Справа № 2-5727/2011
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

«28»листопада 2011 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О. Л.,

при секретарі Рояновій А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,-

ВСТАНОВИВ:

07.11.2011р. позивачка звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Просить стягнути з відповідача на її користь заподіяну їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 750 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000 грн., судові витрати.

В ході проведення судового засідання позивачкою з метою забезпечення вищезазначеного позову було заявлено клопотання про накладення арешту на автомобіль, який належить ОСОБА_3, шляхом заборони відповідачу або іншим особам здійснювати будь-які дії, які пов'язані з відчуженням автомобілю «ВАЗ-21063», державний номерний знак НОМЕР_1.

В обґрунтування заявленого клопотання позивачка зазначила, що на її переконання своєчасне невжиття судом заходів забезпечення її позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення у даній справі, у зв'язку з чим вважає за доцільне забезпечити її позов шляхом накладення арешту на зазначений автомобіль.

Вислухавши заявлене клопотання про забезпечення позову суд приходить до висновку, щодо відмови в задоволенні даного клопотання. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 Цивільного Процесуального Кодексу України (далі за текстом ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у розгляді справи може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно із п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із ч. 2 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову зазначаються причини у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позов, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Ваховуючи той факт, що відповідачем у даній справі є ОСОБА_2, а відповідно до відомостей, які викладені у заяві про забезпечення позову, власником транспортного засобу, на який ОСОБА_1 просить накласти арешт є ОСОБА_3, суд приходить до висновку щодо неможливості накласти арешт на зазначений транспортний засіб у рамках розгляду даної справи, оскільки власник автомобілю не є стороною у даному спорі, у зв'язку з чим суд не вбачає доцільності накладення арешту на автомобіль, який не належить відповідачеві у справі.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 або іншим особам здійснювати будь-які дії, які пов'язані з відчуженням автомобілю «ВАЗ-21063», державний номерний знак НОМЕР_1 відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає

Суддя О. Л. Соловйов