АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 26 (Ш) Пустовіт О.Г.
Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ЄВРАЗ Суха Балка» (надалі - ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка»), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, посилаючись на те, що працюючи протягом тривалого часу на підземних роботах в умовах несприятливого мікроклімату на ВАТ «Суха Балка», він отримав професійне захворювання, у зв'язку з чим висновком МСЕК від 22 травня 2008 року йому первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 15% по хронічному обструктивному захворюванню легень.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах несприятливого мікроклімату, просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь моральну шкоду в сумі 60000 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 9000 грн., а також - на користь держави 8,50 грн. судового збору та 7,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вставленим обставинам справи, характеру тих моральних страждань, які зазнає позивач внаслідок втрати працездатності. Крім того, в порушення вимог ст.ст. 79, 84,88 ЦПК України судом не стягнуто з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

Так, суд помилково застосував положення загальних норм діючого законодавства замість спеціальних законів, які регулюють відшкодування шкоди; не з'ясував, що ВАТ «Суха Балка» не є належним відповідачем по справі; не встановив, які саме незаконні дії роботодавця спричинили моральну шкоду позивачу; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, розмір моральної шкоди необґрунтований; судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди та не з'ясовано причин пропуску позивачем строку позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» підлягає відхиленню, а апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу працював на посадах підземного гірника, підземного електрослюсаря чергового та з ремонту обладнання, підземного люкового, підземного машиніста перекидача ВАТ «Суха Балка», виконуючи роботи в умовах підвищених рівнів запиленості повітря робочої зони.

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 20.03.2008р. у ОСОБА_2 за місцем його роботи встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст. (пиловий бронхіт 1 ст, емфізема легень 1 ст.), ЛН 1 ст.

Актом № 24 розслідування хронічного професійного захворювання від 15.04.2008 року, встановлена причина зазначеного професійного захворювання - робота в умовах підвищених рівнів запиленості повітря робочої зони, яке виникло в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 22 травня 2008р. первинно ОСОБА_2 встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 15% безстроково, починаючи з 19.05.2008 року.

На підставі встановлених обставин та виходячи з моменту виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у зв'язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням моральної шкоди саме відповідачем ВАТ «Суха Балка», з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 24 розслідування хронічного професійного захворювання від 15.04.2008 року (а.с. 9-10) причиною професійного захворювання ОСОБА_2 є робота в умовах підвищених рівнів запиленості повітря робочої зони, яке виникло у зв'язку з порушенням керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2008 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я ОСОБА_2, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 22 травня 2008р., тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з відповідача обов'язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні.

Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 22 травня 2008р. встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Також необґрунтованими вважає колегія суддів посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг щодо визначення розміру моральної шкоди.

Зважує колегія суддів й на доводи представника позивача - ОСОБА_3 щодо не стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Оскільки, розподіляючи судові витрати, суд першої інстанції не вирішив питання про стягнення витрат на правову допомогу у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, обмежившись посилання на відмову в задоволенні іншої частини позовних вимог, то колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи адвокат ОСОБА_3 надавав позивачу ОСОБА_2 правову допомогу на підставі угоди про надання юридичних послуг, укладеної між ними 17.02.2010 року (а.с. 7), при цьому ОСОБА_2 оплатив його послуги на загальну суму 500 грн., що підтверджується оригіналом квитанції від 17.02.2010 року (а.с. 38).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки витрати на правову допомогу адвоката ОСОБА_3 є судовими й документально підтвердженими, тому у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача ПАТ «ЄВРАЗ Суха Блака» на користь позивача ОСОБА_2

Визначаючи розмір судових витрат на правову допомогу, колегія суддів виходить з положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 року № 590 (далі - Постанова).

Згідно з Постановою витрати, пов'язані з правовою допомогою сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не можуть перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, не можуть перевищувати 50% розміру мінімально заробітної плати за сукупність дій, необхідних для розгляду справи.

Як вбачається з журналів судового засідання (а.с. 25-26, 64-66), безпосередньо в суді представник позивача затратив 2 год. 18 хвилин (2 год. + (18хв. : 60 хв. = 2,30 год.).

Враховуючи викладене та розмір мінімальної заробітної плати станом на лютий 2011 року, який складає 941 грн., граничний розмір витрат на правову допомогу безпосередньо в суді складає 884,54 грн. (941 грн. х 40% х 2,35 год.).

Разом з тим, колегія суддів враховує, що представником позивача були вчинені й інші дії, необхідні для розгляду справи, а саме: складання позовної заяви, усні консультації, тому за сукупність вказаних дій граничний розмір за вищевказаною Постановою складає 470,50 грн. (941 грн. х 50%).

Оскільки розмір витрат на правову допомогу в сумі 500 грн. не перевищує граничний розмір витрат на правову допомогу, то останні підлягають стягненню.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Відділення Фонду про відшкодування моральної шкоди рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» - відхилити.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2011 року в частині відмови в стягненні на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 500 (п'ятсот) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: