Справа № 2-376/11
Номер рядка звіту 33
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

"28" липня 2011 р. Новобузький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Бібік М.В.

при секретарі Слюсаренко А.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Новий Буг цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, в якому зазначив, що 01 жовтня 2003 року між ним та власником земельної ділянки площею 20,97 га ОСОБА_5 був укладений договір оренди цієї земельної ділянки, розташованої в межах території Новобузької міської ради, строком на 5 років. Після закінчення терміну дії вказаного договору не отримавши з боку орендодавця вимог щодо повернення земельної ділянки чи заперечень щодо її подальшого використання він згідно до вимог ст.33 Закону України Про оренду земліпродовжував користуватися та розпоряджатися цією земельною ділянкою. Восени 2010 року провів необхідний передпосівний комплекс робіт та посіяв на зазначеній земельній ділянці озимий ячмінь, понісши при цьому витрати в розмірі 11067 грн.

09 грудня 2010 року отримав від відповідача ОСОБА_6 лист-попередження про те, що 28.07.2010 року між ним та громадянином ОСОБА_7, який успадкував 6,99 га землі після смерті ОСОБА_5, укладено договір оренди цієї землі і навесні 2011 року він має намір обробляти орендовану земельну ділянку.

16.12.2010 року у відповідь на лист відповідача повідомив останнього про те, що земельна ділянка вже засіяна озимими культурами і буде повернута лише після збору врожаю або негайно після відшкодування йому понесених витрат згідно з калькуляцією.

Конкретної домовленості вони так і не досягли, однак 21 квітня 2011 року відповідач протиправно та незаконно задискував сходи озимого ячменю площею 7,8 га, чим завдав йому майнову шкоду, яка складається з витрат на проведення комплексу передпосівних і посівних робіт (дискування, оранка, КПС, боронування, внесення добрив 3520 грн.) та вартості посівного матеріалу 7547 грн., тому посилаючись на викладене та на вимоги ч.1 ст.1166 ЦК України просив стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 11067 грн., а також судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав і пояснив, що 28 липня 2010 року між ним та громадянином ОСОБА_7 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 6,99 га, успадкованої останнім після смерті його матері ОСОБА_5, що мало місце 21.06.2004 року. Вказаний договір пройшов державну реєстрацію 21.10.2010 року у Новобузькому окрузі реєстрації. Маючи від ОСОБА_7 інформацію про те, що зазначеною земельною ділянкою на підставі договору оренди від 01.10.2003 року, укладеного з ОСОБА_5, користується позивач ОСОБА_1, він разом з ОСОБА_7 в липні-серпні 2010 року попередили останнього про наявність нового власника ділянки та про наміри власника самостійно використовувати належну йому земельну ділянку і просили останнього після збору врожаю 2010 року не проводити роботи по її обробітку та посіву. Однак, ігноруючи ці попередження та бажаючи використати земельну ділянку ще один господарський рік, позивач восени 2010 року засіяв її озимим ячменем. Дізнавшись в грудні 2010 року про самоуправні дії позивача звернувся до останнього з проханням надати йому можливість здійснювати обробіток земельної ділянки також розміру в іншому місці, так як 28.07.2010 року між ним та ОСОБА_7 укладено договір оренди належної останньому земельної ділянки і він як орендар повинен до грудня 2011 року сплатити орендодавцю обумовлену договором орендну плату. Від зазначеної пропозиції відповідач відмовився, тому навесні 2011 року виконуючи умови договору оренди земельної ділянки від 28.07.2010 року, укладеного з її законним власником ОСОБА_7 строком на пять років, здійснив агротехнічні заходи з обробітку орендованої земельної ділянки площею 6,99 га, підготувавши її для посіву насіння соняшнику, вважає, що позивач використовував земельну ділянку самовільно не маючи правових підстав і діяв на свій страх і ризик, створивши конфліктну ситуацію, тому за власний рахунок повинен нести витрати по обробітку самовільно зайнятої земельної ділянки, просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, опитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі Державного акту серії І-МК №014895 на право власності на землю від 14.03.2001 року громадянці ОСОБА_5 належала на праві власності земельна ділянка площею 20,97 га, передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новобузької міської ради Миколаївської області.

01 жовтня 2003 року між власником земельної ділянки ОСОБА_5 та приватним підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років, який пройшов державну реєстрацію 12 грудня 2003 року.

21 червня 2004 року орендодавець ОСОБА_5 померла у віці 54 років в м. Новий Буг, Миколаївської області (свідоцтво про смерть серії 1-ФП №189263 від 23.06.2004 року).

22 серпня 2005 року орендар ОСОБА_1 знаючи про смерть орендодавця ОСОБА_5, що мала місце 21.04.2004 року, укладає (подає на реєстрацію) з померлою особою додаток до п.4 договору від 01.10.2003 року щодо продовження терміну його дії до 10 (десяти) років, який в силу п.1 ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним, і враховуючи наявність в додатку підпису від імені померлої ОСОБА_5 станом на 2005 рік вказує на протиправні дії орендаря, спрямовані на його намагання використовувати орендовану земельну ділянку у термін не передбачений договором оренди від 01.10.2003 року.

З пояснень свідка ОСОБА_7 вбачається, що орендодавець ОСОБА_5, яка померла 21.06.2004 року, є його рідною матірю. До закінчення терміну дії договору від 01.10.2003 року, укладеного його матірю з ПП ОСОБА_1, ні він, ні інші спадкоємці не зверталися до орендаря ОСОБА_1 з вимогою щодо повернення орендованої ним земельної ділянки і отримували від останнього орендну плату. В кінці 2008 року він, як один із спадкоємців, особисто звернувся до ОСОБА_1 з проханням повернути йому земельну ділянку розміром 6,99 га, тобто успадковану частку після смерті матері, але останній посилаючись на відсутність у нього документів, що підтверджують його право на цю ділянку, відмовився її повертати. 27 лютого 2009 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом і йому був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 6,99 га. Маючи зазначені документи звернувся до ОСОБА_1 з вимогою, щоб той після збору врожаю 2010 року не проводив обробіток належної йому земельної ділянки. В липні 2010 року уклав з ОСОБА_3 договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років, який пройшов державну реєстрацію в жовтні 2010 року. В грудні 2010 року йому стало відомо, що ОСОБА_1 не зважаючи на його неодноразові попередження самовільно здійснив посів зерна ячменю на земельній ділянці, переданій ним в оренду ОСОБА_6, його звернення до ОСОБА_1 з цього приводу позитивних наслідків не мали.

Термін дії договору оренди земельної ділянки від 01.10.2003 року, укладеного між ОСОБА_5 та приватним підприємцем ОСОБА_1 строком на 5 років, який пройшов державну реєстрацію 12.12.2003 року, згідно до п.4.1 цього договору закінчився 12 грудня 2008 року.

Однак, орендар ОСОБА_1, який згідно до п.4.2 договору мав право на його поновлення на новий термін, за один місяць до його закінчення не повідомив письмово іншу сторону про своє бажання щодо продовження дії цього договору на новий термін. Не повідомляли про таке бажання і спадкоємці орендодавця ОСОБА_5, яка померла 21.06.2004 року. При цьому, один із спадкоємців, а саме ОСОБА_7, у 2008 році та у 2009 році повідомляв орендаря ОСОБА_1 про відсутність свого бажання продовження дії цього договору в частині оренди саме його земельної ділянки площею 6,99 га на новий термін та заперечував проти подальшого використання останнім належної йому земельної ділянки, що знайшло своє підтвердження в показаннях свідка ОСОБА_8, який підтвердив, що ОСОБА_7 при отриманні орендної плати в 2009 році зробив запис на відомостях, а саме - про розірвання договору.

Викладене свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 з грудня 2009 року без достатніх правових підстав (самовільно) використовував земельну ділянку площею 6,99 грн., що належить спадкоємцю ОСОБА_7М, яка входила до складу орендованих позивачем 20,97 га землі за договором від 01.10.2003 року укладеним з ОСОБА_5 на пятирічний строк. Здійснюючи восени 2010 року обробіток земельної ділянки належної ОСОБА_7 з подальшим посівом на ній озимого ячменю, позивач ОСОБА_1, якому було відомо про вимоги власника щодо припинення її використання, не виступав по відношенню до власника цієї ділянки ні орендарем, ні правомірним користувачем, так як не мав з ним договірних відносин, тобто діяв на свій страх і ризик. При цьому, строк дії договору від 01.10.2003 року відносно спадкоємця ОСОБА_7, що закінчився 12.12.2008 року, поновлений не був, так як останній мав заперечення щодо його поновлення та подальшого використання його земельної ділянки, тому посилання позивача на норму ст.33 Закону України Про оренду земліщодо правомірності використання ним земельної ділянки при відсутності заперечень орендодавця, суд вважає безпідставними.

Відповідач ОСОБА_3 діючи у відповідності з вимогами Закону України Про оренду землінавесні 2011 року виконуючи умови договору оренди земельної ділянки площею 6,99 га від 28.07.2010 року, укладеного з її законним власником ОСОБА_7 строком на пять років, здійснив агротехнічні заходи з обробітку орендованої земельної ділянки, тобто як законний орендар діяв правомірно, тому суд не вбачає в діях відповідача однієї із складових деліктної відповідальності за шкоду завдану майну, передбаченої ст.1166 ЦК України, а саме протиправної поведінки заподіювача шкоди.

Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування витрат, понесених у звязку з обробітком та посівом самовільно зайнятої земельної ділянки площею 6,99 га, оцінених ним на суму 11067 грн., суд вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, суд відносить на його рахунок.

Керуючись ст. ст.10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, віднести на його рахунок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя