справа №2-6775/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2011
року          Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді –Браги А.В.

при секретарі –Лампіки О.В.,

за участю: позивача – ОСОБА_1,

відповідача –ОСОБА_2,

представника відповідача –ОСОБА_3,

відповідача –ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя
особа –Перша дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
поновлення строку на прийняття
спадщини –

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2011 року до Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська звернувся
позивач із вищезазначеною позовною
заявою, в обґрунтування якої послався
на те, що він є сином спадкодавця
ОСОБА_6, який помер 16 квітня 2008 року.
Своєчасно подати заяву про прийняття
спадщини позивач, який проживав окремо
від спадкодавця, не зміг через те, що
він з 14 квітня 2008 року по 29 квітня 2008
року, з 10 червня 2008 року по 17 червня 2008
року, з 07 жовтня 2008 року по 20 жовтня 2008
року хворів, а також через втрату
документів, які посвідчують родинні
стосунки зі спадкодавцем. Посилаючись
на зазначені обставини, вважаючи їх
поважними підставами пропуску строку
для прийняття спадщини, позивач просив
суд визначити йому додатковий строку у
два місяці після набрання судовим
рішення законної сили.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі,
пояснивши також, що він розраховував
подати заяву про прийняття спадщини в
останні два місяці встановленого
законом строку, однак не зміг, через те,
що хворів в цей час.

Відповідачі, представник відповідача
проти задоволення позову заперечували,
посилаючись на відсутність для цього
належних підстав. При цьому
представником відповідача ОСОБА_2 суду
подані письмові заперечення проти
позову, в яких представник послався на
те, що спадщину батька позивача
утворило 43/200 домоволодіння №42 по вул.
Ласточкіна в м. Дніпропетровську, а не
43/100, як вказує позивач, а проміжки часу
між знаходженням позивача на лікуванні
становлять більше трьох місяців, що є
цілком достатнім для подання заяви про
прийняття спадщини. Втрату документів
представник відповідача вважає
надуманою, оскільки надані позивачем
копії документів свідчать про те, що їх
зроблено з оригіналів документів, а не
виданих позивачу дублікатів.

Третя особа в судове засідання не
з’явилась, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином. Від даної особи до суду
надійшла заява про розгляд справи за
відсутності її представника та із
прийняттям рішення судом на свій
розсуд.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у розгляді справи, дослідивши
матеріали цивільної справи, суд
приходить до наступного висновку з
таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 16
квітня 2008 року помер батько позивача
–ОСОБА_6, внаслідок чого відкрилась
спадщина на належне йому майно, зокрема
43/200 домоволодіння №42 по вул.
Ласточкіна в м. Дніпропетровську, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження позивача, копією свідоцтва
про смерть ОСОБА_6, копією свідоцтва про
право на спадщину за законом від 18
липня 1988 року, копіями реєстраційного
посвідчення від 05 серпня 1988 року,
листом КП «ДМБТІ»Дніпропетровської
обласної ради від 08 жовтня 2010 року.

Як встановлено судом, не
спростовується матеріалами справи та
визнано сторонами позивач не проживав
постійно разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини.

10 жовтня 2008 року відповідачами, як
спадкоємцями ОСОБА_6, були подані
нотаріусу заяви про прийняття
спадщини, що підтверджується копією
спадкової справи ОСОБА_6

05 листопада 2010 року до Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори звернувся
позивач із заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину за законом після
ОСОБА_6 Однак, у вчиненні такої
нотаріальної дії позивачу було
відмовлено із посилання на пропуск
встановленого законом строку на
прийняття спадщини. Викладене
підтверджується постановою державного
нотаріусу Першої дніпропетровської
державної нотаріальної контори від 05
листопада 2010 року.

Також судом з наявних в матеріалах
справи копій медичних документів,
пояснень свідка ОСОБА_7, пояснень
учасників розгляду справи встановлено,
що позивач в період з 14 квітня 2008 року
по 29 квітня 2008 року (домашній
стаціонар), з 10 червня 2008 року по 17
червня 2008 року (амбулаторне лікування)
та з 07 жовтня 2008 року по 20 жовтня 2008 року
(домашній стаціонар) хворів різними
захворюваннями. При цьому, з пояснень
свідка ОСОБА_7 судом встановлено, що
позивач був присутнім на похованні
свого батька –спадкодавця ОСОБА_6, яке
припало на час першого із наведених
періодів хвороби позивача.

Таким чином, враховуючи час смерті
спадкодавця –16 квітня 2008 року,
останній день строку на подання
позивачем заяви про прийняття спадщини
–16 жовтня 2008 року, сукупний строк
проміжків часу між періодами хвороби
позивача становить понад чотири
місяців.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами
Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст.ст.1217, 1223, 1261 ЦК
України спадкування здійснюється за
заповітом або за законом. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування здійснюється за
законом спочатку особами, які належать
до першої черги спадкоємців, зокрема
дітьми спадкодавця. Саме спадкоємцем
за законом першої черги є позивач, який
бажає прийняти спадщину після свого
батька.

За змістом ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України
право на спадкування виникає в день
відкриття спадщини, і спадкоємець, який
бажає прийняти спадщину, але на час її
відкриття не проживав постійно із
спадкодавцем, має особисто подати
нотаріусу заяву про прийняття спадщини
у шестимісячний строк з часу відкриття
спадщини, яким, згідно ст.1220 ЦК України,
є день смерті спадкодавця.

Згідно ст.1272 ЦК України, якщо
спадкоємець пропустить строк для
прийняття спадщини, він вважається
таким, що не прийняв її. За позовом
спадкоємця, який пропустив строк для
прийняття спадщини з поважної причини,
суд може визначити йому додатковий
строк, достатній для подання ним заяви
про прийняття спадщини.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених вище норм
цивільного законодавства, суд
приходить до висновку, що підставою для
визначення позивачу, як спадкоємцю,
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини є встановлення
судом на підставі належних та
допустимих доказів поважності причин
пропуску такого строку. При цьому,
необхідно виходити з того, що поважними
є причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оскільки наведені позивачем в
обґрунтування поважності пропуску
строку прийняття спадщини та
підтвердженні в судовому засіданні
періоди хвороби позивача з 14 квітня 2008
року по 29 квітня 2008 року (домашній
стаціонар), з 10 червня 2008 року по 17
червня 2008 року (амбулаторне лікування)
та з 07 жовтня 2008 року по 20 жовтня 2008 року
(домашній стаціонар) охоплюють лише
частину такого строку, при цьому
протягом першого періоду хвороби
позивач був присутнім на похоронах
спадкодавця та мав можливість
звернутись в цей час до нотаріуса із
відповідною заявою, а також приймаючи
до уваги, що проміжки часу між
періодами хвороби становлять за
сукупністю більше чотирьох місяців, в
суду відсутні підстави вважати, що у
позивача протягом встановленого
законом шестимісячного строку для
прийняття спадщини виникли об'єктивні,
непереборні та істотними труднощі для
прийняття спадщини.

При цьому, суд критично ставиться до
посилань позивача про неможливість
своєчасного звернення до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщин через те,
що позивач не міг до 2009 року знайти своє
свідоцтво про народження, що
підтверджує родинні стосунки зі
спадкодавцем. Підставою для такої
оцінки тверджень позивача є те, що ці
твердження не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
жодними належними та допустимим
доказами. Окрім того, суд вважає, що
навіть при втраті свідоцтва про
народження позивач не був позбавлений
можливості прийняти спадщину, оскільки
чинним законодавством передбачена
можливість отримання дубліката
відповідного документа, отримання
якого можливо і протягом строку
прийняття спадщини.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість позовної вимоги
позивача, що зумовлює відмову в
задоволенні позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
судові витрати, сплачені позивачем при
зверненні до суду, у вигляді судового
збору (державного мита) витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, –покласти на
позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 1268 - 1270 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57,
60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5, третя особа, - перша
дніпропетровська Державна нотаріальна
контора про поновлення строку на
прийняття спадщини, - відмовити.

Судові витрати у справі, в
розмірі 8, 50 гривень судового збору та 37,
00 гривень витрат пов’язаних з
інформаційно –технічним
забезпеченням вирішення справи
покласти на позивача ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя          А.В. Брага