справа №2-9140/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2011 року          Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді –Браги А.В.,

при секретарі –Лампіки О.В.,

за участю: позивача – ОСОБА_1,

представника позивача –ОСОБА_2,

відповідача –ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа –відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Жовтневого РВ ГУ УМВС України в
Дніпропетровській області про
усунення перешкод у користуванні
майном –

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2011 року до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
звернувся позивач із вищезазначеним
позовом.

Ухвалою суду від 05 грудня 2011 року
закрито провадження у справі в частині
позовної вимоги щодо зобов’язання
відділу громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ
ГУ УМВС в Дніпропетровській області
зняти місце реєстрації проживання
ОСОБА_4 з реєстрації за адресою:
квартира АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач послався на те, що йому та
відповідачу ОСОБА_3 на справі спільної
власності належить квартира №42 в
будинку №163 в м. Дніпропетровську. У 2008
році без відмова та згоди позивача
відповідачем ОСОБА_3 за адресою
зазначеної квартири було
зареєстровано місце проживання
відповідача ОСОБА_4 Посилаючись на
зазначені обставини, вказуючи, що
ОСОБА_4 відмовляється знятись з
реєстрації у вказаній квартирі, не є
ані чоловіком ОСОБА_3, ані будь-яким
іншим членом сім’ї останньої чи
позивача, у вказаній квартирі не
мешкає, спільного господарства зі
позивачем чи ОСОБА_3 не веде, позивач
просив суд усунути перешкоду в
користування майном шляхом зняття з
реєстрації відповідача ОСОБА_4 Також
позивач просив суд стягнути з
відповідача ОСОБА_4 судові витрати по
справі.

В судовому засіданні позивач, його
представник позовні вимоги підтримали,
наполягали на їх задоволенні в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення
позову не заперечувала, пояснивши, що
вона дійсно в 2008 році без відома та
згоди позивача зареєструвала у
зазначеній квартирі місце проживання
відповідача ОСОБА_4, який не є ані її
чоловіком, ані членом її сім’ї чи
сім’ї позивача, спільного
господарства з ОСОБА_4 та відповідач
ОСОБА_3 не вели і не ведуть. Також ОСОБА_3
пояснила, що ОСОБА_4 не проживає за
адресою своєї фактичної реєстрації.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з’явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином.

Третя особа в судове засідання не
з’явилась, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином. Від даної особи до суду
надійшла письмова заява про розгляд
справи за відсутності представника
даної особи.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у розгляді справи, дослідивши
матеріали цивільної справи, суд
приходить до наступного висновку з
таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачу та відповідачу ОСОБА_3 на
праві спільної сумісної власності на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 13 січня 1999 року (а.с.5-6)
належить квартира АДРЕСА_2.

За адресою зазначеної квартири з 21
грудня 1992 року зареєстрований позивач,
з 12 грудня 1989 року –відповідач ОСОБА_3,
а 26 серпня 2008 року –відповідач ОСОБА_4
(а.с.7, 12).

При цьому, з пояснень сторін судом
встановлено, що відповідач ОСОБА_4 був
зареєстрований за адресою зазначеної
квартири відповідачем ОСОБА_3 без згоди
та відома позивача, як другого
співвласника, такої квартири.

Згідно копії нотаріально посвідченої
заяви ОСОБА_3 від 01 грудня 2011 року
встановлено, що остання з 19681 року по
теперішній час ні з ким в
зареєстрованому шлюбі не перебуває.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами
Конституції України, Цивільного
кодексу України.

Так, нормою ст.41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст.317, 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності
є непорушним, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права и
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

За змістом ст.ст.355, 368 ЦК України майно,
що є у власності двох і більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Нормою ст.369 ЦК України визначено, що
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті викладених норм
законодавства, суд приходить до
висновку, що вселення власником до
житлового приміщення особи, яке
оформлюється реєстрацією місця
проживання цією особи, за змістом
ст.ст.150, 156 ЖК України фактично є
розпорядженням нерухомим майном,
оскільки особа, яку вселили та
зареєстрували місце її проживання,
набуває право користування таким
майном, як складову права власності. У
випадку, якщо нерухоме майно (квартира)
є об’єктом спільної сумісної
власності, то для реєстрації
співвласником місця проживання іншої
особи за адресою такого майна за
змістом ст.369 ЦК України необхідна
згода всіх інших співвласників цього
майна.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено, що відповідач ОСОБА_3 без
згоди позивача здійснила реєстрацію
місця проживання відповідача ОСОБА_4 за
адресою квартири АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_3 та позивачу на праві спільної
сумісної власності, а сам ОСОБА_4 не є
членом сім’ї відповідача ОСОБА_3, суд
вважає, що вказаним відповідачем
порушено порядок здійснення права
спільної сумісної власності, а
позивачу такими діями створені
перешкоди в користуванні та
розпорядженні зазначеною квартирою.
Дані обставини, в свою чергу, свідчать
про обґрунтованість позовних вимог
позивача, що зумовлює необхідність
задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути солідарно з відповідачів на
користь позивача, понесені останнім
при зверненні до суду судові витрати по
сплаті судового збору (державного мита)
на суму 8,5 гривень та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 37 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 355, 359, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 60 - 61,
88, 209, 212-215 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов, - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в
користуванні двокімнатною квартирою №
42 по вул. Мандриківська, буд. 163 у м.
Дніпропетровську, шляхом зняття з
реєстрації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
вищезазначеної адреси.

Судові витрати покласти на
відповідачів, солідарно стягнувши з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 8, 50
гривень судового збору та 37, 00 гривень
збору на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Рішення суду може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом 10
днів з дня оголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Суддя          А.В. Брага