АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія стягнення суми Доповідач Пилипчук Н.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого-судді Пилипчук Н.П.,

Суддів Трішкової І.Ю.

ОСОБА_1

при секретарі Козир Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, до якої приєдналися ОСОБА_3, ОСОБА_4

на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2011 року

по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2011 року були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту у межах суми заборгованості за кредитним договором № 087/Р-08 від 28.07.2008 року у сумі 541 843,78 грн., на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. Також вирішено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 обмежити у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2011 року. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що у заяві про забезпечення позову не зазначені причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов. Наполягає, що обмеження у праві виїзду за межі України перешкоджає його господарській діяльності.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № 087/Р-08 від 28.07.2008 року у сумі 541 843,78 грн. Спір не вирішено, а невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, тому суд обґрунтовано вжив такі заходи забезпечення позову, і в цій частині ухвала суду залишається без змін.

Підстави тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України визначені ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України".

Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Із довідок приватного підприємства «ОСОБА_5 Полтава» вбачається, що ОСОБА_4 є директором, а ОСОБА_2 технічним директором цього підприємства, що основними видами діяльності підприємства є навчання дітей та дорослих іноземним мовам в Україні та закордоном, організація відпочинку для дітей з навчанням іноземним мовам в Україні та закордоном що потребує постійного та частого виїзду директора та відповідальних працівників за кордон. У довідці також зазначено, що 15.07.2011 року відбудеться відкриття дитячого-мовного оздоровчого табору в Болгарії, супровід дітей віком від 9 до 16 років здійснюють викладачі «ОСОБА_5 Полтава», директор ОСОБА_4 та технічний директор ОСОБА_2

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 наполягали, що обмеження у праві виїзду за межі України унеможливить їх діяльність за місцем роботи і вони будуть позбавлені можливості виконати грошові зобов*язання перед позивачем.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечувала, однак належними доказами доводи відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не спростувала.

Оскільки обмеження у праві виїзду за межі України може негативно вплинути на діяльність приватного підприємства «ОСОБА_5 Полтава» де ОСОБА_4 є директором, а ОСОБА_2 технічним директором, судова колегія вважає недоцільним встановлювати щодо них зазначене обмеження.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що ухвалу суду необхідно змінити, скасувавши її в частині обмеження ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у праві виїзду на межі України, у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині належить відмовити.

ОСОБА_3 посилався на необхідність виїзду за межі України для догляду за матірю, яка мешкає у Російській Федерації, однак належних та допустимих доказів цього не представив, тому ухвала суду щодо нього залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, до якої приєдналися ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2011 року змінити, в частині обмеження ОСОБА_2, ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України скасувати, у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" в цій частині відмовити.

В іншій частині ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді: