Справа №: 2-4/10
Провадження № 2/601/1905/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2011 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Брагіна В.І.

при секретарях - Лавренчук Л.М.,Захаркевич О.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1Гвідповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та. приватизацію, визнання права власності на приміщення,усунення перешкод в користуванні гаражем, поділом домоволодіння в натурі та зустрічною позовного заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі продажу,свідоцтва про право на спадщину,визнання права власності на гараж,суд,-

встановив :

Позивач звернулася з позовом до суду,який в подальшому уточнила,зазначивши,що вона є власником частини жилого будинку 2 кв. 6 по вул.Радіщева в м.Андрушівка,яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7,померлого 9 липня 1996 року. ОСОБА_7 ця квартира належала на підставі договору купівлі-продажу укладеним 27 березня 1993 року між ним та ОСОБА_6,яким ця квартира була придбана згідно договору купівлі-продажу укладеним 9 червня 1992 року між ОСОБА_6 та Андрушівським цукрозаводом.До складу квартири входять також господарські споруди,в тому числі і гараж літерою Д-1. Вказувала, що з її квартирою межує квартира ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померлих батьків ОСОБА_6,в якій проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_5. В користуванні двох даних квартир є спільний коридор площею 5,8 м.кв.,з якого є вхід до її квартири та знаходиться опалювальний пристрій її груби,що підтверджується планом будинку.Також є кладовка площею 4,1 м.кв.,яка знаходиться у спільному користуванні.Згідно довідки БТІ приміщення VII- площею 10,5 м.кв. належить до кв.№ 6.Жила площа квартири відповідачів 60,2 м.кв.Відповідачі без її відома приватизували в порушення закону спільні приміщення:коридор та кладовку,що на її думку, підтверджується довідкою БТІ від 20.02.2001 року в якій зазначено,що загальна площа квартири відповідачів становить 65.2 м.кв.,а приміщення 1-1,1-2 (коридор і кладовка) є в спільному користуванні та письмовим поясненням голови профкому ОСОБА_8 від 15.05.1992 року про те,що на момент виділення квартири ОСОБА_6 був спільний коридор,кладовка. Також ОСОБА_6 добудував з дозволу міської Ради кімнату і приміщення VII (веранду),що підтверджується довідкою голови профспілки «ПАО» Житомирцукор від 22.08.1995 року,рішенням міської Ради про дозвіл на добудову та документами на будівельні матеріали. Зазначила,що на протязі багатьох років ОСОБА_2 та ОСОБА_5 чинять їй перешкоди в користуванні належною мені частиною будинку та гаражем,з приводу чого вона неодноразово зверталася в міліцію,вважає,що проживати в одному коридорі з відповідачами опасно. Згідно плану газифікації в приміщенні УІІ-площею 10,5 м.кв. нам необхідно встановити газовий котел для

опалення та газову плиту. Просила визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 28 серпня 2000 року та приватизацію 75.4 м.кв загальної площі будинку 2 кв 2 по вул. Радіщева в м.Андрушівка,видане на ОСОБА_9,ОСОБА_4,ОСОБА_2,ОСОБА_5,ОСОБА_10, ОСОБА_11 в частині приватизації 10.2 м.кв. загальної площі квартири;визнати за нес право власності на користування кладвкою та коридором,зобов'язати відповідачів звільнити двері вхід до квартири та до опалення груби;визнати за нею право власності на добудоване приміщення УП-площею 10,5 м. квзобовязати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди в користуванні, гаражем -відкрити його та звільнити від речей,які там знаходяться;зобов'язати відповідачів ОСОБА_2,ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_11 звільнити двері вхід до квартири € та до опалення груби.

ОСОБА_13 звернувся з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу укладеним 27 березня 1993 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6;про визнання недійсним договору купівлі-продажу укладеним 9 червня 1992 року між ОСОБА_6 та Андрушівським цукрозаводом;визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_7,виключення гаража літера Д-1 з приналежності кв. б будинку 2 по вул.Радіщева в м.Андрушівка, визнання за ним права власності на гараж. В обґрунтування позовних вимог зазначив,що при укладенні первісного договору купівлі-продажу укладеним 9 червня 1992 року між ОСОБА_6 та Андрушівським цукрозаводом з невідомих причин був вказаний гараж літера Д-1,як проданий заводом ОСОБА_6,незважаючи на те,що він був збудований особисто ним.На підтвердження своїх вимог посилається на те,що вже в свідоцтві про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_7 вказаний гараж не зазначений.

В судовому засіданні первісний позивач,її представник,свій позов підтримали,обґрунтувавши його наведеними в позовній заяви обставинами,додали,що на їх думку відповідач під час приватизації квартири ввів в оману представників БТІ,зазначивши спільні приміщення кладовки та коридору,як приналежність квартири 2. В зустрічному позові просили відмовити за безпідставністю, т.я. гараж був куплений ОСОБА_14 разом з квартирою.

В судовому засіданні відповідач - позивач по зустрічному позову,представники відповідачів,свій позов підтримали, обгрунтувавши його наведеними в позовній заяві обставинами та показами допитаних в судовому засіданні свідків,просили його задовольнити. В пірвісному позові просили відмовити,зазначили, що приміщення VII, площею 10,5 кв.м. було побудовано ще Андрушівським цукровим заводом та з цього приміщення здійснюється вхід до кв.№ 2 та кв.№ 6. Ні позивачка з її чоловіком,ні його сім'я дане приміщення не будували. Хоча ОСОБА_1 вказує,що під час приватизації квартири АДРЕСА_1 відповідач ввів в оману працівників БТІ,однак жодних достовірних доказів на підтвердження своїх доводів не надав,не просив скасувати розпорядження органу місцевого самоврядування про приватизацію та взагалі не зазначив орган місцевого самоврядування,як сторону по справі. Вважає,що зазначені у первісному позові правові норми взагалі не підлягають застосуванню. Просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,допитавши свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,ОСОБА_18,ОСОБА_19,ОСОБА_20, дослідивши матеріали справи,суд встановив : сторони є співвласниками жилого будинку будинку 2 по вул. Радіщева в м.Андрушівка. Позивач є власником квартири № б зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7,померлого 9 липня 1996 року. ОСОБА_7 ця квартира належала на підставі договору купівлі-продажу укладеним 27 березня 1993 року між ним та ОСОБА_6,яким ця квартира була придбана згідно договору купівлі-продажу укладеним 9 червня 1992 -року між ОСОБА_14 та Андрушівським цукрозаводом.До складу квартири № б входять також господарські споруди, в тому числі і гараж літерою Д-1. (т.1 а.с.4- 7).ОСОБА_2,ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_21 квартира № 2 належить на підставі свідоцтва про право власності на житло,виданого на підставі розпорядження Органу, приватизації - Андрушівської міської ради від 28 серпня 2000 року (т.1 а.с.8;т.2а.с.90). В даний час приміщення VII, площею 10,5 кв.м. перебуває в спільному користуванні сторін та з цього приміщення здійснюється вхід до кв. № 2 та кв. № б (а.с.20 висновку судово будівельно-технічної експертизи № 303/06.11 від 21.06.2011 року). В даний час приміщення УІІ-1,площею 5,8 кв.м. перебуває в володінні та користуванні відповідачів (а.с.11-14 висновку судово будівельно-технічної експертизи № 303/06.11 від 21.06.2011 року). Гараж літерою Д-1 перебуває в користуванні відповідачів. Між сторонами з 1991 року склалися неприязні стосунки,які тривають до цього часу (т.2 а.с.91-102).

Вказані обставини визнані сторонами,підтверджені матеріалами справи та вважаються судом доведеними в порядку ч.І ст.61 ЦПК України.

Спірні правовідносини виникли з цивільних відносин та регулюються ст.4,главою 3,розділом VII,ст.128,224,225,227 ЦК України в редакції 1963 року,оскільки договір купівлі-продажу є реальним договором та вважається укладеним з моменту укладення і не є триваючим,тому на дані правовідносини не поширюються вимоги п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року. Також спірні правовідносини регулюються ст.ст.1,2,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Оцінивши досліджені докази суд приходить до висновку,що первинний позов не обґрунтований в повному обсягу та підлягає задоволенню частково. Зустрічний позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню.

При вирішенні спору суд виходить з положень ст.ст.58-60 ЦПК України кожна сторона повинна довести вимоги,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обгрунтувати їх належними та допустимими доказами.

Так,при вирішенні позовних вимог первісного позову в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло від 28 серпня 2000 року,та приватизацію 75.4 м.кв загальної площі будинку 2 кв 2 по вул.Радіщева в м.Андрушівка видане на ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_11 в частині приватизації 10.2 м.кв. загальної площі квартири,визнання за ОСОБА_1 права власності та користування на кладовкою, коридором,зобов'язання звільнити двері вхід до квартири 6 та до опалення груби,суд виходить з того,що позивачем окрім загальних посилань на те, що відповідач під час приватизації квартири ввів в оману представників БТІ,зазначивши спільні приміщення кладовки та коридору,як приналежність квартири 2,жодного доказу на порушення вимог ст.ст.1,2,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» при приватизації не надано та в ході розгляду справи судом таких порушень не встановлено. Навпаки,з свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження Органу приватизації - Андрушівської міської ради 28 серпня 2000 року,технічного паспорту квартири (т.1 а.с.8,9-10), вбачається,що на підставі розпорядження Органу приватизації Андрушівської міської ради відповідачами була приватизована загальна площа 75,4 кв.м. з врахуванням спірних приміщень кладовки та коридору.Питання про скасування рішення про приватизацію органу приватизації - Андрушівської міської ради - позивачем не ставилося. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині за безпідставністю позовних вимог. Доводи позивача в частині того,що під час приватизації порушені її права на вільний доступ до опалення груби,що в даний час позбавляє її можливості опалювати житло,суд відхиляє,т.я. згідно висновку судово-будівельно-технічної експертизи № 303/06.11 від 21.06.2011 року (а.с.19 експертизи),з технічної точки зору можливе переобладнання опалення груди з приміщення 6-2,яке належить позивачу.

При вирішенні позовних вимог первісного позову в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на приміщення УП-площею 10,5 м. суд виходить з наступних міркувань : згідно договору купівлі-продажу укладеним 9 червня 1992 року між ОСОБА_6 та Андрушівським цукрозаводом,ним придбано 15-100 частин жилого будинку (квартира № 6),що становить на час укладення договору площу 25,245 кв.м. З врахуванням рішення Андрушівської міської ради № 136 від 20.06.1985 року про надання дозволу ОСОБА_6 на добудову частини жилого будинку з верандою (т.1 а.с.28),квитанцій на придбання будівельних матеріалів (т.1 а.с.30-31),оригінали яких оглянуті судом, суд прийшов до висновку,що приміщення веранди VIІ,площею 10,5 кв.м., дійсно побудовано з дозволу міськради ОСОБА_6 за власний рахунок,тому на час укладення договору купівлі-продажу квартири № 6 від 9 червня

1992 року приміщення веранди VII не перебувало на балансі Андрушівського цукрозаводу,тому і не зазначено в цьому договорі. Виходячи з викладеного суд задовольняє позов в цій частині, визнає за позивачем право власності на приміщення веранди VII,площею 10,5 кв.м. При цьому суд критично оцінює доводи відповідача в тій частині,що на час прибудови веранди ОСОБА_6 працював головою профкому Андрушівського цукрозаводу та всі документи підроблені,а фактично спірне приміщення побудовано Андрушівським цукрозаводом,т.я. належних доказів цих тверджень ним не представлено. На думку суду покази свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16,ОСОБА_17,ОСОБА_18,ОСОБА_19,ОСОБА_20 в цій частині,в даному випадку є неналежними доказами,т.я. зазначені свідки не змогли пояснити, чому на час укладення договору купівлі-продажу квартири № 6 приміщення веранди VII не перебувало на балансі Андрушівського цукрозаводу та у зв'язку з чим,якщо добудовував частину жилого . будинку з верандою Андрушівський цукрозавод,дозвіл на добудову частини жилого будинку з верандою рішенням Андрушівської міської ради № 136 від 20.06.1985 року про

наданий був ОСОБА_6, а не Андрушівському цукрозаводу.Також зазначеним свідкам особисто не відомі обставини придбання будівельних матеріалів на зазначену добудову.

При вирішенні позовних вимог первісного позову в частині зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні гаражем «Д» - відкрити його та звільнити від речей,які там знаходяться, суд виходить з вимог ст.128 ЦК України 1963 року, згідно якої, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі,якщо інше не передбачено законом або договором. Судом встановленого право власності на гараж літерою Д-1 виникло у первісного набувача - ОСОБА_6 9 червня 1992 року в момент укладення згідно договору купівлі-продажу укладеним 9 червня 1992 року між ОСОБА_6 та Андрушівським цукрозаводом та в подальшому перейшло на підставі наступних правочинів до позивача. Виходячи з того, що власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод в користуванні власністю,суд задовольняє первісний позов в цій частині,зобов'язує ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні гаражем «Д» - відкрити його та звільнити від речей,які там знаходяться.

При вирішенні позовних вимог первісного позову в частині проведення розподіл домоволодіння 2 по вул.Радищева в м.Андрушівка, суд вважає доцільним провести його по 1 варіанту висновку судово- будівельно-технічної експертизи № 303/06.11 від 21.06.2011 року

(а.с.19-20 експертизи), виходячи з наступних міркувань : судом задоволені вимоги первісного позову, визнано за позивачем право власності на приміщення веранди VII,площею 10,5 кв .м.; згідно проектної документації на проведення газового опалення квартири № б (т.1 а.с. 11-12),саме в приміщення веранди VII дозволено встановлення за технічними нормами газового котла та в разі розподілу цього приміщення котел встановити буде неможливо;між сторонами з 1991 року склалися неприязнені стосунки,які тривають до цього часу,тому облаштування окремих входів до квартир на думку суду повинно повністю бути таким,щоб повністю відокремити сторони,що досягається при 1 варіанті розподілу. Виходячі з викладеного суд задовольняє вимоги в цій частині,проводить розподіл домоволодіння 2 по вул. Радищева в

м.Андрушівка наступним чином : суд визнає за ОСОБА_1 право власності на приміщення УП-площею 10,5 м. зобов'язавши її облаштувати в ньому вхід до квартири 6; суд зобов'язує ОСОБА_2,ОСОБА_5, ОСОБА_12 переобладнати кімнату 2-4:з віконної пройми облаштувати дверний пройом, прибудувати до кімнати 2-4 площею 25,3 кв.м. приміщення тамбура глибиною не менше 1,4 м. з віконним отвором з встановленням віконного блоку для забезпечення природного освітлення тамбуру з забезпеченням приміщення електроосвітленням.

При вирішенні позовних вимог зустрічного позову до ОСОБА_1,ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу укладеним 27 березня 1993 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6;про визнання недійсним договору купівлі-продажу укладеним 9 червня 1992 року між ОСОБА_6 та Андрушівським цукрозаводом;визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_7,виключення гаража літера Д-1 з приналежності АДРЕСА_2, визнання за ним права власності на гараж,суд виходить з вимог ст.4,глави 3,розділом VII,ст.128,224,225,227 ЦК України в редакції 1963 року,згідно яких передбачалася можливість визнання угод недійсними з таких підстав : Стаття46. Наслідки недодержання простої письмової форми Недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. С т а т т я 47. Обов'язковість нотаріальної форми і наслідки її недодержання

Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. С т а т т я 48. Недійсність угоди, яка не відповідає вимогам закону Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

С т а т т я 49. Недійсність угоди, укладеної з метою, суперечною інтересам держави і суспільства Якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

С т а т т я 56. Недійсність угоди, укладеної внаслідок помилки

Угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодувати його вартість.

Крім того, сторона, за позовом якої угода визнана недійсною, вправі вимагати від другої сторони відшкодування витрат, втрати або пошкодження свого майна, якщо доведе, що помилка виникла з вини другої сторони. Якщо це не буде доведено, особа, за позовом якої угода визнана недійсною, зобов'язана відшкодувати другій стороні понесені нею витрати, втрату або пошкодження її майна.

С т а т т я 57. Недійсність угоди, укладеної внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких обставин

Угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

С т а т т я 58. Недійсність мнимої і удаваної угод

Недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Стаття 227. Форма договору купівлі-продажу жилого будинку Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Позивачем в позовній заяві та в судовому засіданні окрім загальних посилань на те,що з невідомих йому причин в договорі купівлі- продажу, укладеним 9 червня 1992 року між ОСОБА_6 та Андрушівським цукрозаводом до складу квартири № 6 включений також гараж літерою Д-1 (т.1 а.с.49),не наведено жодної підстави,визначеною ЦК України 1963 року для визнання договорів купівлі-продажу недійсними. Крім того,вищевказана позовна заява мистить позовні вимоги,вирішення яких не Передбачено ЦПК України,а саме про виключення гаражу як приналежності квартири АДРЕСА_3. Судом встановленого договір купівлі-продажу, укладений 27 березня 1993 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6М./договір купівлі- продажу укладеним 9 червня 1992 року між ОСОБА_6 та Андрушівським цукрозаводом,відповідають вимогам закону - вони складені у письмовій формі та є нотаріально посвідченими. Виходячи з викладеного суд прийшов до висновку,що підстав для визнання недійсними вищевказаних договорів не має,тому не має підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_7,т.я. зазначений правочин є похідним від попередніх правочинів. Суд відмовляє в задоволені зустрічного позову за його безпідставністю. При цьому суд не бере до уваги доводи позивача в тій частині,що в документах інвентарної справи Бердичівського МБТІ містяться суперечливі довідки щодо належності гаража літера Д-1,т.я. жоден з зазначених ним документів не містить передбачених законом підстави для визнання угод недійсною. Також на думку суду покази свідків ОСОБА_15,ОСОБА_16,ОСОБА_17,ОСОБА_18,ОСОБА_19,ОСОБА_20 в цій частині в даному випадку не мають правового значення,т.я. зазначені свідки не зазначили в своїх свідченнях жодної обставини,передбачених законом підстави для визнання угод недійсною.

Керуючись ст.4,главою 3,розділом VII, ст.128,224,225,227 України в редакції 1963 року,ст.ст.1,2,8 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року 2482-ХІІ,ст.ст.10,11,58,59,б0,61,209,212,214,215,218 ЦПК Уукраїни суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3

Валентиновича, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про. визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та приватизацію,визнання права власності на приміщення,усунення перешкод в користуванні гаражем,поділом домоволодіння в натурі задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні гаражем «Д» - відкрити його та звільнити від речей,які там знаходяться.

. Провести розподіл домоволодіння 2 по вул.Радищева в м.Андрушівка наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право власності на приміщення УП-площею 10,5 м. зобов'язавши її облаштувати в ньому вхід до квартири 6.

Зобов'язати ОСОБА_2,ОСОБА_5,ОСОБА_12 переобладнати кімнату 2-4: з віконної пройми облаштувати дверний пройом,прибудувати до кімнати 2-4 площею 25,3 кв.м. приміщення тамбура глибиною не менше 1,4 м. з віконним отвором з встановленням віконного блоку для забезпечення природного освітлення тамбуру з забезпеченням приміщення електроосвітленням.

Зобов'язати ОСОБА_2,ОСОБА_5, ОСОБА_12 не чинити перешкод ОСОБА_1 в переобладнанні груби для користування нею з приміщення 6- 2.

В задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло від 28 серпня 2000 року,та приватизацію 75.4 м.кв загальної площі АДРЕСА_4 по вул.Радіщеза з м.Андрушівка видане на ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_2,ОСОБА_5, ОСОБА_12,ОСОБА_11 з частині приватизації 10.2 м.кв. загальної площі квартири,визнання за ОСОБА_1 права власності та користування на кладовкою, коридором,зобов'язання звільнити двері вхід до квартири 6 та до опалення груби - відмовити за безпідставністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі продажу,свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на гараж - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи,які брали участь у справі,але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя: