АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2710/11 Справа № 22ц-9920/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Ляпченко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Виконкому Павлоградської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності на будинок,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року позивачі звернулися до суду з позовом та просили ухвалити рішення, яким виселити ОСОБА_5, ОСОБА_2 з їх неповнолітніми дітьми ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з будинку 240 по вул. Пролетарській в м. Павлограді без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що їм у рівних частинах належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою м. Павлоград, вул.. Пролетарська,240, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 квітня 2002 року після смерті їхньої матері.

У 2003 році відповідачі ОСОБА_7 звернулися до ОСОБА_4 з проханням дозволити їм тимчасово пожити у вищевказаному будинку до 30 серпня 2003 року. ОСОБА_4 дозволила їм тимчасове проживання у спірному будинку . Позивач - ОСОБА_3 на той час була малолітньою. Плата за проживання з відповідачів не бралась. Разом з відповідачами вселилися та проживають у житловому будинку і їх неповнолітні діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Фактично ОСОБА_4 та відповідачі уклали договір найму житлового приміщення в будинку, що належить громадянину на невизначений строк, але в усній формі. За таких обставин дані відносини регламентуються Житловим кодексом України.

В даний час ОСОБА_3 разом зі своєю дитиною : ОСОБА_8 , 18.10.2007 р народження зареєстровані у вищевказаному житловому будинку і має намір проживати у ньому, оскільки іншого житла не має.

У листопаді 2010 року позивачі звернулися до відповідачів з письмовим попередженням про наступне розірвання договору за вимогою наймодавця та звільнення жилого будинку - 10 березня 2011 року. Відповідно до Повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачі отримали попередження особисто - 30 листопада 2010 року, однак, будинок у зазначений вище строк не звільнили та ухиляються від контакту з позивачами.

У травні 2011 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, обґрунтовуючи її тим, що 06 червня 2006 року вона та ОСОБА_4 уклали угоду про продаж розваленого на 80% будинку, що розташований за адресою м. Павлоград, вул.. Пролетарська, 240 , який був фактично не придатний для проживання на той період , за 1500 грн. В цей же день ОСОБА_4 в присутності голови квартального комітету ОСОБА_9, відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_3, свідків ОСОБА_10 і Ухліна написала розписку в якій вказала , що взяла у позивачки за зустрічним позовом 500 грн. для підготовки документів необхідних для продажу спірного будинку. Окрім того ,вона вказала, що ОСОБА_2 має право на протязі 2 років проживати в будинку, а через 2 роки , 06 червня 2008 року будинок буде переоформлятися на неї, позивачку за зустрічним позовом у нотаріуса. ОСОБА_2 стала проживати в цьому будинку з двома неповнолітніми синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 В подальшому, знаючи про те, що фактично вони уклали договір купівлі продажу будинку , вони зробили своїми силами ремонт в спірному будинку, на що затратили багато сил, здоровя, фінансів. Після 06 червня 2008 року позивачка за зустрічним позовом неодноразово прохала відповідачок виконати умови договору, а саме оформити договір купівлі продажу житлового будинку нотаріально. Але відповідачі ухилялися від виконання цього договору.

В подальшому відповідачки звернулися з позовом до суду, про виселення ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей з спірного будинку, без надання іншого жилого приміщення , в якому не вказують на те, що отримали гроші в рахунок продажу будинку, самі дозволили в ньому проживати, а в подальшому зобовязалися оформити договір купівлі продажу будинку. До теперішнього часу відповідачі так і не бажають своєчасно підготувати всі необхідні документи для подальшого нотаріального їх посвідчення.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2011 року первісний позов ОСОБА_3 задоволений повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду не обґрунтоване та ухвалене з порушенням матеріальних та процесуальних норм права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити , а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено , що позивачам за первісним позовом на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їхньої матері ОСОБА_11 , яка померла 28 квітня 2011 року ( ар. сп. 10) належить в рівних частках житловий будинок № 240 по вул.. Пролетарській в м. Павлограді ( ар. сп. 14).

Згідно рішення виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів № 317 від 23 травня 2001 року опікуном ОСОБА_3 була призначена її сестра ОСОБА_4 ( ар. сп. 10).

На даний час ОСОБА_3 є повнолітньою , а також матірю одиначкою і зі своїм сином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована в спірному будинку 240 вул. Пролетарська в м. Павлограді ( ар. сп. 6,12,16,26).

Відповідачі за первісним позовом в спірному будинку не зареєстровані .

Згідно до ч.1 ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності квартиру, будинок користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Виходячи з вище наведеного суд першої інстанції , ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 правильно виходив із положень ст.. 41 Конституції України , ст..ст. 316,317,319,321,391 ЦК України , в яких закріплено принцип непорушності права приватної власності , який передбачає право власника на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном незалежно від волі інших осіб.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює.

Відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна із сторін по справі забовязана надавати докази в підтвердження своїх вимог та заперечень на позовні вимоги, а у відповідності до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до положень ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі . Оскільки належних і допустимих доказів в обґрунтування зустрічних позовних вимог не було надано ,суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні його.

Виходячи з вище наведеного доводи апеляційної скарги , зокрема про наявність розписки , на яку посилається ОСОБА_2 суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи оскільки вони зводяться до не згоди з рішенням суду , були вивчені в суді першої інстанції і отримали оцінку суду.

Керуючись ст..ст. 303,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Судді