Справа №22-ц-3788/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

21 липня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Волохова Л.А.,

суддів: Олійника В.І., Панасюка С.П.,

при секретарі Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Макарівської селищної рРади Київської області про усунення порушень користування земельною ділянкою, знесення самочинно побудованих будівель та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4Р звернулися до суду з позовом про усунення порушень користування земельною ділянкою, знесення самочинно побудованих будівель та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що ОСОБА_6 відповідно до погосподарської книги для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку було виділено і закріплено в постійне користування земельну ділянку площею 0,258 га. та в 1956 році за заявою ОСОБА_6 виконавчим комітетом Макарівської селищної Ради ОСОБА_3 був наданий дозвіл на будівництво житлового будинку на території її присадибної ділянки, під який виділили 0,05 га. Зазначали, що згідно з генеральним планом забудови смт.Макарів, затвердженого Макарівською селищною Радою від 25 травня 1957 року, ОСОБА_3 виділена для обслуговування житлового будинку земельна ділянка площею 0,258 га. і суміжним землекористувачем від 1962 року є відповідачка по справі ОСОБА_7

Також посилалися на те, що між ними та відповідачкою ОСОБА_7, як суміжними землекористувачами, існує спір, який вирішувався як селищною Радою, так і Фастівським районним судом 26 вересня 1996 року.

Крім того, відповідно до рішення Макарівської селищної Ради від 14 травня 2009 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для безоплатної передачі земельної ділянки у власність для особистого житлового будівництва площею 0,15 га. за адресою: смт. Макарів, вул. Набережна, 47, а позивачу ОСОБА_4 на підставі рішення селищної Ради від 9 вересня 2010 року земельна ділянка площею 0,10 га. для особистого житлового будівництва по вулиці Набережній, 47 в смт. Макарів і дані земельні ділянки відповідають площі земельної ділянки, яка належала ОСОБА_6 Відповідачка приватизувала свою земельну ділянку з врахуванням самозахвату їх земельних ділянок. Згідно відповіді селищної Ради за №830 від 11 жовтня 2010 року ОСОБА_5 надано дозвіл на погодження меж земельної ділянки в смт. Макарів по вулиці Набережній, 43 без їх згоди.

У зв'язку з викладеними обставинами позивачі просили усунути порушення їх прав користування земельною ділянкою з боку ОСОБА_5, а саме, зобов'язати ОСОБА_5 знести самочинно побудовані вбиральню, сарай та погріб, які знаходяться на їх земельних ділянках та відновити межові знаки відповідно до генерального плану забудови. Також просили скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_5 за адресою: ОСОБА_7, вул. Набережна, 43.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 лютого 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником будинку №35 по вулиці Набережній в смт.Макарів на підставі свідоцтва про право власності від 20 березня 1959 року, а позивач ОСОБА_4 - власником будинку №35-а по вулиці Набережній в смт.Макарів на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 грудня 1952 року. Відповідачка ОСОБА_5 є власником будинку №43 по вулиці Набережній в смт.Макарів на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15 листопада 2008 року і сторони є суміжними землекористувачами.

Рішенням Фастівського районного суду Київської області від 26 вересня 1996 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в суміжному землекористуванні ОСОБА_3Ф в позові було відмовлено з посиланням на те, що позивач в судовому засіданні не підтвердив відповідними правовстановлюючими документами надання, розмір та право користування ним земельною ділянкою.

Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної Ради №235 від 14 грудня 2000 року вирішувалось спірне питання з приводу суміжного землекористування між сторонами і цим же рішенням було закріплено право постійного користування земельними ділянками за ОСОБА_3 площею 0,23 га. по вулиці Набережній, 45 в смт. Макарі та за ОСОБА_7 площею 0,16 га. по вулиці Набережній, 43 в смт. Макарів.

Рішенням Макарівської селищної ради №672-38-У від 14 травня 2009 року позивачу ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення документації для безоплатної передачі земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га. по вулиці Набережній, 45 в смт. Макарів, а рішенням Макарівської селищної ради №919-54-У від 9 вересня 2010 року позивачу ОСОБА_4 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для безоплатної передачі земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га. по вулиці Набережна, 47 в смт.Макарів.

Судом також встановлено, що Макарівською селищною Радою було вирішено питання суміжного користування між сторонами, про що прийнято рішення №687-39-У від 4 червня 2009 року та надано дозвіл відповідачці ОСОБА_5 на приватизацію земельної ділянки в смт. Макарів по вулиці Набережній, 43 без погодження зовнішньої межі земельної ділянки із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і вказане рішення позивачами в передбаченому законом порядку не оспорено.

В подальшому рішенням Макарівської селищної ради №698-40-У від 9 липня 2009 року відповідачці ОСОБА_5 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд по вул. Набережній, 43 в смт.Макарів та дану земельну ділянку передано безкоштовно у приватну власність, а 23 листопада 2009 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №894726.

Наведені обставини сторонами були визнані і відповідно до вимог ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Судом першої інстанції правильно встановлено безпідставність вимог позивача щодо зобовязання відповідачки знести споруди як самочинно побудовані, оскільки будь-яких доказів про те, що спірні споруди є самочинними та підлягають знесенню, позивачами не надано.

Колегія суддів погоджується з відмовою судом першої інстанції у задоволенні вимоги позивачів про визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку в смт.Макарів по вулиці Набережній, 43, який виданий на ім'я відповідачки, оскільки позивачами не було доведено, що оспорюваний ними Державний акт виданий з порушенням вимог закону та порушує право позивачів.

Суд першої інстанції вірно вважав безпідставними вимоги позивачів щодо відновлення межових знаків відповідно до генерального плану забудови, так як ними не доведено тих обставин, що саме в таких розмірах, межах та конфігураціях кожному з них у передбаченому законом порядку була надана в користування земельна ділянка. При цьому спір між сторонами неодноразово вирішувався органом місцевого самоврядування і Макарівською селищною Радою було вирішено питання суміжного землекористування між сторонами, про що було прийнято рішення №687-39-У від 4 червня 2009 року і надано дозвіл відповідачці ОСОБА_5 на приватизацію земельної ділянки в смт.Макарів по вулиці Набережній, 43 без погодження зовнішньої межі земельної ділянки з позивачами і вказане рішення останніми в передбаченому законом порядку не оспорено.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необхідності відмови ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_5 та Макарівської селищної ради Київської області про усунення порушень користування земельною ділянкою, знесення самочинно побудованих будівель та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 8 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: ОСОБА_8
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_9