Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.2011 Справа №2-4614/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Кунець Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_3про визнання договору довічного утримання недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання від 06.10.2010 року недійсним, посилаючись на те, що вказаний договір був вчинений під приводом помилки, а саме він вважав, що заключає договір не з фізичною особою ОСОБА_2, а заключає договір довічного утримання із центром соціальної допомоги пенсіонерам і громадянам престарілого віку ПЕНСІОН, тобто він помилився щодо обставин, які мають значення для справи, а тому просить визнати вказаний договір недійсним.

Представник відповідача з приводу заявленого позову заперечив та суду пояснив, що на час підписання договору у позивача психічних порушень не виявлено, що підтверджується відповідною медичною довідкою. Вказаний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом, який розяснив позивачу всі умови договору. Що при підписанні договору позивач отримав значну суму коштів та щомісячно отримує кошти в сумі визначену в договорі довічного утримання, тобто помилка щодо вчиненого правочину виключається.

Третя особи приватний нотаріус ОСОБА_3 з приводу заявленого позову пояснила, що нею дійсно був посвідчений договір довічного утримання між сторонами. Що вона дійсно зійшла в двір з свого приміщення, оскільки як було пояснено, що у ОСОБА_1 боліли ноги та взяла у нього всі документи. Потім коли вона оглянула документи, ще раз повернулась та сіла в машину де перебував позивач. Останньому нею було розяснено всі умови договору, пояснено його суть. Позивач був повністю адекватний, ним було прочитано договір самостійно, що йому було незрозуміло вона йому все розяснювала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав:

06 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_1 передає у власність, а набувач ОСОБА_2 отримує квартиру АДРЕСА_1, взамін чого ОСОБА_2 зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах договору.

При укладенні договору довічного утримання відчужував ОСОБА_1 отримав одноразове грошове утримання у розмірі 17000 грн.

Також відповідно до умов договору позивач щомісячно забезпечується коштами у розмірі 400 грн.

Відповідно до медичної довідки про проходження обовязкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 05.10.2010 року, у ОСОБА_1 на момент огляду психічних порушень не виявлено.

Як вбачається з додатку до договору довічного утримання, а саме Паспорта, позивач ОСОБА_1 власноручно завірив своїм підписом повністю всі умови договору довічного утримання в тому числі і відомості щодо кандидатури набувача.

Як встановлено в судовому засіданні, чого не заперечив представник позивача, зі сторони відповідача повністю виконувались умови договору довічного утримання, що також підтверджується відповідними квитанціями.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України, Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними(п.19), обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Посилання позивача на те, що він мав на меті укласти договір довічного утримання не з відповідачем ОСОБА_2, а з центром соціальної допомоги пенсіонерам і громадянам престарілого віку ПЕНСІОНне заслуговують на увагу, оскільки помилка щодо мотиву правочину не має істотного значення, як це зазначено в ст. 229 ЦК України.

Крім цього наявні в справі матеріали, а саме договір довічного утримання, паспорт (додаток до договору довічного утримання), пояснення нотаріуса ОСОБА_3 свідчать про те, що позивачу було відомо з ким він укладає договір довічного утримання та хто буде набувачем його квартири.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-60 ЦПК України зазначені ним обставини, а такі безспірні докази позову, що ОСОБА_1 уклав договір довічного утримання внаслідок помилки в матеріалах справи відсутні.

За даних обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що договір довічного утримання укладено в наслідок помилки, а тому в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання укладеного 06.10.2010 року недійсним слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 229, 744, 745, ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання від 06.10.2010 року недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_4