірну стіну, шляхом насипу грунту значно підняла рівень своє ділянки, внаслідок чого є загрози зсувів та чиняться перешкоди у належному використанні ОСОБА_1 власної земельної ділянки.

ОСОБА_2 свій позов підтримала повністю, проти позову ОСОБА_1 заперечила повністю, посилаючись на те, що між ними з відповідачем виникли неприязні стосунки, щодо користування суміжними земельними ділянками, відповідач самовільно захопив частину її земельних ділянок, розмістив там свої обєкти, чим завдає їй моральних страждань, порушує нормальний ритм життя.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 позов ОСОБА_2 підтримав повністю, проти позову ОСОБА_1 заперечив повністю, посилаючись на аналогічні обставини.

Представник третьої особи садівничого товариства Озернев судове засідання не зявився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв, клопотань чи заперечень суду не подав.

Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 такими, що підлягають частковому задоволенню, а позов ОСОБА_1 таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони користуються суміжними земельними ділянками в смт Козин Обухівського району Київської області, що сторонами визнається та узгоджується із матеріалами справи, зокрема із схемами місце розташування земельних ділянок та розташованих на них будівель і споруд, актами встановлення меж земельної ділянки на місцевості, довідками управління земельних ресурсів, технічною документацією по земельно-кадастровій інвентаризації та узгодженню зовнішніх меж земельної ділянки тощо.

Так, ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 18.12.2000 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу належить земельна ділянка площею 0,113 га, розташована на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області (земельна ділянка № 1).

ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 18.12.2000 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу належить земельна ділянка площею 0,12 га, розташована на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області (земельна ділянка № 2).

ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 03.05.1995 року, виданого на підставі рішення виконкому Козинської селищної ради належить земельна ділянка площею 0,131 га, розташована по вул.Старокиївській смт.Козин Обухівського району Київської області (земельна ділянка № 4).

ОСОБА_1 відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 26.11.1997 року, виданого на підставі рішення Козинської селищної ради належить земельна ділянка площею 0,072 га, розташована на території в с/т Озерне(земельна ділянка № 3).

Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно п.п. „а,б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правомірність набуття права власності сторін на вказані земельні ділянки у встановленому законом порядку не оспорювалась, відносно земельних ділянок видані державні акти, тому при вирішенні цього спору суд вважає сторони належними власниками відповідних земельних ділянок.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянко, і відшкодування завданих збитків.

Проведеною Київським НДІСЕ в межах цієї справи судовою будівельно-технічною експертизою (висновок №11751/11752 від 23.10.2009 року) встановлено, що зведення будівель та споруд на земельних ділянках №3 та №4, які належать відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і розташовані в садівничому товаристві Озернебез попередньо розробленої, затвердженої та узгодженої з відповідними установами та зацікавленими особами проектної документації, а також без отримання дозволу на виконання будівельних робіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів, зокрема ст.24 Закону України Про планування і забудову територій, зведення будинку охорони на земельній ділянці №3 частина якого фактично розташована на сусідній ділянці №1, не відповідає вимогам ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень.

Згідно п.6 вказаного вище висновку фактично лінійний розмір фасадної межі земельної ділянки №3 становить 31,85 м, що на 0,32 м більше ніж розмір межі зазначеній в державному акті на право власності, що свідчить про перенесення межі (меж) в бік земельної ділянки (ділянок), що належать ОСОБА_2. Однак чи відповідають (співпадають) лінійні розміри земельної ділянки №3 лінійним розмірам в натурі, не вбачається можливим, оскільки приватизована земельна ділянка поєднана з земельною ділянкою, яка надана в оренду.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 частково зайняв належну ОСОБА_2 земельну ділянку шляхом зведення будівель і фактично користується частиною спірної ділянки, що підтверджується матеріалами справи.

Посилання представника ОСОБА_1 на необґрунтованість висновків експертизи суд не приймає до уваги, оскільки вони всупереч вимогам ст.ст. 10,11,60 ЦПК України належно не доведені, тому при вирішенні справи суд покладає в основу рішення саме висновок проведеної в межах цієї цивільної справи судової будівельно-технічної експертизи.

ОСОБА_1 09.06.2010 року отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджується свідоцтвом, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Збудований ОСОБА_1 будинок охорони не відповідає державним будівельним нормам, а саме розміщений на відстані менше 1 метра від земельної ділянки ОСОБА_2, що підтверджується листом інспекції архбудконтролю, приписом інспекції ДАБК.

Порушення санітарно-епідеміологічних норм з боку ОСОБА_1 неодноразово встановлювалось санепідемстанцією, що підтверджується листами, постановами та протоколами Обухівської райСЕС.

Аналогічні висновки також викладені в акті земельної комісії Козинської селищної ради від 23.11.2007 року.

Місцерозташування будівель і споруд на території належних сторонам земельних ділянок зафіксовано наявними у справі фото таблицями, висновком відповідності зовнішніх меж та площі земельної ділянки.

ОСОБА_2 заперечує проти користування ОСОБА_1 частини належної їй земельної ділянки, з матеріалів справи вбачається відсутність погоджень або дозволів власника земельної ділянки на забудову і користування ділянкою відповідачем, між сторонами не укладались сервітут чи інші цивільно-правові угоди, які б надавали право відповідачеві користування чужою земельною ділянкою, таким чином суд вважає, що ОСОБА_1 здійснюються перешкоди у користуванні і володінні ОСОБА_2 власною земельною ділянкою.

Згідно ч.4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за собою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.2 ст.95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Оскільки відповідачем самовільно без належних правових підстав зайнято частину належних позивачеві на праві власності земельних ділянок, таке порушення прав позивача слід усунути шляхом покладення на відповідача в судовому порядку звільнити таку частину ділянок до меж, передбачених державними актами, виданими на імя позивача.

Також факт порушення прав ОСОБА_2 як землевласника узгоджується із положеннями статуту Садівницького товариства Озерне, копія якого є в матеріалах справи.

Оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про зобовязання звільнити частину належної їй земельної ділянки №4 від збудованої огорожі не підлягають задоволенню, оскільки конкретно на місцевості не визначено з якого саме боку та в якому розмірі мають місце вказані порушення. При цьому її посилання позивачки на акти фактичного знаходження меж земельної ділянки, виносу меж земельної ділянки на місцевість не можуть бути прийняті судом до уваги за змістом та часом складення, тому суд вважає, що належних і допустимих доказів таких обставин ОСОБА_2 не надано.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про звільнення частини земельної ділянки №1 від незаконного збудованої споруди сторожа та перенесення вказаної споруди на відстань не менш 1 метра від її земельної ділянки, то вказані вимоги підлягають частковому задоволенню, так як в судовому засіданні достовірно встановлено, що частина будинку охорони знаходиться на земельній ділянці позивачки, а тому відповідача слід зобовязати звільнити вказану земельну ділянку, тобто відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав. При цьому суд, з врахуванням специфіки та можливостей звільнення земельної ділянки від споруд не вбачає підстав для зобовязання переносити її не менш ніж за 1 метр від земельної ділянки позивачки.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 суд приймає до уваги наступне.

Обгрунтовуючи власний позов ОСОБА_1 посилається на складений Київським НДІСЕ висновок судової будівельно-технічної експертизи № 108 від 25.07.2006 року.

Суду надано лише незавірену ксерокопію вказаного висновку.

Вказана експертиза проводилась за постановою слідчого СВ Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області в межах розслідування кримінальної справи. При цьому процесуального рішення на наслідками розслідування цієї кримінальної справи, з якого б вбачалось визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні будь-яких протиправних діянь по відношенню до ОСОБА_1 судом або органом слідства не приймалось, тому підстав для застосування положень ст. 61 ЦПК України при розгляді позову ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства не вбачається.

Також судом приймається до уваги, що відповідно до чинної постанови Обухівського районного суду Київської області від 14.08.2007 року постанова про порушення вказаної кримінальної справи була скасована, відмовлено у порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України, а відтак вказаний висновок експертизи не може слугувати допустимим доказом.

Судом встановлено, що в межах власної земельної ділянки ОСОБА_2 побудувала підпірну стіну, що підтверджується кошторисами, листами різних органів влади та іншими доказами.

Відповідно до попереднього висновку про вплив навантажень на конструкцію, виконаного спеціалістом ОСОБА_5, існуюча споруда (зведена ОСОБА_2 підпірна стіна) достатньо надійна і не створює загрози для життя з будь-якого боку. Вказаний висновок не спростований висновком проведеної справі судової будівельно-технічної експертизи, яка також встановила, що пошкоджень та руйнувань підпірної стіни не виявлено.

Конструкція підпірної стіни відповідає державним будівельним нормам, що підтверджується листом інспекції архбудконтролю.

Доводи про можливість зсувів чи іншого впливу на земельну ділянку ОСОБА_1 належно не доведені, не узгоджуються із будь-яким наявним у справі доказом.

Підпірна стіна ОСОБА_2 збудована самовільно, проектно-дозвільна документація на цю споруду не розроблялась і відсутня, що підтверджується матеріалами справи, зокрема листами прокуратури, інспекції архбудконтролю, приписом, а також фактично визнається сторонами.

Згідно ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

ОСОБА_1 не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування, отже не є належним позивачем за спором, що вирішується в порядку ст.376 ЦК України.

Порушень особистих прав свобод чи охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 внаслідок самочинного будівництва ОСОБА_2 підпірної стіни на власній земельній ділянці, судом не встановлено.

Суд вважає безпідставними вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, оскільки факт спричинення ОСОБА_2 такої шкоди не доведено, а доводи про те, що така шкода полягає у фінансових затратах ОСОБА_1 на виконання певних будівельних робіт у майбутньому не може бути взята судом до уваги, оскільки на час вирішення справи такі роботи фактично не проводились, тому шкода не заподіяна, а витрати ОСОБА_1 не понесені.

Враховуючи викладене підстав для судового захисту прав або інтересів ОСОБА_1 з фактичних обставин справи суд не вбачає.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не доведений належними і допустимими доказами, а тому не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи позов ОСОБА_2 в частині відшкодування шкоди суд враховує наступне.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи положення ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд вважає доведеним факт спричинення ОСОБА_2 моральної шкоди, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 по самовільному зайняттю належної їй земельної ділянки завдано їй моральних страждань, змінено звичний спосіб життя. Виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди на рівні 1000 грн.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню лише частково в межах доведених обставин, а позов ОСОБА_1 належно не доведений, тому не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 209, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 78, 81, 116, 118, 125, 126, 152, 153 ЗК України, ст.ст. 204, 319, 321, 373, 386, 387, 391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування шкоди відмовити повністю.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками, що належать ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданих 18 грудня 2000 року Козинською селищною радою, і знаходяться за адресою: Київська область, Обухівський район, селище Козин, садівниче товариство Озерне, шляхом звільнення цих ділянок від частини належного ОСОБА_1 будинку охорони.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_6

Рішення не вступило в законну силу.

Оригінал рішення знаходиться в Обухівському районному суді

Київської області в матеріалах цивільної справи № 2-1039-11.

З оригіналом згідно.

Суддя:

Секретар: