Справа № 2-2383/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 листопада 2011 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бондар Я.М.,

при секретарі - Джемерчук О.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4, в тому числі в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, в тому числі і як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися із даним позовом до суду, на обґрунтування якого зазначили, що 27.04.2011 року відповідно до рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради №207 про надання житлового приміщення, яке звільнилося у будинку державного житлового фонду для повторного заселення позивачу ОСОБА_3 із членами його сімї, іншими позивачами у справі, було надане житлове приміщення, яке складається з двокімнатної квартири, загальною площею 44.8 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке у подальшому було приватизоване. Проте, позивачі фактично позбавленні права користування даним приміщенням, оскільки в даній квартирі самоправно вселилася та проживає стороння особа відповідачка по справі - ОСОБА_6 Тому позивачі звернулися із даним позовом, у якому просять усунути перешкоди, які чинить їм відповідачка, позбавити її права на користування житлом у даній квартирі та виселити її без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав.

Відповідачка та її представник проти позову заперечили, просили відмовити посилаючись на те, що позивач отримав дану квартиру за ордером неправомірно, оскільки вона на той час була не вільна. В даній квартирі відповідачка оселилася у лютому 2009 року з дозволу своєї тітки ОСОБА_7. Вона не зареєструвала її у квартирі оскільки відповідачка вважала це аморальним, крім того у квартирі була зареєстрована онука ОСОБА_8, яка згодом була взята під варту та померла у місцях позбавлення волі. Належну їй на праві приватної власності квартиру по вул. Балакіна 19/14 у м. Кривому Розі відповідачка подарувала сину ОСОБА_9 у 2011 році, оскільки той женився, а сама вона жила у тітчиній квартирі по вул. Співдружності 50/15 у м. Кривому Розі.

В судовому засіданні були допитані свідки, вивчені письмові докази, подані сторонами та витребувані судом за клопотанням представника позивача.

Суд оцінюючи, відповідно до ст. 212 ЦПК України всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

Згідно свідоцтва про право власності №С121, виданого управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської Ради згідно розпорядження №С-121 від 02.06.2011 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності позивачам по даній справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_5 (копія на а.с. ). Дане свідоцтво зареєстроване КП ДОР Криворізьке БТІ02.06.2011 року у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 02.06.2011 року.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Доводи відповідачки, що вона має право на проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі- спірна квартира), оскільки вона оселилася там у 2009 році з дозволу та за життя своєї тітки ОСОБА_7 і та неодноразово висловлювала своє бажання залишити їй цю квартиру, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки ОСОБА_7 за свого життя була відповідальним квартиронаймачем і своїм правом на приватизацію даної квартири не скористалася. Отже власником спірної квартири ОСОБА_7 не була і розпоряджатися цим житлом права не мала. Договору піднайму із відповідачкою також укладено не було.

Відповідачка ОСОБА_6 стверджувала також у судовому засіданні, що її тітка ОСОБА_7 мала бажання зареєструвати її свою племінницю у спірній квартирі, але не змогла за станом здоровя та тому, що друга зареєстрована у квартирі родичка ОСОБА_8 перебувала під вартою.

Проте даний довід також не відповідає дійсності, адже як встановлено в судовому засіданні, зокрема з пояснень самої відповідачки на час оселення відповідачки до спірної квартири по момент смерті ОСОБА_7 відповідачка вже була зареєстрована, але за іншою адресою: по вул. Балакіна 19/14 у м. Кривому Розі.

Згідно інформаційної довідки від 08.11.2011 року КП ДОР Криворізьке БТІ, витребуваної судом за клопотанням представника позивача, квартира по вул. Балакіна 19/14 у м. Кривому Розі належить на праві приватної власності відповідачці ОСОБА_6 (а.с. ).

Як пояснив допитаний у судовому засіданні у якості свідка син відповідачки ОСОБА_9 мати подарувала йому дану квартиру 21.07.2011 року, проте він ще не зареєстрував в БТІ своє право власності на дане житло.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір, зокрема щодо відчуження нерухомого майна, який підлягає і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації вважається укладеним з моменту його державної реєстрації.

Таким чином, станом на день розгляду даної справи відповідачка має у власності житло і володіти ним почала з часу відповідної реєстрації його купівлі з 01.03.2005 року (згідно тієї ж копії адресної довідки на а.с. ___).

Дана обставина спростовує також заперечення відповідачки проти позову про те, що вона переїхала до тітки у звязку із неможливістю користуватися іншим житлом.

Згідно до довідки з Адресного бюро м. Кривого Рогу від 29.06.2011 року відповідачка була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2 і знята з реєстрації по цій адресі 27.01.2011 року (а.с. ).

Заперечення відповідачки в тій частині, що її тітка ОСОБА_7, за свого життя не могла дати свою письмову згоду щодо реєстрації відповідачку у спірній квартирі через стан здоровя спростовується показаннями допитаних кожного окремо свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Дані свідки, запрошені самою відповідачкою, кожний окремо пояснили, що тітка відповідачки ОСОБА_7 до смерті зберігала ясний розум, самостійно пересувалася, злегла лише напередодні смерті, і усі свідки добре запамятали, що відповідачка оселилася у спірній квартирі саме у лютому 2009 року, тобто за рік та 11 місяців до смерті тітки. Жодний зі свідків не пояснив, що заважало ОСОБА_7 за свого життя подати документи на приватизацію квартири, або дати згоду на реєстрацію у квартирі своєї племінниці- відповідачки у справі, а тій, відповідно, знятися з реєстраційного обліку у власній квартирі. Зате відповідачка пояснила, що тітка письмової заяви до паспортиста КЖП зі своєю згодою на реєстрацію відповідачки не подавала, відмови відповідно не отримувала. Крім того відповідачка пояснила, що сама вона вже брала участь у приватизації житла квартири по вул. Рязанова у місті Кривому Розі, яку вона продала разом із чоловіком та сином після розірвання свого шлюбу.

Не доведено у судовому засіданні і ствердження відповідачки та її представника про те, що спірна квартира на час видачі ордеру сімї ОСОБА_5 не була вільною, адже у судовому засіданні встановлено, що на момент видачі ордера у спірній квартирі ніхто зареєстрований не був, обидві зареєстровані мешканки - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 були зняті з обліку як померлі.

Ані свідоцтво про право власності на імя позивачів ОСОБА_5, ані дії органу приватизації по видачі даного свідоцтва не визнані на час розгляду даної справи недійсними.

Згідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За правилом, передбаченим статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власниками квартири на даний момент є позивачі по справі, отже відповідно до вказаних норм закону право позивачів на захист їх власності підлягає захисту, відповідачка має бути виселена з належної їм на праві приватної власності квартири без надання іншого жилого приміщення.

Проте інші позовні вимоги з приводу позбавлення права на користування відповідачкою ОСОБА_6 спірною квартирою задоволенню не підлягають, оскільки у судовому засіданні не доведено наявність у неї такого права.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 383, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 7, 8,10, 11, 60, 61, 212- 218, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, в тому числі в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 задовільнити частково.

Виселити ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 на відшкодування судових витрат в сумі 45,50 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлений 21.11.2011 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд.

Суддя Бондар Я.М