справа № 2-2912/11
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Рішення

Іменем України

11 листопада 2011 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

за участю:

позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні і вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

встановив:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом, який уточнив 07.11.2011, про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку по заробітній платі і вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом відповідача від 31.03.2011 № 56 його звільнено з роботи по пункту 1 статі 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) за угодою сторін. На неодноразові звернення в усній та письмовій формі до адміністрації підприємства повернути трудову книжку та провести остаточний розрахунок по заробітній платі, отримував лише відмови. 30.05.2011 звернувся до Прокуратури Ленінського району м.Миколаєва для захисту свого права, однак відповіді на своє звернення не отримав. Через відсутність трудової книжки не міг працевлаштуватися чи стати на облік до державної служби зайнятості, а тому був позбавлений будь-яких засобів для власного існування і забезпечення сімї, що завдало йому моральних страждань. У звязку із цим, просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5967,36 грн., середній заробіток за весь час затримки у виплаті заробітної плати у сумі 6236.16 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував на підставах, наведених у письмових запереченнях.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг» від 31.03.2011 № 56 позивача звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін. Із наказом позивач ознайомився у цей же день, про що свідчить його особистий підпис на наказі та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

Позивач працював на посаді менеджера по збуту з 01.10.2010 в Миколаївському представництві відповідача. Юридична адреса відповідача: АДРЕСА_1, а фактична адреса: м.Дніпропетровськ, вул. Собинова, 1.

У судовому засіданні позивач пояснив, що у день звільнення з ним не був проведений остаточний розрахунок по заробітній платі та не видано трудову книжку, що є грубим порушенням його конституційних прав та призвело до моральних страждань.

Із довідки про доходи, наданої представником відповідача в попередньому судовому засіданні, та розрахункової відомості № 9 по заробітній платі за березень 2011 року вбачається, що заробітна плата позивача за березень 2011 року склала 1193,05 грн.

Випискою по особовому рахунку позивача вбачається, що 18.03.2011 на рахунок в уповноважений банку відповідач перерахував заробітну плату позивача за першу половину місяця в сумі 500,00 грн., яка зарахована на його картковий рахунок 21.03.2011. Залишок заробітної плати відповідач перерахував на рахунок банку лише 16.09.2011, що представник відповідача підтвердив платіжним дорученням від 16.09.2011 № 3921, а на картковий рахунок позивача кошти були зараховані 19.09.2011.

Як пояснив представник відповідача, залишок заробітної плати за другу половину місяця було запропоновано позивачу отримати готівкою в касі Миколаївського представництва в день звільнення, від чого він відмовився. На картковий рахунок кошти не перераховувалися, оскільки, у такий спосіб неможливо вчасно провести остаточний розрахунок в день звільнення.

Однак, доводи представника відповідача спростовуються доказами, що є в матеріалах справи та поясненнями сторін.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звільнився 31.03.2011, заяву про звільнення подав 25.03.2011, на якій директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг» ОСОБА_5, який знаходиться за місцезнаходженням юридичної особи (м.Дніпропертровськ) проставив резолюцію: «В приказ. Уволить с 31.03.2011». Таким чином, з 25.03.2011 по 31.03.2011 відповідач мав достатньо часу для перерахування залишку заробітної плати позивачу за другу половину місяця. Проте, остаточний розрахунок проведено лише після попереднього судового засідання, яке відбулося 12.09.2011, за участю сторін. Обґрунтованих пояснень щодо причин не перерахування заробітної плати до звернення позивача в суд представник відповідача надати не зміг.

За таких обставин суд приходить до висновку, що право позивача на вчасне отримання остаточного розрахунку при звільнені порушено з вини відповідача.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно статті 117 наведеного Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплати всіх сум, що належать йому, а у разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Оскільки, судом встановлено порушення прав позивача на своєчасне отримання розрахунку при звільненні та доведено вину відповідача, відповідно на останнього повинна бути покладена відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Із довідки про доходи позивача вбачається, що його нарахована заробітна плата за два останніх місяці роботи лютий і березень 2011 року разом склала 2348,05 грн. (1155,00 грн. + 1193,05 грн.). Отже, середньоденний заробіток складає - 55,90 грн. (із розрахунку 21 р.дн.).

Згідно із нормами тривалості робочого часу на 2011 рік із 31.03.2011 по 19.09.2011 кількість робочих днів становить 116. Отже, відповідно до статті 117 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 6484,44 грн., з подальшим утриманням обовязкових платежів.

Доводи представника позивача щодо перерахування підприємством позивачу заробітної плати 16.09.2011, а не 19.09.2011 суд не приймає до уваги, оскільки фактичне поповнення карткового рахунку позивача здійснено 19.09.2011, що підтверджується випискою з особового рахунку.

Розрахунок середнього заробітку, який здійснено позивачем, суд не приймає до уваги оскільки для розрахунку позивач застосував розмір заробітної плати, який ним отримано на руки, а не нараховану заробітну плату, як передбачено законодавством.

Враховуючи грубе порушення відповідачем вимог статті 116 КЗпП України, яке виявилося в проведенні остаточного розрахунку лише після звернення позивача до суду та проведення попереднього судового засідання і невизнання порушення представником відповідача у подальшому під час розгляду справи, суд не вбачає підстав для зменшення розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача.

Щодо несвоєчасного повернення трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, (далі Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 4.2 наведеної Інструкції передбачено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

У судовому засіданні позивач пояснив, що у день звільнення він звернувся до начальника відділу продаж ОСОБА_6 з проханням видати трудову книжку і провести з ним повний розрахунок по заробітній платі. Однак, йому було відмовлено із вказівкою спочатку передати обсяг роботи. З аналогічним проханням позивач звертався до ОСОБА_6 наступного робочого дня - 01.04.2011 та після вихідних 04.04.2011.

Допитана у якості свідка ОСОБА_6 повідомила, що 31.03.2011 особисто намагалася вручити позивачу трудову книжку та просила розписатися в розписці про її отримання, журналі та картці обліку, але той відмовився. Після цього, отримавши консультацію з центрального офісу як діяти у такому випадку, за її участю та участю начальника відділу логістики ОСОБА_7 і завідуючого складом ОСОБА_8 31.03.2011 було складено акт про відмову ОСОБА_3 від отримання трудової книжки.

Зі слів позивача даний акт не відповідає дійсності, оскільки підпис ОСОБА_8 підроблений. Про те, що ніяких актів відносно позивача ОСОБА_8 не підписував він повідомив йому особисто. Для підтвердження цих обставин за заявою позивача ОСОБА_8 викликався в суд у якості свідка, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки, але в судове засідання він не зявився.

Із змісту акту вбачається, що ним засвідчено факт відмови позивача від отримання трудової книжки, але відсутній запис про надання акту для ознайомлення позивачу.

Зі слів свідка ОСОБА_6 позивачу неодноразово надсилалися повідомлення на домашню адресу про необхідність отримати трудову книжку, але повідомлення про вручення поштового відправлення поштовим відділенням не поверталися.

У підтвердження наведеного представник відповідача надав опис та чек про направлення 05.07.2011 цінного листа за № 250. Проте, із відповіді Миколаївської дирекції поштамт-центр поштового звязку № 1 від 28.10.2011 № 19/28-л вбачається, що цінний лист був направлений на адресу отримувача: вулиця Космонавтів, 8, м.Миколаїв на імя ОСОБА_3 і повернуто у звязку із закінченням терміну зберігання.

Як пояснив позивач, він проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому про надходження листа йому не відомо.

Щодо чеку поштового відділення від 06.06.2011, яким підтверджується направлення цінного листа на адресу: пр.Жовтневий, 316, м.Миколаїв, суд не приймає його до уваги, оскільки в ньому не вказано конкретної адреси, а саме номеру квартири, та прізвища особи, якій направлявся цінний лист.

Щодо направлення трудової книжки курєрською поштою, що відповідач здійснив 25.08.2011 та вбачається із накладної курєрської пошти, свідок ОСОБА_6 повідомила, що їй лише відомо, що курєр звязувався по мобільному телефону з позивачем про отримання трудової книжки, але останній повідомив що перебуває на Західній Україні.

Представник відповідача також пояснив, що 14 та 20 квітня 2011 року ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які були допитані у якості свідків, виїзджали на адреси проживання, які були вказані позивачем в особовій картці, для вручення трудової книжки, але безрезультатно.

Із пояснень свідків, за адресою: АДРЕСА_2, двері їм ніхто не відкрив лише жіночий голос повідомив, що ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає. За іншою адресою, також позивача не застали.

Як пояснив представник відповідача виїзд за місцем проживання позивача було здійснено оскільки законодавством не передбачено направлення трудової книжки поштою за відсутності письмової заяви працівника.

У ході судового розгляду справи встановлено, що причиною в затримці остаточного розрахунку при звільненні і видачі трудової книжки були нібито безпідставно отримані в представництві ним кошти. Представник відповідача пояснив, що йому відомо лише про якусь заборгованість позивача перед підприємством.

Оцінивши докази, які є в матеріалах справи, та враховуючи: що у день звільнення позивачу було надано копію наказу про звільнення, від ознайомлення з яким він не відмовлявся; підставою звільнення, є угода сторін, а ініціатором звільнення позивач; звернення 19.05.2011 із заявою про видачу трудової книжки та проведення розрахунку безпосередньо до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг» ОСОБА_5 та 30.05.2011 із скаргою до Прокуратури Ленінського району м.Миколаєва; розбіжностями в поясненнях представника відповідача щодо зберігання і вручення трудових книжок працівникам при звільнені, які не відповідають викладеному в акті про відмову в отриманні трудової книжки від 31.03.2011 та показанням свідка ОСОБА_6, на яку покладено виконання функції керівника Миколаївського представництва відповідача; відсутністю доказів про ознайомлення позивача з актом про відмову в отриманні трудової книжки, а також доказів про направлення повідомлення позивачу про необхідність отримати трудову книжку відразу після звільнення або надати письмовий дозвіл на її направлення поштою, суд приходить до висновку, що мав місце факт затримки у видачі трудової книжки з вини відповідача.

Доводи представника відповідача про відвідування свідками позивача за місцем проживання, суд вважає безпідставними, оскільки повернення трудової книжки у такий спосіб не відповідає порядку повернення трудових книжок звільненим працівникам, встановленому законодавством, крім того, позивача відповідач не попереджав про необхідність бути дома 14.04.2011 та 20.04.2011.

За таких обставин, суд приходить до висновку про порушення відповідачем вимог частини першої статті 47 КЗпП України.

Водночас, суд не погоджується із доводами позивача про стягнення з відповідача, крім середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки один вид розрахунку поглинає інший, так як проводиться за один і той самий період, а тому задоволення позову у спосіб вказаний позивачем призведе до виплати середнього заробітку в подвійному розмірі.

Враховуючи, що суд задовольнив позов в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку в проведенні остаточного розрахунку при звільненні, період затримки якої перевищує період затримки повернення трудової книжки на сім днів, в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно відмовити.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки в ході судового розгляду доведено вину відповідача в порушенні прав позивача на отримання своєчасного розрахунку при звільненні та трудової книжки, а також те, що через відсутність трудової книжки позивач був позбавлений можливості офіційно працевлаштуватися чи стати на облік в державну службу зайнятості та отримувати допомогу по безробіттю, внаслідок чого не міг матеріально забезпечити потреби сімї, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди.

Водночас, враховуючи розяснення надані у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо засад розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру моральної шкоди, суд вважає достатнім розміром відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн.

Відповідно до статті 88 ЦПК України та статті 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 376,40 грн. (188,20 грн. х 2)

На підставі наведеного та керуючись статтями 10, 11, 60, 62, 88, 212 - 214 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені та вимушеного прогулу з 31.03.2011 по 19.09.2011 в сумі 6484,44 грн. (шість тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні 44 коп.), з подальшим утриманням обовязкових платежів, та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг» на користь держави судовий збір у розмірі 376,40 грн. (триста сімдесят шість гривень 40 коп.).

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Коваленко