АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №22-ц-636/2011р. Головуючий 1-ї інстанції Сиротніков Р.Є.
Категорія: житлові Доповідач: Довгаль Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, відділ соціального захисту дітей служби у справах дітей Московської районної у м. Харкові ради, служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила, в якому просила визнати ОСОБА_1 разом з її неповнолітнім сином ОСОБА_4, 03.10.1996р.н., такими, що втратили право на користування квартирою №56 у будинку №107-В по пр-кту Тракторобудівників м. Харкова на підставі ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що після одруження у 1996 році відповідачка разом з чоловіком ОСОБА_5 стали проживати в будинку №12 по вїзду Зелений селища Мала Данілівка Дергачівського району Харківській області, який належить на праві власності його матері. Увесь цей час ОСОБА_1 проживає разом зі своєю сімєю за цією адресою, яке є її постійним місцем проживання. Відповідач участі у сплаті комунальних послуг або в ремонті спірної квартири не приймає. Окрім того, без її згоди та відома, а також інших осіб, які проживають у цій квартирі, відповідач прописала свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 після того, як позивач стала основним наймачем квартири.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 та третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3, просили задовольнити заявлені вимоги з підстав, визначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 позов не визнали, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість.

Треті особи: сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, відділ соціального захисту дітей служби у справах дітей Московської районної у м. Харкові ради, служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2010 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4,09.10.1996р.н., такими, що втратили право користування квартирою №56 у будинку №107-В по пр-кту Тракторобудівників в м. Харкові. Зобовязано СГІРФО Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області зняти ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за адресою: м. Харків, пр-кт Тракторобудівників №107-В, кв.№56.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не належну оцінку наданим сторонами доказам. При цьому апелянт зазначає, що судом не взято до уваги письмові висновки опікунських рад, які заперечували проти позову з тих підстав, що вона разом з неповнолітнім сином проживає на жилплощі, яка їм не належить і, що умови проживання дитини не відповідають встановленим вимогам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини випливають з установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як убачається з позову, ОСОБА_3 заявлені вимоги одночасно з двох підстав, які регулюють різні взаємовідносини, а саме ст.ст. 71, 72 та ст.107 ЖК України.

Так, стаття 72 ЖК України передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шести місяців без поважних причин з підстав визначених у ст.71 цього кодексу.

Стаття 107 ЖК України передбачає розірвання договору найма жилого приміщення наймачем. Зокрема, у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття (ч.2 цієї статті).

З тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 просила визнати відповідача разом з її сином такими, що втратили право на користування спірною квартирою з підстав передбачених ст.107 ЖК України, а саме які вибули на інше постійне місце проживання до іншого населеного пункту. Але, суд не зясувавши фактичні підстави позову, визнав зазначених вище осіб такими, що втратили право користування спірним житлом з підстав встановлених ст.ст.71,72 ЖК України.

Зясувавши в повному обсязі всі обставини справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову і з підстав, передбачених ст. 107 ЖК України.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_8 20 листопада 1983 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_9, яка прийняла його прізвище ОСОБА_2 У кожного з них це був другий шлюб. Від попереднього шлюбу ОСОБА_8 мав дочку ОСОБА_10, 1975р.н., а у ОСОБА_2 був син ОСОБА_11,1972р.н. До шлюбу вони проживали в окремих квартирах, а саме ОСОБА_8 разом з дочкою у двокімнатній квартирі, а ОСОБА_2 (ОСОБА_9І.) в однокімнатній. У подальшому подружжя вирішили жити разом і, згідно обмінного ордеру №452 від 03.02.1984р., обміняли свої квартири на трикімнатну квартиру №56, житловою площею 43,8кв.м, яка знаходиться у будинку №107-В по пр-кту Тракторобудівників №107-В в м. Харкові. Основним наймачем цієї квартири став ОСОБА_8 У 1984 році у них народилася сумісна дочка ОСОБА_3. Всі вищеназвані особи проживали разом, однією сімєю, і були зареєстровані за вказаною адресою в установленому порядку.

26.06.1996року дочка ОСОБА_8 ОСОБА_10 вийшла заміж за ОСОБА_4, прийняв його прізвище ОСОБА_1 Спочатку молоде подружжя оселилося в одній із кімнат спірної квартири, але коли ОСОБА_10 знаходилася на восьмому місяці вагітності, між її чоловіком та мачухою ОСОБА_2 стався конфлікт, після якого виникли неприязнені стосунки, вони змушені були переїхати жити до батьків чоловіка у сел. Мала Данілівка Дергачівського району Харківської області.

Отже, залишення відповідачкою спірної квартири було вимушеним, а не добровільним. Проти вказаних обставин не заперечувала й сама позивач у судовому засіданні апеляційної інстанції.

24 січня 2010 року ОСОБА_8 помер (а.с.18 копія свідоцтва про смерть).

За життя ОСОБА_8 мешканці квартири ні разу не ставили питання про визнання його дочки ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування жилою площею в спірній квартирі, сплачували відповідні комунальні послуги з урахуванням її.

Крім того, як пояснили в судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та відповідач, раніше вони мали намір приватизувати спірну квартиру, збирали необхідні документи, однак у подальшому не могли визначитися на кого та в яких частках необхідно приватизувати квартиру. Зокрема, ОСОБА_8 вважав за необхідне виключити з їх числа ОСОБА_11 сина дружини ОСОБА_2 від попереднього шлюбу, який скоїв тяжкий злочин і перебував у місцях позбавлення волі, а ОСОБА_2І в свою чергу заперечувала проти включення його дочки ОСОБА_1, яка була прописана в квартирі.

У квітні 2010 року ОСОБА_2, бажаючи переоформити особовий рахунок на квартиру на себе, звернулася до ОСОБА_1 (ОСОБА_10А.) з проханням надати на це свою згоду, тим самим визнаючи за нею право на жилплощу. Відповідач дала згоду, але через кілька днів після цього вирішила зареєструвати за місцем своєї реєстрації свого неповнолітнього сина. Дізнавшись про ці обставини, в червні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач також стверджувала, що визнання відповідачки разом з її сином такими, що втратили право на користування спірним жилим приміщенням їй необхідно для приватизації спірної квартири без їх участі.

Із довідки комунального підприємства „Харківське міське бюро технічної інвентаризації №2334330 від 27.07.2010року вбачається, що ніяких обєктів нерухомого майна на імя ОСОБА_1, 1975р.н., не зареєстровано (а.с.117).

Згідно акту обстеження умов проживання, складеного посадовими особами служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, житловий будинок №12 по вул. Зеленій в сел. Мала Данілівка Дергачівського району Харківської області, в якому відповідачка проживає з сином, та який належить на праві власності матері її чоловіка, потребує капітального ремонту, загальна площа будинку становить 31,1кв.м (а.с.118).

Оскільки іншого житла, окрім спірної житлової площі, відповідачка з дитиною немає, визнавати їх такими, що втратили право користуватися квартирою не можна.

Неправильне застосування судом норм матеріального й процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, що відповідно до вимог ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з постановленням у справі нового рішення про відмову ОСОБА_2 в позові.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.1),4), 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2010 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, відділ соціального захисту дітей служби у справах дітей Московської районної у м. Харкові ради, служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді -