АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 30 (ІУ) ОСОБА_1
Доповідач Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Турік В.П.

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: позивача ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що нею відповідачці були здані кошти в сумі 600 грн. за себе та свою доньку Катерину на святкування випускного вечора в кафе. Однак, 26.06.2009 року, відповідач не допустила її до кафе, посилаючись на нездачу нею коштів в сумі 300 грн., у звязку з чим вона та її донька були позбавлені можливості святкування випускного вечора в кафе.

Просила суд стягнути з відповідача на свою користь 600 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 3000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 600 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 51 грн. судового збору, 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 200 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 ставлять питання про скасування рішення суду та закриття провадження по справі, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт здачі позивачем грошових коштів в сумі 300 грн. на святкування випускного вечора в кафе. Вважають, що позивачем не доведено й спричинення моральної шкоди відповідачем. Не погоджуються з розміром стягнутих судом витрат на правову допомогу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, спір виник між дома батьками, діти яких закінчили школу у 2009 році, з приводу збору коштів на проведення заходів організації випускного вечора та можливості присутності в кафе.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України та дійшов висновку про порушення права позивачки відповідачем ОСОБА_3 і виходив із факту заподіяння нею моральної шкоди.

При цьому, суд уважав, що в результаті неправомірних дій відповідача, ОСОБА_2 та її донька не змогли прийняти участь в урочистостях з приводу закінчення школи донькою, що призвело до моральних страждань.

Однак, з таким висновком суду не можна погодитися з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦПК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду.

З аналізу норм закону витікає, що відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової та моральної шкоди є мірою відповідальності і мають місце у випадку наявності складу цивільного правопорушення.

Умовою виникнення зобовязання з відшкодування шкоди є вина особи, яка її завдала.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що предметом її вимог є повернення коштів у сумі 600 грн. у звязку з неможливістю відвідати кафе з вини відповідача під час випускного вечора.

При цьому, підставою звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_2 визначила ст. ст. 22, 1167 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 11, 31 ЦПК України право визначення підстав позову належить виключно позивачеві.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, частина 4 цієї статті вказує на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачем ОСОБА_2 не надано суду жодних допустимих та належних доказів встановлення вини відповідача ОСОБА_3 в спричиненні шкоди позивачу.

Пояснення неповнолітніх свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, допитаних в судовому засіданні, яке покладено в основу рішення, не може бути належним доказом підтвердження заподіяння шкоди, оскільки їхні пояснення не встановлюють вини відповідачки у заподіянні шкоди.

Суд, в порушення ст. 214 ЦПК України, не встановив відповідні факти та правовідносини, не дав оцінку тому, чи регулюються спірні правовідносини зазначеними ОСОБА_2 нормами ЦК України, підстави відповідальності по таким правовідносинам, а також не врахував те, що жодним матеріальним законом не передбачено збір коштів одним із батьків з інших у звязку з будь-якими заходами, що проводяться в школі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Як вбачається зі матеріалів справи, зазначеним вимогам ухвалене рішення не відповідає.

Колегія суддів вважає, що доводи позивача про заподіяння їй шкоди відповідачем ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди та стягнення судових витрат.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову відповідно до п.2, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.2, 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, стягненні судових витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: