Справа № 2-192/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2011 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого –судді
Черновського Г.В.

при секретарі –Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2008 року позивач
ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська з
вищезазначеним позовом, в якому
просила суд: визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, розташованим за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського,
буд.№19/21, кВ.№18.

28 лютого 2008 року заочним
рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська позов ОСОБА_1 було
задоволено.

08,12,15 травня 2008 року до суду
надійшли заяви відповідача про
перегляд вищезазначеного заочного
рішення, в обґрунтування яких
відповідач посилався на порушення його
права надати заперечення на позов,
оскільки про день та час розгляду
справи його не було належним чином
повідомлено, а копію заочного рішення
по даній справі він отримав лише 08
травня 2008 року.

17 червня 2008 року ухвалою
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська заочне рішення по
вищезазначеній справі від 28 лютого 2008
року було скасовано та призначено
справу на новий розгляд.

07 жовтня 2008 року ухвалою
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська провадження по даній
справі було зупинено на підставі п.4 ч.1
ст.201 ЦПК України до остаточного
вирішення цивільної справи №2-707/08 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні квартирою, так
як її вирішення могло вплинути на
подальший розгляд даної цивільної
справи.

05 серпня 2011 року провадження
по даній цивільній справі було
відновлено та призначено справу на
новий розгляд, оскільки рішення по
справі №2-3900/11 (№2-707/08) набрало законної
сили.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі, на задоволенні позову
наполягала.

Відповідач та представник відповідача
позовні вимоги не визнали,
заперечували проти його задоволення,
посилаючись на його необґрунтованість.

Вислухавши пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню.

Судом встановлені наступні факти:

24 квітня 1987 року був зареєстрований
шлюб між позивачкою та відповідачем, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу серія ІИ-КИ №376997.

18 грудня 2007 року шлюб був розірваний, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серія 1-Ки №084583.

Під час шлюбу сторонам, як подружжю,
було надано житлове приміщення у
вигляді квартири №18, що розташовано за
адресою: м. Дніпропетровськ,
вул.Дзержинського, буд.№19/21.

Судом встановлено, що спірна квартира,
на момент звернення позивача до суду з
даним позовом, належить позивачці,
відповідачу та їхньому сину ОСОБА_3 на
праві спільної сумісної власності, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло від 17 квітня 2002 p.,
виданого виконкомом Дніпропетровської
міської Ради народних депутатів.

Судом встановлено, що зазначена
квартира є єдиним житлом відповідача, в
якому він постійно та безперервно
мешкає з 1988 року та в якому
зареєстрований.

Судом встановлено, що з 15.07.2007 року
відповідач по справі вимушений для
проживання знімати іншу квартиру,
оскільки позивачка по справі змінила
вхідні двері до квартири №18, що
розташовано за адресою:
м.Дніпропетровськ, вул.Дзержинського,
буд.№19/21.

У зв’язку з цим відповідач звернувся
до суду з позовом про усунення перешкод
у користуванні житловим приміщенням.

15.04.2011 року Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська було ухвалено
рішення по цивільній справі № 2-3900/11,
яким відповідач був вселений до
квартири АДРЕСА_1/21 у м.
Дніпропетровську; ОСОБА_3, ОСОБА_1
зобов'язані були передати ОСОБА_2
комплект ключів від квартири АДРЕСА_1/21
у м.Дніпропетровську.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09.06.2011
року рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 15.04.2011 року було
залишено без змін.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 15.04.2011 року та
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09.06.2011
року було встановлено, що позивачка
15.07.2007 року замінила замки на вхідних
дверях квартири АДРЕСА_1/21 у м.
Дніпропетровську та позбавила ОСОБА_2
можливості користуватись квартирою.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом встановлено, що не
проживання відповідача у спірній
квартирі з 15.07.2007 року було зумовлено
неправомірною поведінкою позивачки і
ця обставина не вимагає додаткових
доказів, оскільки встановлена рішенням
суду, яке набрало законної сили.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 25.01.2011 pоку у
цивільній справі №2-110/11 за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5
про поділ спільного майна, право
спільної сумісної власності на спірну
квартиру було припинено, розмір часток
співвласників у спільній частковій
власності на квартиру визначений як
рівний, по 1/3 частині квартири кожному.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09.06.2011
року рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 19.10.2011 року було
залишено без змін.

Отже, судом встановлено, що з 19.10.2011 року
(дати набрання законної сили рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 25.01.2011 року)
квартира АДРЕСА_1/21 у м.
Дніпропетровську належить позивачці,
відповідачу та ОСОБА_5 на праві
спільної часткової власності.

Відповідно до ст.317 ЦК України: власнику
належать права володіння, користування
та розпорядження.

Статтею 41 Конституції України
встановлено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Аналогічні норми містить і
стаття 321 ЦК України.

Отже, відповідно до норм ст.41
Конституції України та ст.321 ЦК України,
власник не може бути позбавлений права
власності на своє майно, крім випадків,
передбачених цим Законом та іншими
законодавчими актами України.

Судом встановлено, що оскільки
відповідач є співвласником квартири
АДРЕСА_2, то він не може бути
позбавлений права користування цією
квартирою.

Відповідно до ч.1,5 ст.55 Конституції
України, права і свободи людини і
громадянина захищаються судом, кожен
має право будь-якими не забороненими
законом засобами захищати свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних, або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У відповідності до ч.3 ст.10
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене, суд вважає можливим у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням –відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Суддя: