Бобровицький районний суд Чернігівської області
Справа 2/2502/362/201 Ip
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

20 вересня 2011 року Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді - В.І.Бойко ,

при секретарі - О.В.Чухіній ,

за участю позивачки ОСОБА_1, представників позивачки - ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6О

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на 1 / З частки квартири

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до Бобровицького районного суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності на 1/3 частку квартири, кімнати плошею 11.2 кв.м. № 10 в будинку по вул. Незалежності в м. Бобровиця, посилаючись на слідуючі обставини:

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15.06.1994 року 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 належать їй , а 1/3 квартири належить ОСОБА_4

В даній квартирі вона проживає постійно і нікуди не виписувалась та не переїздила. 1/3 квартири оформлена на ОСОБА_4 в результаті поділу майна , що було у їхній спільній власності, як набуте в період проживання в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу 30.01.1993 року відповідач в квартирі не проживав, не з»являвся та не брав участі у здійсненні заходів, спрямованих на поліпшення використання та забезпечення схоронності житлового фонду, не брав участі у проведенні робіт по благоустрою й озелененню прибудинкової території.

з 16.05.1994 року і по теперішній час вона добросовісно заволоділа 1/3 квартири № 10 і продовжує безперервно володіти цією квартирою, що складає більш як 16 років. У квартирі зробила ремонт за власні кошти, провела водопостачання, встановила водонагрівач, замінила сантехнічне обладнання у туалеті, ванній кімнаті та кухні також провела ремонтні роботи з заміною вікон та дверей, платила комунальні послуги на утримання будинку та прилеглої території. Відповідач жодних дій щодо ремонту квартири не чинив .

Враховуючи,що вона більще ніж 16 років безперервно володіє даною квартирою, в тому числі і 1/3 частини, що належить відповідачу, тому вважає, що набула право власності на це майно відповідно до ст.344 ЦК України.

Позивачка та її представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач просить в позові відмовити, посилаючись на слідуючі обставини:

Відповідно до ухвали Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 червня 1994 р. його було визнано співвласником квартири АДРЕСА_2 і 1/3 частина квартири належить йому , а 2/3 - позивачці. Крім того, його право власності на відповідну частину квартири підтверджується свідоцтвом про право власності, оформленим належним чином відповідно до вимог чинного законодавства.

Він не проживає у зазначеній квартирі, тому що позивачка фактично позбавила його можливості володіти і користуватися належним йому майном, чим порушила його законні права. Незважаючи на неодноразові його спроби потрапити до квартири, частина якої належала йому, позивачка постійно перешкоджала своїми незаконними діями: не впускала до квартири, замінила замки на вхідних дверях і фактично заборонила заходити до квартири.

Він вважає, що всі ці дії позивачки ,які полягають у тому ,що вона добросовісно заволоділа його частиною квартири ,є незаконними, оскільки зазначена квартира є об»єктом спільної часткової власності і він від свого права власності не відмовлявся. Він не проживав у зазначеній квартирі тому, що позивачка фактично позбавила його можливості володіти і користуватися належним йому майном, чим порушила його законні права. Незважаючи на неодноразові його спроби потрапити до квартири, частина якої належить йому, позивачка постійно перешкоджала своїми незаконними діями: не впускала до квартири, замінила замки на вхідних дверях і фактично заборонила заходити до квартири. Позивачка була зобов»язана надати йому можливість користуватися належною частиною квартири, але не зробила цього, що є порушенням ст.358 Цивільного кодексу України.

Крім того, при купівлі зазначеної квартири усі витрати по сплаті внесків до житлово-будівельного кооперативу робив він, також були вкладені кошти його родичів. Меблі, що знаходяться у квартирі також були придбані за його кошти. Фактично до винесення ухвали суду 16 червня 1994 року позивачка не вклала жодних коштів у зазначену квартиру.

Після того, як усі переобладнання та ремонтні роботи у квартирі, зазначені позивачкою в її позовній заяві було нею здійснено без його згоди , тому він не зобов»язаний відшкодовувати витрати на ці роботи. Оскільки позивач фактично позбавила його доступу до квартири, частина якої належить йому, то він не зміг брати участі у витратах на утримання майна та сплату комунальних платежів.

Відповідно до Ч.2 ст. 365 Цивільного Кодексу України припинення права власності на частку у спільному майні можливе за рішенням суду лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, відповідач вважає, що факти, які позивачка наводить > своїй позовній заяві, не відповідають дійсності, а її вимоги про визнання права

власності на частку у спільному майні є незаконними. Крім того на даний час він не є власником спірної кімнати,так як відповідно до договору дарування від 22.03.2011 року власником є ОСОБА_5

Представник відповідача ОСОБА_6 просить суд позовні вимоги залишити без задоволення з підстав викладених в запереченні .

Відповідачка ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала і просить відмовити .

Вислухавши сторони , допитавши свідків ОСОБА_7Г.„ ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши інші матеріали справи , оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об»єктивному дослідженні, та керуючись законом суд приходить до висновку, шо позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав :

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти ,користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійснені.

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності та право приватної власності,який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею,незалежно від волі інших осіб.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 червня 1994 р. відповідача визнано співвласником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва про право власності виданого 01.12.2010 року виконавчим комітетом Бобровицької міської ради ( рішення № 233 від 25.11.2010 року ) відповідач був власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2.

Таким чином , відповідно до вимог ст. 331 ЦК України відповідач набув права власності з моменту його державної реєстрації.

Як видно з договору дарування від 22 березня 2011 року відповідач по справі ОСОБА_4 подарував 1 / З частини квартири АДРЕСА_3 І.В. і згідно довідки Ніжинського МБТІ вона є власником спірної частини квартири ( а.с. 29- 31);

Позивачка,посилаючись на вимоги ст.344 ЦК України,зазначає,що вона добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито,безперервно ним володіти протягом 10 років,платити комунальні платежі,зробила відповідні

ремонти, а тому вважає себе власником всієї квартири.

Всі ці роботи, платежі проводились без згоди відповідача , як співвласника даної квартири. І хоча він зобов»язаний приймати участь в ремонті, проведенні платежів,позивачкою при доведенні ухилення відповідача приймати участь в таких ремонтах, платежах може ставитись питання про відшкодування відповідачем таких витрат,а не визнання за нею права власності на те майно,яке їй не належить. Суд також не може прийняти до уваги доводи позивачки про те,що вона в квартирі проживає постійно і нікуди не виписувалася та не переїзджала , так як з довіреності виданої 11.01.2011 року ,де ОСОБА_1 уповноважує бути її представником ОСОБА_2 ,вбачається,що вона мешкає в м. Києві. ( а.с. 20 );

Крім того,нею не наведено ніяких доказів того,що відповідач відмовлявся від участі в ремонті квартири, проведенні платежів, навпаки відповідачем в суді було доведено те,що позивачка постійно перешкоджала відповідачеві користуватись квартирою, не впускала його до квартири, замінила замки на вхідних дверях і фактично заборонила заходити до квартири не тільки йому , а і новому власнику.

Крім того, позивачкою не ставилось питання про встановлення порядку користування квартирою кожним співвласником відповідно до частки у праві спільної часткової власності на квартиру.

Таким чином, відповідач має право на безперешкодне користування своїм майном,тобто має право володіти, користуватись і розпоряджатись квартирою на власний розсуд нарівні з позивачкою,незалежно від її волі ,бажання і в любий час.

За таких обставин суд приходить до висновку,що вимоги позивачки є незаконними,надуманими,необґрунтованими і такими,що не підлягають задоволенню, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/3 частки квартири ,кімнати площею 11.2 кв.м, № 10 у будинку 127 по вул. Незалежності м. Бобровиця- відмовити.

Керуючись ст. 41 Конституції України , ст. ст.321 ,344 ЦК

України , ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17 .07.1997 року № 475/97- ВР « Про

ратифікацію Конвенції цро захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» ,Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, ст.ст. 10,11,60,61,209,212-215,218 ЦПК України-,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на 1 / З частки квартири , кімнати площею 11.2 кв.м. , № 10 в будинку 127 по вулиці Незалежності в м. Бобровиця відмовити.

На рішення сторонами може бути подано до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький райсуд апеляційну скаргу протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами , які були в судовому засіданні і не були присутні при оголошенні рішення суду,протягом десяти днів після отримання копії рішення суду.

Суддя