АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Максюти Ж.І., Пищиди М.М.,

при секретарі - Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2010 року за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи державний виконавець Індустріального Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3, начальник Індустріального Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 на дії державного виконавця -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2010 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2, заінтересовані особи державний виконавець Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3, начальник Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 на дії державного виконавця.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції прийнята із порушенням норм процесуального права. Крім того, суд не врахував обставини у справі, а саме: незаконність дій державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати із наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив із того, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2007 року, яке набрало законної сили 11.09.2007 року, не містить висновків про фактичну наявність спірних грошей, їх місце знаходження та спосіб передачі на зберігання, що визначає можливість індивідуалізації поклажі, що має значення для їх визначення. А ухвала місцевого загального суду про накладення арешту всупереч п. 3 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» не містить даних про місцезнаходження речей, що підпадають під арешт, з їх індивідуалізацією, хоч такі відомості мають бути відомі суду в разі забезпечення позову в такий спосіб.

/И від

Із акта державного виконавця від 23.06.2010 року вбачається, що боржник заявив про відсутність в нього рухомих речей, що підпадають під арешт, і відмовився повідомити їх місцезнаходження на підставі ст. 63 Конституції України. У зв'язку з чим державний виконавець після повернення без виконання ухвали про забезпечення позову листом № 2548 від 15.09.2010 року звернувся до суду, повідомляючи про факт розтрати боржником речей, щодо яких йому заборонялися вчиняти дії та на які мав бути накладений арешт, а суд ухвалою від 20.09.2010 року забезпечив докази способом витребування у боржника місцезнаходження зазначеної суми грошей, яку направив на виконання державному виконавцеві.

Суд відхилив доводи скаржника про не виконання забезпечення доказів в обґрунтування бездіяльності державного виконавця, оскільки відповідно до ст. 135 ЦПК України забезпечення доказів полягає у вчинені процесуальних дій самим судом щодо збирання доказів, які можуть бути згодом втрачені.

<у не

ІІЛЬКИ,

10 не

Обов'язок заявляти клопотання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності передбачено, але у вичерпному переліку випадків, до яких накладення арешту не відноситься.

Відповідний огляд приміщень та житла у випадку, коли невідоме місцеперебування розшукуваного майна, зазначеного у виконавчому документі, можливий лише у зв'язку із розшуком такого майна боржника, правила проведення якого визначені ст. 42 зазначеного Закону, якою вичерпним переліком вказані випадки обов'язкового оголошення розшуку, до яких виконання ухвали про забезпечення позову не відноситься.

зрнені

шення істину іланні,

Суд вважав, що державний виконавець виконав всі належні з нього дії і мав законні підстави для винесення постанови про повернення без виконання ухвали про забезпечення позову, а права скаржника у цьому виконавчому провадженні не порушені.

Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони прийняті із порушенням вимог процесуального законодавства та без зясування всіх обставин у справі.

Як вбачається із матеріалів справи суд порушив порядок судового розгляду справи, передбачений главою 4 розділу III ЦПК України щодо зясування обставин у справі, дослідження доказів. Суд не в повній мірі дослідив обставини у справі та надані докази, які є в матеріалах справи, у звязку із чим прийшов до передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Також судом порушені вимоги ст.ст.166,167 ЦПК України не оголошено склад суду і не роз'яснено особам, які беруть участь у справі, право заявляти відводи. Також не було роз'яснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки. Крім того, суд порушив порядок щодо розгляду заяв та клопотань осіб, які беруть участь у справі, передбачений ст.168 ЦПК України.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи знайшли своє підтвердження. У звязку із порушенням порядку судового розгляду справи ухвала суду підлягає скасуванню із передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.312 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307,308, 315 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2010 року скасувати та направити питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: