Справа № 22-ц-2502/11 Головуючий у І інстанції Овдієнко К,М.
Категорія 29 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв
УХВАЛА
Іменем України

23 березня 2011 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Апеляційного Суду Київської області в складі:

головуючого Сержанюк А.С.
суддів: за участю секретаря:Фінагєєва В.О., Березовенко Р.В. Хворостяної А.М.
розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2010 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь кошти в розмірі 1650 грн. в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати в даній справі, а саме - судовий збір у розмірі 17 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 75 грн.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2010 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 300 грн. та судові витрати в розмірі 16 грн. 56 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та закриття провадження у справі чи залишення заяви без розгляду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні
Судом встановлено, що 20.10.2010 року близько 22 год.25 хв. позивачка ОСОБА_2 вийшла зі своєї кімнати, що знаходиться в комплексній будівлі військової частини НОМЕР_1 , щоб зустрітися у власних справах з солдатом ОСОБА_3 . В коридорі разом з солдатом ОСОБА_3 перебував відповідач - майор ОСОБА_1 , командир 61 навчально артилерійського взводу. На запрошення відповідача вона разом з ОСОБА_3 зайшла в його кімнату, яка знаходилася навпроти кімнати, де проживала вона. Після цього відповідач закрив двері на ключ та поклав його до своєї кишені. Крім них в кімнаті знаходився солдат ОСОБА_4 , який відкривав пляшку вина. Відповідач запропонував їй випити вина, присівши йому на коліна. З його пропозицією позивачка не погодилася та поставила вимогу відчинити двері. Однак відповідач продовжував проти її волі утримувати її в кімнаті приблизно до 01-00 год. 21.10.2010 року, при цьому висловлювався відносно неї нецензурно, фотографував її та погрожував використати знімки, як доказ перебування в його кімнаті пізно ввечері з метою відрахуванням з навчання в частині.
Зазначені обставини підтверджуються поясненнями позивачки, актом службового розслідування від 21.10.2010 року, відповідно до якого встановлено грубе порушення військової дисципліни, вживання спиртних напоїв в службовий час, приниження честі та гідності солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 зі сторони відповідача, а також іншими дослідженими судом доказами.
Тому, виходячи з встановлених обставин справи та їх доведеності, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта в частині не зазначення позивачем обставин в яких полягає спричинена моральна шкода та не зазначення доказів її спричинення. Також не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляції про пред`явлення позивачем позову не до тієї особи, що має відповідати за законом, оскільки судом достовірно встановлено, що приниження честі та гідності солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 сталося саме з вини відповідача, а не Міністерства оборони України.
Відповідно до ст. 288 ЦК України фізична особа має право на свободу. Забороняються будь - які форми фізичного чи психологічного тиску на фізичну особу втягування її до вживання спиртних напоїв та вчинення інших дій, що порушують право на свободу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 307 ЦК України, фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле чи відеоплівку лише за її згодою.
Положеннями ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до п.п.2, 4 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, приниженні честі та гідності фізичної особи.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт порушення відповідачем особистих немайнових прав позивача, зокрема, прав на свободу та особисту недоторканність, повагу до честі та гідності є доведеним і як наслідок протиправних дій відповідача, позивачка має право на відшкодування спричиненої їй моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги, щодо не зазначення позивачем доказів, які б підтверджували розмір спричиненої моральної шкоди, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру спричиненої позивачці моральної шкоди. Зазначені висновки відповідають встановленим обставинам справи та вимогам ст.ст. 288, 307, 23 ЦК України.
Посилання відповідача на порушення судом норм процесуального права на думку суду є безпідставними, оскільки усі зазначені апелянтом процесуальні порушення, а саме порушення вимог ст.ст. 59, 131, 193, 209 ЦПК України - у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, оскільки такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи.
Отже суд першої інстанції вирішив спір на підставі наданих доказів в межах позовних вимог, рішення суду відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому вимоги апелянта задоволені бути не можуть.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2010 року - залишити без змін.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Сержанюк А.С.

Судді: Березовенко Р.В.

Фінагєєв В.О.