АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 15 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2011 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі

при секретарі Лисаченко С.В.,

розглянувши апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» про зміну формулювання причин звільнення і дати звільнення, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Правекс Банк» про поновлення на роботі та зміну формулювання причин звільнення і дати звільнення.

У своїх позовних вимогах в їх остаточній редакції ОСОБА_7 просила суд визнати незаконним її звільнення з посади бухгалтера Суріковського відділення Черкаської обласної дирекції ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» в звязку з втратою довіри на підставі ч.2 ст.41 КЗпП України, поновити її на роботі та стягнути з відповідача на її користь 29950грн. в якості виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу і судові витрати по справі : 5000грн витрат на правову допомогу та 37грн. витрат на ІТЗ розгляду справи. Мотивуючи дані вимоги тим, що відповідно до наказу по особовому складу №91-к від 05 січня 2009 року її було переведено на посаду бухгалтера Суріковського відділення Черкаської обласної дирекції ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» і в її посадові обовязки не входило безпосереднє обслуговування грошових коштів. Але не зважаючи на це , після виявлення недостачі у касі Суріковського відділення Черкаської обласної дирекції ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» , 05 січня 2010 року відповідно до наказу №12-к від 04 січня 2010 року її було звільнено за ч.2 ст.41 КЗпП України - у звязку з втратою довіри. Що на її думку є незаконним, оскільки відповідно до її посадових обовязків вона не здійснює безпосереднє обслуговування грошових коштів і товарних цінностей і її вина у вказаній нестачі відсутня, відповідно до результатів внутрішньої перевірки та розслідування органами внутрішніх справ жодних винних дій з її боку, що призвели до нестачі в касі, встановлено не було.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 грудня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано звільнення ОСОБА_7 з посади бухгалтера Суріковського відділення Черкаської обласної дирекції ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» в звязку з втратою довіри на підставі ч.2 ст.41 КЗпП України незаконним.

Поновлено ОСОБА_7 на посаді бухгалтера ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» з 05 січня 2010 року , моменту її звільнення.

Стягнуто з ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» на користь ОСОБА_7 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.01.2010 року по 16.12.1010 рік в сумі 29950,91 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» на користь ОСОБА_7 витрати, повязані з розглядом справи, а саме витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 37 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. та державне мито на користь держави в сумі 54 грн.

В частині поновлення на роботі на посаді бухгалтера та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць рішення суд допустив до негайного виконання.

Не погоджуючись з даним рішенням , представник відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що ОСОБА_7 була звільнена не безпідставно. Що вона дійсно мала доступ до грошових цінностей і вчинила винні дії, що призвели до шкідливих наслідків для установи і дійсно дали підстави для втрати довіря до неї. Крім того, вказує на те, що суд першої інстанції допустився помилки при визначенню розміру середньої заробітної плати та дійшов неправильного висновку про стягнення витрат на правову допомогу позивачу, враховуючи час, що був витрачений її представником на участь у розгляді справи.

Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, апелянт просить скасувати рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 грудня 2010 року та постановити нове рішення , яким відмовити в позовних вимогах позивачу повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до розяснень п.2 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення» : «…Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК ,

вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають

застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. ».

А рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки повністю побудоване на повному і обєктивному розгляді в судовому процесі обставин справи в їх сукупності.

Так, розглядаючи справу , суд дослідив всі докази, що були надані сторонами процесу та дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для звільнення позивачки на підставі ч.2 ст.41 КЗпП України. Оскільки ОСОБА_7 відповідно до наказу по особовому складу №91-к від 05 січня 2009 року була переведена на посаду бухгалтера Суріковського відділення Черкаської обласної дирекції ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» і в її посадові обовязки , на момент, коли було допущено нестачу , не входило безпосереднє обслуговування грошових коштів, що прямо зазначено в посадовій інструкції ОСОБА_7 ( а.с.73). Крім того, відповідач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував вину саме ОСОБА_7 у нестачі грошових коштів з каси Суріковського відділення банку. А ч.2 ст.41 КЗпП України обовязковою умовою для звільнення працівника з вказаних підстав , якраз і передбачає вчинення саме винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. При цьому посилання відповідача на те, що ОСОБА_7 вчинила групове порушення і по цьому факту порушена кримінальна справа , суд правильно не взяв до уваги, оскільки, знову ж таки, докази про вчинення привласнення чи розтрати коштів самою ОСОБА_7 чи за зговором з іншими особами відповідач не надав, а сам факт порушення кримінальної справи не доводить вини особи у вчиненні протиправного діяння. Також правомірно було відхилено судом посилання ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на те, що з ОСОБА_7 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, оскільки посада бухгалтера, яку вона обіймала, не входить до Переліку посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затверджений Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 N 447/24. Тому за таких обставин у ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» не було підстав для звільнення ОСОБА_7 , а отже суд першої інстанції правомірно поновив її на роботі з моменту звільнення. А враховуючи, що роботодавець неправомірно звільнив останню з роботи, то , вирішуючи питання про поновлення її на роботі, суд відповідно до вимог ч.2 ст.235 КЗпП України прийняв рішення про виплату ОСОБА_7 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому посилання апелянта на те, що суд допустив неточність - є безпідставні, оскільки, ухвалюючи рішення про стягнення суми середнього заробітку, суд керувався даними про заробітну плату позивача, що були надані самим відповідачем. Також неприйнятними є посилання ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на допущене судом першої інстанції завищення суми витрати на правову допомогу, що підлягають до стягнення на користь ОСОБА_7, оскільки як вбачається з матеріалів справи представник позивача ОСОБА_8 , надаючи позивачу правову допомогу відповідно до договору від 08.10.2010 року витратив , приймаючи участь у судових засіданнях, 1год. 45хв. робочого часу. Крім того ним , після укладення договору про правову допомогу було підготовлено заяву про уточнення позовних вимог ( а.с.60-62), на написання якої , з урахуванням необхідності вивчення матеріалів справи, необхідно не менше 1год. 15хв., а всього було ним витрачено робочого часу не менше 3-х год. Таким чином , виходячи з граничного розміру компенсації за правову допомогу, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» в межах 40% від мінімальної заробітної плати за 1-ну годину роботи та , враховуючи розмір мінімальної заробітної плати , встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2010 рік»,- в даному випадку допустимими витратами на правову допомогу є сума , що дорівнює 1088,40грн. / (907Х40%Х3)= 1088,40грн./. А отже , задоволена судом позивачу до стягнення і підтверджена документально , в якості витрат на правову допомогу, сума в розмірі 1000грн. є допустимою , а заперечення апелянта є безпідставними.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. При цьому не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» про зміну формулювання причин звільнення і дати звільнення - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 грудня 2010 року - залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20-ти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :