РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2011 року
Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого судді Леньо
С.І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о
в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути
солідарно з відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4 заборгованість за договором
позики від 10 січня 2010 року у розмірі 218
593 грн., а також три проценти річних від
простроченої суми грошового
зобов»язання в розмірі 2 353,61 грн. та
пеню в розмірі 286 356,80 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
покликається на те, що 10.01.2010 р. між ним
та ОСОБА_3 було укладено договір позики,
згідно якого він передав позичальнику
у власність грошові кошти в сумі 218 593
грн. Відповідно до п. 3 Договору
відповідач зобов’язався повернути всю
позику до 30.06.2010 року. Згідно розписки
ОСОБА_3 отримав кошти, однак в порушення
умов договору станом на 09.11.2010 року
грошей не повернув. Крім цього,
відповідно до п. 5 Договору позивач
нарахував пеню в розмірі 1% від
несплаченої суми за кожен день
прострочення, що становить 286 356,80 грн.,
та відповідно до ст. 625 ЦК України –3%
річних, що становить 2 353,61 грн. 01 лютого
2010 року між позивачем та відповідачем
ОСОБА_4 укладено договір поруки,
відповідно до п.1.1 якого поручитель
зобов’язався відповідати перед
позикодавцем за виконання ОСОБА_3 своїх
зобов’язань, що випливають з договору
позики. Однак, в порушення умов
договору поруки відповідач ОСОБА_4
зобов»язання не виконав, борг не
сплатив. Таким чином, відповідно до
умов договорів та на підставі положень
чинного законодавства просить
стягнути солідарно з відповідачів суму
заборгованості за договірним
зобов»язанням, а також пеню та три
проценти річних від простроченої суми.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримав позовні
вимоги, просить стягнути з
відповідачів суму заборгованості за
вказаним договором позики.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове
засідання повторно не з’явилися, хоча
про час та місце розгляду справи
повідомлялися належним чином, про що
свідчать розписки про одержання
судової повістки, причини неявки суду
не повідомили. Зі згоди представника
позивача, на підставі наявних у справі
доказів суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Дослідивши матеріали справи, наявні у
справі докази, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 10 січня 2010 року
між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем
ОСОБА_3 укладено Договір позики,
відповідно до п. 1 якого Позикодавець
ОСОБА_2 передав Позичальнику ОСОБА_3 у
власність грошові кошти в сумі 218 593 грн.
Відповідно до п. 3 вказаного Договору
Позичальник зобов’язався повернути
всю позику до 30.06.2010 року (включно), в
тому числі до 31.01.2010р. –36 432,16 грн., до
28.02.2010р. –36 432,16 грн., до 31.03.2010р. –36 432,16
грн., до 30.04.2010р. –36 432,16 грн., до 31.05.2010р.
–36 432,16 грн., до 30.06.2010р. –36 432,20 грн. (а.с.5).

Згідно розписки про отримання позики
від 10.01.2010 року (а.с.6) ОСОБА_3 отримав від
ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 218 593 грн. в
якості позики в день складання
розписки. Відтак, позивач виконав
договірне зобов»язання, однак, як
вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_3 не повернув суму
позики у встановлений договором строк
–до 30.06.2010 року.

У відповідності до ст.526 ЦК України
зобов’язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог –
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов’язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Позичальник зобов’язаний
повернути позикодавцеві позику у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

У відповідності до ст. 1050 ЦК України
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов’язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов’язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов’язання, на
вимогу кредитора зобов’язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що слід стягнути з
відповідача ОСОБА_3 на користь позивача
позику в розмірі 218 593 грн., згідно ст. 625
ЦК України - три проценти річних від
простроченої суми грошового
зобов»язання в розмірі 2 353,61 грн., а
також відповідно до п. 5 Договору позики
- пеню в розмірі 286 356,80 грн., що вірно
розрахована позивачем в розмірі 1 % від
несплаченої суми за кожен день
прострочення.

Разом з тим, суд відмовляє в
задоволенні вимог про стягнення таких
коштів солідарно з відповідача ОСОБА_4
виходячи з таких мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що 01
лютого 2010 року між позивачем ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_4 укладено договір
поруки, відповідно до п.1.1 якого
поручитель ОСОБА_4 зобов’язався
відповідати перед позикодавцем за
виконання ОСОБА_3 своїх зобов’язань, що
випливають з договору позики від 10.01.10р.
(а.с.7).

Відповідно до п. 5.1. Договору поруки цей
договір набирає чинності з моменту
його підписання та виконання п. 4.1.
цього договору і діє до моменту
припинення Договору позики, але не
більше ніж до 31 грудня 2010 року. Згідно п.
4.1. Договору поруки позикодавець
повинен сплатити Поручителеві за
надання поручительських послуг 10 % від
суми позики.

В ході розгляду справи позивач та його
представник, всупереч вимог ст. 60 ЦПК
України, не надали жодного належного та
допустимого доказу на підтвердження то
факту, що ОСОБА_2 сплатив поручителеві
кошти передбачені п. 4.1. Договору
поруки. Відтак, суд вважає, що Договір
поруки в силу п.5.1. не набрав чинності.

З огляду на викладене, відсутні правові
підстави для стягнення заборгованості
з відповідача ОСОБА_4, тому в цій
частині вимоги позивача є
безпідставними.

У відповідності до ст.88 ЦПК України суд
присуджує судові витрати з відповідача
ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 10,60,88,169,209,212-215,218,224-226
ЦПК України, ст.ст. 526, 610, 625, 629, 1046-1050 ЦК
України, -

в
и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
позику в розмірі 218 593 грн. (двісті
вісімнадцять тисяч п’ятсот
дев’яносто три гривні), три проценти
річних від простроченої суми грошового
зобов»язання в розмірі 2 353,61 грн. (дві
тисячі триста п’ятдесят три гривні, 61
коп.), пеню в розмірі 286 356,80 грн. (двісті
вісімдесят шість тисяч триста
п’ятдесят шість гривень, 80 коп.), а
всього заборгованість на загальну суму
507 303,41 грн. (п’ятсот сім тисяч триста
три гривні, 41 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 1 820 грн.

В задоволенні вимог про стягнення
заборгованості з ОСОБА_4 –відмовити за
безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки, передбачені
ст.ст.294,296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
Личаківським районним судом м. Львова
за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя:
Леньо С. І.