справа №2-8508/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2011
року          Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді –Браги А.В.,

при секретарі –Лампіки О.В.,

за участю: позивача – ОСОБА_1,

представника відповідача –ОСОБА_2,

представника відповідача –ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради,
Дніпропетровської міської ради, третя
особа –КП «МБТІ»Дніпропетровської
обласної ради, інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю в
Дніпропетровській області про
визнавання права власності на об’єкти
самочинного будівництва, зобов’язання
вчинення певних дій –

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2011 року до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
звернулась позивач із вищезазначеною
позовною заявою, в обґрунтування якої
послалась на те, що вона є власником
домоволодіння №26 по вул. Городна в м.
Дніпропетровську, в якому в період з 2009
по 2010 роки здійснила прибудову та
надбудову, а саме: прибудову літ.а2-1
–номери приміщень 1-5, надбудову літ. А-1
–номери приміщень 1-6, 1-7, які потребують
введення в експлуатацію. Посилаючись
на зазначені обставини, вказуючи що
зазначені надбудови та прибудови є
придатними для подальшої експлуатації,
про що маються відповідні технічні
висновки, позивач просила суд визнати
за нею право власності на зазначені
об’єкти нерухомого майна та
зобов’язати КП
«ДМБТІ»Дніпропетровської обласної
ради здійснити державну реєстрацію
права власності на вказані об’єкти за
позивачем.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала, наполягала на їх
задоволенні в повному обсязі. При
цьому, позивач пояснила, що до
відповідачів в досудовому порядку вона
не зверталась з приводу визнання та
реєстрації за нею права власності на
спірне нерухоме майно, а його
будівництво здійснив її син.

Відповідачі проти задоволення позову
заперечували, посилаючись на
відсутність підставі для задоволення
позову.

Треті особи в судове засідання не
з’явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у розгляді справи, дослідивши
матеріали цивільної справи, суд
приходить до наступного висновку з
таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачу на праві приватної власності
належить домоволодіння №26 по вул.
Городна в м. Дніпропетровську, що
підтверджується копією свідоцтва про
прийняття спадщини за законом від 28
вересня 2004 року, копією витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 07 вересня 2005 року.

В 2010 році здійснено будівництво
прибудов та надбудов домоволодіння
позивача, в тому числі прибудова літ.
а”-1 та надбудова над літ. А-1, які є
самочинним будівництвом, підлягають
введенню в експлуатацію, про що
свідчить копія технічного паспорту на
садибний (індивідуальний житловий)
будинок №26 по вул. Городна в м.
Дніпропетровську станом на 16 липня 2010
року. При цьому, з пояснень позивача в
судовому засіданні встановлено, що
таке самочинне будівництво здійснено
не позивачем, а її сином та за його кошт.

Згідно наданої позивачем копії заяви,
побудовані прибудови та надбудові в
домоволодінні позивача прав її сусідів
за домоволодінням не порушують.

Окрім того, відповідно до наданого
позивачем висновку за результатами
інженерно-технічного дослідження
прибудови літ. а”-1 до житлового
будинку літ. А-1 та надбудови на
житловим будинком за адресою вул.
Городна, 26 в м. Дніпропетровську від 2010
року стан несучих конструкцій
прибудови літ. а”-1 та надбудови над
будинком літ. А-1 задовільний, надбудова
не впливає на міцність житлового
будинку. Також прибудова літ. а”-1 та
надбудова на будинком літ. А-1 є
придатними для подальшої експлуатації.

Як встановлено в судовому засіданні та
не спростовувалось представниками
сторін, зазначені вище прибудова та
надбудова не введені в експлуатацію,
право власності на них не
зареєстроване за позивачем.

Правовідносини, які виникли між
сторонами у справі, врегульовані
нормами Цивільного кодексу України,
Земельним кодексом України, Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.11 ЦК України
підстава для виникнення цивільних прав
та обов’язків, зокрема, є правочини,
акти цивільного законодавства, органів
влади та місцевого самоврядування.

Згідно з ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ст.376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. На вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Згідно ст.125 ЗК України право власності
на земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх
обтяжень»обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним особам, зокрема право
користування, оренди земельної
ділянки.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених вище норм
законодавства, суд приходить до
висновку, що спірне нерухоме майно,
право власності на яке просить визнати
за собою позивач, є самочинним
будівництвом, а отже право власності на
таке майно не набувається особою, яка
його збудувала.

В той же час, за змістом наведених вище
норм законодавства право власності на
таке нерухоме майно може бути визнано
судом за особою, яка здійснила таке
самочинне будівництво, у випадку
відведення такій особі земельної
ділянки у встановленому порядку під
уже збудоване нерухоме майно при
відсутності порушень прав інших осіб
зазначеним майном.

Або ж право власності на самочинне
будівництво може бути визнано судом за
власником (користувачем) земельної
ділянки, на якій збудоване таке
нерухоме майно, також за відсутності
порушень прав інших осіб.

Наявність в особи права власності чи
користування земельною ділянкою за
змістом ст.125 ЗК України, ст.4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень»повинно підтверджуватись
відповідним документом щодо
реєстрації таких прав за певною особою.
Саме такий документ і є допустимим
доказом наявності права власності чи
користування земельною ділянкою в
розумінні ст.59 ч.2 ЦПК України.
Зазначений документ позивачем надано
суду не було.

При цьому суд не приймає до уваги як
належні та допустимі докази надану
позивачем копію договору на право
будівництва та безстрокового
користування земельною ділянкою від 02
квітня 1954 року та копію листа ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
від 19 серпня 2010 року. Підставою для
такої оцінки доказів є те, що
зазначений договір про безстрокове
користування земельною ділянкою
оформлено на батька позивача, як
користувача земельною ділянкою, а лист
ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська не є допустимим
доказом в розумінні наведених вище
положень ст.125 ЗК України, ст.4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

З урахуванням викладеного та оскільки
в судовому засіданні встановлено, що
спірне нерухоме майно не введено в
експлуатацію, а належних доказів
наявності у позивача права власності
чи користування земельною ділянкою, на
якій збудоване спірне нерухоме майно,
суду не надано, в суду відсутні
підстави для визнання за позивачем
права владності на самочинно
будівництво за адресою вул. Городна, 26 в
м. Дніпропетровську.

Не підлягає задоволенню і позовна
вимога про зобов’язання КП
«ДМБТІ»Дніпропетровської обласної
ради здійснити державну реєстрацію
права власності за позивачем, оскільки
така вимога ґрунтується на попередній
–про визнання права власності, в
задоволенні якої судом відмовлено.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
покласти на позивача судові витрати у
справі, сплачені позивачем при
зверненні до суду у вигляді судового
збору (державного мита) в розмірі 599,45
гривень та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 120 гривень,
сплата яких останнім відповідним
квитанціями.

На підставі вищезазначеного, керуючись
ст. ст. 11, 16, 376 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60
- 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Жовтневої
районної у м. Дніпропетровську ради,
Дніпропетровської міської ради, третя
особа –КП «МБТІ»Дніпропетровської
обласної ради, інспекція Державного
архітектурно –будівельного контролю в
Дніпропетровській області про
визнавання права власності на об’єкти
самочинного будівництва, зобов’язання
вчинення певних дій, - відмовити.

Судові витрати по справі, що
складаються з державного мита у сумі 599,
45 гривень та 120, 00 гривень витрат
пов’язаних на інформаційно –технічне
забезпечення вирішення справи
покласти позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя          А.В. Брага