Справа № 2-216/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2011 року Соснівський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді Пироженко В.Д.

при секретарі Поліщук Л.П., Жук О.М., Дернова О.Е.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Перша Черкаська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним вказуючи, що 08.07.2009 року помер його рідний батько ОСОБА_4. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді ? частини будинку яке знаходиться по вул. Островського, 11/2 в м.Черкаси. Він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і там йому стало відомо, що 28.03.209 року його батько на все своє майно склав заповіт на відповідачку ОСОБА_3, свою дружину.

Вважає, що заповіт який складено 28.03.2009 року є недійсним, оскільки він не виявляв дійсної волі його батька.

Він знаходився з батьком в дуже хороших відносинах. Він у нього єдиний син. Весь час він говорив, що належну йому частину будинку він залишить йому. Батько вісім років назад був побитий та отримав травму голови. У 2008 році захворів на рак. Йому робили операцію, а потім променеве опромінювання. Призначалось лікування, проміж інших ліків сибазон. В останній рік життя, здоровя батька значно погіршилось. Почастішали випадки несприйняття батьком дійсних подій, правильної життєвої орієнтації. Він виходив на вулицю у жіночій шапці, не пізнавав знайомих йому людей. За кілька місяців до смерті його забрав брат ОСОБА_5 до себе в с.Ладижинка Уманського району доглядати. Там він і помер.

Наявність травми голови та вищевказаної хвороби, курси лікування які з цим були призначені ОСОБА_4, а також можливі з цим ускладнення дають йому підстави сумніватись в тому, що складений заповіт від 28.03.2009 року є дійсним волевиявленням його батька. Просить визнати даний заповіт недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та пояснила, що її чоловік був адекватною людиною і це була його особиста воля зробити на неї заповіт. Він дійсно хворів на онкозахворювання і йому робили операцію, але знеболюючі наркотичні засоби він не приймав до останнього дня.

Третя особа перша Черкаська нотаріальна контора в судове засідання не зявилась, надала суду клопотання в якому просили справу розглянути в їх відсутність.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, думку адвоката, дослідивши матеріали даної цивільної справи , суд приходить до наступного.

Судом встановлені наступні факти та правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження № 35 від 17.08.1968 року, ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2.

08.07.2009 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті залишилось спадкове майно яке знаходиться по вул.. Островського, 11/2 в м.Черкаси.

18 вересня 2009 року позивач ОСОБА_2 звернувся до першої Черкаської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_4

28.03.2009 року ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_3. Заповіт посвідчено державним нотаріусом другої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_6

ОСОБА_2 згідно ст.. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Так як заповіт фактично усуває його від спадщини за законом, то у відповідності зі ст.. 15, 16 ЦК України він має право на звернення до суду за захистом свого інтересу. Одним із способів захисту є визнання правочину недійсним.

Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що його батько отримав травму голови та був інвалідом. В 2008 році у нього виявили онкохворобу та була проведена операція.

Даний факт в судовому засіданні не заперечувала і сама відповідач.

Після цього йому проводили променеве опромінювання та він приймав знеболюючі наркотичні засоби.

В судовому засіданні даний факт підтвердили свідки. Зокрема свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є колишньою дружиною померлого. Після травми голови він був визнаний інвалідом. В 2008 році ОСОБА_4 зробили операцію та він отримував променеве опромінювання. Вона особисто привозила до нього лікаря з обласної лікарні ОСОБА_8 і той його обстежував. Це було десь навесні. Їй особисто лікар сказав, що стан його здоровя дуже поганий. Пізніше його забрав його рідний брат до себе в с. Ладижен Уманського району де той і помер. Їі син постійно спілкувався з батьком, а в будинок його не пускала дружина ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він добре знав померлого ОСОБА_4, його брат постійно ходив до нього. Коли той захворів, то він останнім часом бачив, що той став забуватись, плутатись в подіях. Став ходити в жіночій шапці. Він розумів, що той став неадекватним.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона знає дану родину більше 30 років. Вона часто спілкувалась з нині померлим і той їй неодноразово розповідав про те, що його теперішня дружина не дає йому спілкуватись з сином і на цьому грунті у них часто виникали сварки. Останній раз вона його побачила біля воріт двору. Той її не впізнав, лише сказав що він хворіє.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що померлий є його братом. Брат йому зателефонував і попросив забрати його до себе. Перед цим він йому розповідав, що його дружина сказала, що без заповіту доглядати його не буде. Перед смертю десь за дві неділі він забрав брата до себе в с. Ладиженка Уманського району. Він запитував у брата за заповіт, той сказав, що всі розберуться після його смерті. Брату зробили операцію та він приймав променеве опромінювання. Після травми голови той став дуже забувати все та непамятати. Памятав події дитинства, останні події дуже плутав.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він працює лікарем нейрохірургом в обласній лікарні і дуже добре памятає такого пацієнта як ОСОБА_4 Той був тяжко хворий так як переніс черепно-мозгову травму. Його як лікаря він не впізнавав і своїми діями не керував. По проханню родичів він приїздив додому до ОСОБА_4 і бачив що той є неадекватним після проведення променевої терапії. В нього були метастази в позвонку та в головному мозку. Такий стан здоровя був у нього в березні 2009 року. Він видав довідку про його стан і те що там записано відповідає дійсності.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними, для визначення наявності стану особи, що в момент укладення угоди перебувала у такому стані, коли вона не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними, суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Ухвалою суду від 21.06.2010 року була призначена по справі посмертна судово-психіатрична експертиза для встановлення того чи міг ОСОБА_4 зважаючи на його хворобу, вікові особливості, прийом ліків розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент складання заповіту.

Справа неодноразово поверталась до суду з метою отримання додаткових доказів що стосуються хвороби та лікування ОСОБА_4

Судом були зроблені запити до лікарень де лікувався ОСОБА_4 з метою витребування медичних карток.

Згідно відповіді поліклінічного відділення Черкаського обласного онкологічного диспансеру, амбулаторна картка хворого в реєстратурі відсутня. На обліку перебуває з січня 2009 року.

Згідно відповіді поліклініки заводу Фотоприлад, амбулаторна картка ОСОБА_4 в архіві відсутня, в журналі обліку померлих - вдома, в стаціонарі і в іншому місці відсутня.

22.07.2011 року справа повернута з обласної судово-психіатричної лікарні без виконання ухвали в звязку з тим, що з наданого обсягу інформації та при відсутності медичних документів неможливо провести дану експертизу.

Як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, медичні картки його брата ОСОБА_11 знаходились вдома і коли він забирав брата до себе в с.Ладиженку, медичні картки теж були з ним. Коли брат помер, медичні картки він особисто передав відповідачці по справі ОСОБА_3

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_3 свідомо не надає медичні картки померлого ОСОБА_4 щоб уникнути проведення даної експертизи.

Судом неодноразово допитувався в судовому засіданні лікар ОСОБА_8, який давав консультативний висновок щодо стану здоровя померлого ОСОБА_11 від 12.03.2009 року в якому зазначено діагноз : психопатолоічний синдром, енцефалопатія. Як пояснив свідок, це є наслідком черепно-мозгової травми яка була у померлого та онкологічного захворювання, яке виражене в різкому зниженні памяті, дезорієнтованість, безініціативність, життєві інтереси були вкрай мінімальні.

В матеріалах справи мається виписка МСЕК з 1993 року по 1999 рік, якими була встановлена ОСОБА_4 друга група інвалідності з діагнозом : наслідки перенесеної важкої черепно-мозкової травми з органічною неврологічною симптоматикою. Група інвалідності призначена до 01.07.1999 року.

Відповідно до відповіді Пенсійного Фонду України в Соснівському районі м.Черкаси, з 01.07.1999 року ОСОБА_4 була призначена пенсія за віком.

Згідно ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 в момент вчинення заповіту 28.03.2009 року дійсно не усвідомлював значення своїх дій в силу свого захворювання та не міг керувати ними.

Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 стосовно того, що він не був психічно хворий та був адекватний. Дані свідки не є медичними працівниками та не можуть оцінити стан здоровя хворого саме на момент вчинення правочину.

Не може бути взято судом до уваги і надані відповідачкою довідки щодо того, що ОСОБА_4 працював водієм по 31.01.2009 року на посаді водія. Дані обставини стосуються подій березня 2009 рок, а тому вважати що він в той період був здоровим у суду немає підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд вважає, що відповідач не навела спростувань саме тих доказів які надав позивач по справі та були затребувані судом.

Згідно ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладені обставини, поведінку самої відповідачки, яка не надала медичних документів для проведення судової психіатричної експертизи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до задоволення.

Керуючись: ст.ст.5,10,11,88, 209,212,214,215,218 ЦПК України, ст. 203,215, 225, 1257 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.09року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійснимисуд ,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати заповіт посвідчений 28 березня 2009 року ОСОБА_4 державним нотаріусом другої Черкаської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-1505 недійсним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

ГОЛОВУЮЧИЙ: