Справа № 2-674/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2011 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді: Холод Р.С.,

при секретарі: Родніковій Ю.О.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та процентів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 суму боргу за договором позики у розмірі 9 128,00 грн., суму за прострочення повернення боргу у розмірі 4 370,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між нею і відповідачем 01.01.2009р. був укладений договір, згідно якому ОСОБА_3 отримала в борг 1 141 дол. США, за умовою повернення всієї суми 01.02.2009р. Підтвердженням укладення договору позики є розписка відповідача. Відповідач умови договору позики порушив і борг своєчасно не повернув. В добровільному порядку ОСОБА_4 відмовилася повернути гроші, тому вона змушена звернутися до суду. Крім повернення основного боргу, з відповідача слід стягнути проценти за час прострочення виконання зобовязання за період з 01.02.2009р. по 01.11.2010р., які позивач розрахувала, виходячи з положень ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 4 370,00 грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві, просили суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що дійсно брала у позивача гроші в борг однак раніше, а саме 01.01.2008р. в розмірі 599 дол. США, 01.03.2008р. в розмірі 240 дол. США, в підтвердження чого надала копії розписок. Зазначені гроші вона повернула, сплачуючи проценти. Розписка, надана суду позивачем, була написана нею під тиском, грошові кошти по зазначеній розписці нею не отримувались. Крім того, відповідач зазначила, що позивачем не вірно розраховані проценти за час прострочення повернення боргу, оскільки облікова ставка НБУ, зазначена позивачем, не відповідає дійсності. Позивачем не надано доказів розрахунку процентів, а також не вірно застосовано норми матеріального права щодо їх застосування. Просить суд в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як встановлено у судовому засіданні, 01.01.2009 року між ОСОБА_1 та відповідачем був укладений договір позики, оформлений розпискою, за яким відповідач взяв у ОСОБА_1 в борг 1 141 дол. США, з зобовязанням повернути гроші до 01.02.2009 року (а.с. 11). На теперішній час, зобовязання відповідача щодо повернення грошей не виконано. Сума неповернутого боргу складає в перерахунку на національну валюту - 9 128 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Посилання відповідача на те, що гроші по розписці не були нею отримані, а сама розписка була написана під тиском, не знайшли свого підтвердження в суді.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позивач в обґрунтування стягнення з відповідача процентів посилається на ст. 1048 ЦК України та розраховує суму процентів на рівні облікової ставки НБУ. При цьому зазначає, що розрахована сума це проценти за прострочення виконання грошового зобовязання. Однак відповідальність за порушення договору позики передбачена ст. 1050 ЦК України, згідно якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, розмір процентів за прострочення виконання грошового зобовязання не може бути визначений на рівні облікової ставки НБУ, а тому розрахунок позивача є невірним. Статтею 1048 ЦК України передбачені проценти за користування грошовими коштами, а не проценти за прострочення виконання грошового зобовязання. В договорі позики, а саме в розписці, не зазначено, що гроші надаються відповідачу під проценти. Як би гроші надавались під проценти, розрахунок позивача повинен був бути, включаючи січень місяць 2009р., а не починаючи з 01.02.2009р. В звязку з викладеним, суд приходить до висновку, що грошові кошти надавались без процентів, а тому посилання позивача на ст. 1048 ЦК України є безпідставним. Крім того, позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про офіційні дані розміру облікової ставки НБУ за визначений позивачем період та в звязку з чим правильність розрахунку процентів, який оспорюється відповідачем, тому суд не може прийняти розрахунок позивача як достовірний.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача щодо стягнення процентів в розмірі 4 370,00 грн. через необґрунтованість та недоказовість.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За матеріалами справи суд вважає доведеними: судовий збір в розмірі 91 грн., витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 340 грн.

НА підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, ст. ст. ст. ст. 4, 8, 10, 11, 15, 31, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 9 128,00 грн. та судові витрати в розмірі 681 грн. (340 грн. витрати на правову допомогу, 91 грн. судовий збір, 250 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.С.Холод