РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2011 року

Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого
судді
Леньо С.І

при секретарі -
Станько Р.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Львові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми на
утримання,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом про стягнення з відповідача
ОСОБА_3 на її користь суми на утримання
після розірвання шлюбу в розмірі 3 000
грн. щомісячно.

В обґрунтування позову покликається на
те, що сторони з 06.10.1979 року по 22.11.2010
року перебували в зареєстрованому
шлюбі, від якого у них народилися двоє
дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час є
повнолітніми. Відповідач ОСОБА_6 працює
та крім цього отримує пенсію, тобто має
можливість надавати кошти на утримання
колишньої дружини. Станом на даний час
позивач не працює та не може себе
матеріально утримувати. Впродовж
подружнього життя вона вела домашнє
господарство, виховувала дітей, не мала
можливості одержати освіту та
працювати, оскільки її чоловік
здобував собі освіту. За таких
обставин, покликаючись на ч. 4 ст. 76 СК
України, вважає, що вона має право на
утримання зі сторони відповідача та
просить стягувати з нього 3 000 грн.
щомісячно.

У судовому засіданні позивач
підтримала позов в повному обсязі та
надала уточнюючі пояснення про те, що
на даний час їй 52 роки, її діти
повнолітні. Зазначила, що за час
перебування в шлюбі вона здобула дві
освіти, навчалася до 2002 року, працювала
до 1999 року, але надалі не змогла знайти
собі роботу за фахом. Вважає, що у цьому
є вина відповідача, оскільки він
займався своєю кар’єрою, тому вона
змушена була залишатися вдома з дітьми.
Зараз вона проживає в одній квартирі з
колишнім чоловіком, дітьми та внуками.
Відповідач щомісячно передає їй через
сина по 1 000 грн., з яких вона сплачує
комунальні послуги, купує продукти
харчування та предмети домашнього
вжитку першої необхідності. Однак,
таких коштів їй не вистачає, оскільки
вона хворіє, необхідні значні витрати
на ліки, а також вона повинна
допомагати внукам. Враховуючи, що
відповідач може надавати матеріальну
допомогу, просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 –
ОСОБА_2 у судовому засіданні проти
позову заперечив та пояснив, що
відповідач з 1989 року має хронічні
захворювання «виразки», на його
утриманні перебуває 87-ми річна мати,
яка також потребує медикаментозного
лікування. Крім цього, він проживає в
одній квартирі з позивачем та дітьми,
сплачує комунальні послуги, купує
продукти харчування, в тому числі і для
колишньої дружини, допомагає
матеріально спільним дітям, які на
даний час є повнолітніми, однак
потребують допомоги та надає кожному
близько 3 000 грн. щомісячно. Тому
відповідач немає можливості надавати
колишній дружині додаткову
матеріальну допомогу, крім тої, яка
добровільно надається на сьогоднішній
день. Зазначив, що підстави для
утримання передбачені ч.4 ст. 76 СК
України, на які покликається позивач,
спростовуються наступним. ОСОБА_1 має
дві освіти, неодноразово
працевлаштовувалася, однак
звільнялась за власним бажанням, є
працездатною та стан її здоров»я
дозволяє розпочати трудову діяльність,
позивач перебуває на утриманні
відповідача та не потребує
матеріальної допомоги. За таких
обставин просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, наявні у справі
докази, суд приходить до висновку, що у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому
шлюбі з 06.10.1979 року по 22 листопада 2010
року, що стверджується рішенням
Личаківського районного суду м. Львова
від 22.11.2010 року. Від цього шлюбу у сторін
народилися двоє дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які
на даний час є повнолітніми (а.с.4).

У відповідності до ч.4 ст. 76 СК України
якщо у зв’язку з вихованням дитини,
веденням домашнього господарства,
піклуванням про членів сім»ї, хворобою
або іншими обставинами, що мають
істотне значення, один із подружжя не
мав можливості одержати освіту,
працювати, зайняти відповідну посаду,
він має право на утримання у зв’язку з
розірванням шлюбу і тоді, якщо є
працездатним, за умови, що потребує
матеріальної допомоги і що колишній
чоловік, колишня дружина може надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання у цьому випадку триває
протягом трьох років від дня
розірвання шлюбу.

Пред’являючи позов ОСОБА_1
покликається саме на цю норму закону.
Разом з тим, в судовому засіданні не
встановлено жодних з перелічених в ч. 4
ст. 76 СК України підстав для стягнення з
відповідача коштів на утримання
позивача.

Так, згідно копій дипломів ОСОБА_1
(а.с.34,34,15), позивач в 1978 році здобула
середню спеціальну медичну освіту, а в
2002 році закінчила з відзнакою
Львівську державну академію
ветеринарної медицини і отримала повну
вищу освіту, здобула кваліфікацію
економіста.

Згідно трудової книжки (а.с.35,36,12) ОСОБА_1
працювала до 31.05.1999 року медсестрою на
ЛММО «Фтизіопульмонологія»та
звільнилася з місця праці за власним
бажанням.

Відтак, за час перебування у шлюбі
позивач, яка на даний час є
працездатною, здобула вищу освіту,
працювала, однак в подальшому не
вживала заходів для працевлаштування,
на обліку в центрі зайнятості
населення не перебувала. Протилежного
позивачем не доведено. Окрім цього, як
пояснила ОСОБА_1 вона на даний час
неофіційно підробляє та отримує
додаткові кошти на проживання.

Як вбачається з довідки № 83 від 26.01.2011
року (а.с.16) відповідач працює
завідувачем кафедри фтизіатрії і
пульмонології, його місячна заробітна
плата становить 7066,29 грн. Крім цього,
відповідач отримує пенсію в розмірі
4312,37 грн. щомісячно, що стверджується
довідкою Головного управління
пенсійного фонду у Личаківському
районі за № 179 від 16.02.2011 року (а.с.30).
Відтак, доходи ОСОБА_3 загалом
становлять близько 11 300 грн. щомісячно.

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, на утриманні відповідача
перебувають діти сторін, кожен з яких
отримує від батька щомісячно близько 3
000 грн. матеріальної допомоги, що
стверджується їх письмовими
поясненнями (а.с.13,14,17,18), з якими
погоджується і позивач. Також на
утриманні ОСОБА_3 перебуває 87-ми річна
матір, і сам відповідач за станом
здоров»я потребує додаткових
матеріальних витрат (а.с.10,11).

При цьому, як пояснила позивач, ОСОБА_3
щомісячно надає їй 1 000 грн. на
утримання. Відтак, ОСОБА_1 не може
вважатися такою, що потребує
додаткової матеріальної допомоги, а
відповідач таким, що має можливість
сплачувати більшу суму від тої, яку він
добровільно надає позивачу.

Таким чином, відсутні правові підстави
передбачені ч. 4 ст. 76 СК України, як і
інші підстави передбачені вказаною
статтею Сімейного Кодексу України для
стягнення з відповідача коштів на
утримання ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про безпідставність позову та
відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 209, 212-215,218 ЦПК
України, ст. 76 СК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про стягнення суми на утримання
відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст.ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:

Леньо С.І