Справа №2-7607/11
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне, в порядку гл.8 розділу ІІІ ЦПК
України)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2011 року
Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська

у складі: головуючого –судді
Черновського Г.В.

при секретарі –Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду
м.Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у березні 2011 року звернувся до
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська з позовною заявою, в
якій з уточненням позовних вимог
просив суд:

-          стягнути з відповідача,
спричинені ним позивачу майнові збитки
в розмірі 15 599 грн., пеню в розмірі 22 462,56
грн., витрати на банківські перекази у
розмірі 20 грн., витрати пов’язані з
поштовими переказами листів у розмірі
14 грн., транспортні витрати у розмірі 251
грн. 04 коп. та моральну шкоду в розмірі 3
000 грн.;

-          стягнути з відповідача на
користь позивача судові витрати по
справі.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, на задоволенні позову
наполягав.

Відповідача в судове
засідання по справі не з`явився, про час
і місце розгляду справи повідомлявся
належним чином.

За таких обставин, на підставі ч.4 ст.169
ЦПК України, відповідач вважається
повідомленим про день та час судового
засідання і таким, що відсутній без
поважних причин, що є підставою для
вирішення справи на підставі наявних у
ній даних і доказів і постановлення
заочного рішення.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

29 жовтня 2010 року позивач
звернувся до туристичної агенції
«Победа Тур», яка розташована по
пр.Героїв, 17 в м.Дніпропетровську, з
метою придбати туристичну путівку на
екскурсію в Угорщину.

Судом встановлено, що в
туристичний агенції «Победа Тур»,
позивач з відповідачем - підприємцем
ОСОБА_2, який там працює й надає послуги
по придбанню туристичних путівок в
закордонні країни, уклав угоду, що
відповідач надає позивачу туристичну
путівку до Угорщини й оформляє візу до
в'їзду в країну в кінці грудня 2010 року, а
позивач в свою чергу оплачує послуги
відповідача, згідно запропонованих ним
розцінок.

В судовому засіданні
представник позивача пояснив суду, що
вартість послуг ОСОБА_2 позивача
влаштували та останній повинен був
сплатити відповідачу 400 євро, а також
повинен був тимчасово надати
відповідачу свій закордонний паспорт
для відкриття візи в Міністерстві
Закордонних Справ й сплатити додатково
1000 євро в якості депозиту до туру для
гарантії, своєчасного повернення з
турпоїздки до України, і яка при
виконанні цієї умови позивачу
поверталася після прибуття з
туристичної подорожі.

Судом встановлено, що умови
домовленості по наданню послуг ОСОБА_2
позивач виконав у повному обсязі, 29
жовтня 2010 року в приміщені
вищевказаної туристичної агенції,
позивач сплатив 4 455 грн., що на той час
згідно діючого валютного курсу
відповідало 400 євро, та 9 листопада 2010
року позивач сплатив відповідачу суму
для депозиту - 11 144 грн., що на той час
згідно діючого валютного курсу
відповідало 1000 євро, що
підтверджується відповідними
квитанціями. (А.С.11).

Таким чином, між позивачем та
відповідачем виникли цивільні права та
обов'язки, які регулюються ст.11 та
іншими нормами Цивільного кодексу
України й Законом України «Про захист
прав споживачів», так як відповідно до
ст.1 цього Закону позивач є споживач,
тому що замовляє виконання послуги у
суб'єкта підприємницької діяльності
для задоволення своїх особистих
потреб, а відповідач є тим суб’єктом
підприємницької діяльності внаслідок
якої надає послуги споживачеві, які
пов'язані з його індивідуальним
замовленням для задоволення особистих
потреб.

В судовому засіданні представник
позивача пояснив суду, що починаючи з
другої половини грудня 2010 року позивач
періодично декілька разів телефонував
відповідачеві по наданим ним
контактним телефонам й цікавився коли
він виконає взяті на себе зобов'язання
по наданню туристичної путівки, на що
останній відповідав, що у нього виникли
деякі проблеми з відкриттям візи й
необхідно ще почекати. 27 грудня 2010 року
відповідач повідомив позивача, що йому
у відкритті візи відмовлено без
пояснення причин та поїхати до
Угорщини він не зможу, у зв'язку з чим
він запропонував звернутися до агенції
5 січня 2011 року, для повернення
отриманих коштів.

Судом встановлено, що у вказаний день
позивач прибув до туристичної агенції,
однак відповідача там не було, на його
телефонні дзвінки він не відповідав.
Після чого позивач направив на адресу
відповідача лист-заяву. Поштові
витрати склали 14 грн.

Судом встановлено, що 1 лютого 2011 року,
завдяки діям працівників міліції
ОСОБА_2 був розшуканий і в цей же день, в
їх присутності позивач зустрівся з
відповідачем. ОСОБА_2 визнав, що він
дійсно взяв у позивача грошову суму у
розмірі 15 599 грн. за надання послуг у
придбанні туристичної путівки. Однак
своє зобов'язання надати позивачу
путівку виконати не зміг з причин, які
від нього нібито не залежали, але
доказів цьому ні позивачу, ні
працівникам міліції не пред'явив, та
пообіцяв позивачу, що в строк до 10
лютого 2011 року поверне позивачу
вищезазначену суму. У зв’язку з чим
позивач написав заяву , щоб відповідача
не притягували до кримінальної
відповідальності, внаслідок чого
співробітниками міліції була винесена
Постанова про відмову в притягненні
відповідача до кримінальної
відповідальності.

Судом встановлено, що 10 лютого 2011 року
позивач прибув до відповідача за
своїми грошима, однак останній
повідомив, що гроші нібито йому ще не
надійшли від туроператора з м.Львова й
попрохав почекати два-три дні. Позивач
погодився, але через декілька днів
грошей відповідач позивачу не
повернув.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач, не виконав своє
зобов'язання, а саме надати позивачу
туристичну путівку з належним
оформленням для виїзду в закордонну
подорож на екскурсію, ухиляється від
повернення позивачу матеріальних
коштів.

Відповідно до ст.906 ЦК України, збитки,
завдані замовнику невиконанням
договору про надання послуг за плату,
підлягають відшкодуванню виконавцем, у
разі наявності його вини, та у повному
обсязі, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про
захист прав споживачів», споживач має
право відмовитися від договору про
виконання робіт (надання послуг) і
вимагати відшкодування збитків, якщо
виконавець своєчасно не приступив до
виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Згідно з п.5 ст.10 Закону України «Про
захист прав споживачів»у разі коли
виконавець не може надати послугу
згідно з договором, за кожний день
прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі трьох відсотків
вартості послуги, якщо інше не
передбачене законодавством. У разі
коли вартість послуги не визначено,
виконавець сплачує споживачеві
неустойку в розмірі трьох відсотків
загальної вартості замовлення.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

За таких обставин, суд
вважає за можливе стягнути з
відповідача на користь позивача
майнові збитки у розмірі 15 599 та пеню у
розмірі 22 462, 56 грн., витрати на поштові
та банківські перекази у розмірі 34 грн.
та транспортні розходи у розмірі 251 грн.
04 коп., а разом 38 646 грн. 60 коп.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення
з відповідача 3 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, суд
вважає їх безпідставними та такими, що
не підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті. Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; та в інших
випадках, встановлених законом.

В позовній заяві та під час судового
розгляду позивачем не було надано
належних доказів наявності моральної
шкоди та підтвердження факту
заподіяння позивачу відповідачем
моральних страждань, він не довів вину
відповідача, не надав доказів
причинно-наслідкового зв’язку між
діями відповідача та начебто завданою
шкодою.

Для відшкодування моральної
шкоди за правилами ст.1166 та ст.1167 ЦК
України необхідно довести такі факти:

-          неправомірність поведінки
особи;

-          наявність шкоди;

-          наявність причинного
зв’язку між протиправною поведінкою
та шкодою, що є обов'язковою умовою
відповідальності та виражається в
тому, що шкода має виступати
об'єктивним наслідком поведінки
заподіювача шкоди;

-          наявність вини заподіювача
шкоди.

Таким чином лише наявність всіх
вищезазначених умов є підставою для
прийняття судом рішення про
відшкодування завданої шкоди. Суд
приймає до уваги ті обставини, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору .

Наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим, який в позовній заяві має
зазначити, які моральні страждання та у
зв'язку з чим він поніс і чим
обґрунтовується розмір компенсації.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК
України та враховуючи результат
вирішення справи, суд вважає за можливе
стягнути з відповідача на користь
позивача 17 грн. в рахунок відшкодування
оплати судового збору та 120 грн., в
рахунок відшкодування оплати ІТЗ, а
всього 137 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди –задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 38 646
грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 137 грн.

У задоволенні решти позову
–відмовити.

Рішення суду набирає
законної сили в порядку передбаченому
ст.223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача про
перегляд заочного рішення, яка може
бути подана відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Заочне рішення суду може
бути оскаржено в апеляційному порядку
до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції шляхом подання
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя

Г.В.Черновськой