Справа №2034/2-1589/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2011 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Вабї А.І.

при секретарі - Малкіні М.О.

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Покотилівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поновлення порушеного права власності на житловий будинок з господарчими будівлями, права проживання та користування житловим будинком з господарчими будівлями та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить виселити ОСОБА_7, ОСОБА_4 з житлового будинку з господарчими спорудами, який належить позивачу на праві власності, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Жовтневе, вул. Зелена, 19 в квартиру, яка належить відповідачам на праві спільної сумісної власності, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також виселити ОСОБА_5 з житлового будинку з господарчими спорудами, який належить позивачу на праві власності, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Жовтневе, вул. Зелена, 19 в житловий будинок, який належить відповідачу на праві власності, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Жовтневе, вул. Піщана, 5.

Свої вимоги ОСОБА_8 мотивує тим, що житловий будинок з господарчими будівлями, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Жовтневе, вул. Зелена, 19 належить йому на праві приватної власності відповідно договору дарування від 29 січня 1981 року. Позивач пропонував відповідачам виселитися в трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2. Ця квартира була надана йому рішенням Дзержинської районної ради м. Харкова. Потім ОСОБА_7 без його відома та згоди приватизувала цю квартиру на своє ім'я. Проте в свідоцтві про право власності на житло від 02 червня 1994 року вказано, що зазначена квартира належить на праві спільної власності ОСОБА_3, а також членам її родини: ОСОБА_2Т, ОСОБА_5, ОСОБА_5 ОСОБА_1 довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки від 25.10.2010 року вбачається, що ОСОБА_8 проживав та був постійно прописаний в АДРЕСА_3, проте був виписаний 29.01.2003 року по формі 1, про що він не знав. В теперішній час позивач проживає з іншими людьми, які здійснюють за ним догляд та лікування. З відповідачами ОСОБА_8 проживати разом відмовляється.

В подальшому позивач доповнив позовні вимоги та просить виселити також ОСОБА_6 в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачі надали заперечення на позовну заяву. Своє заперечення відповідачі обґрунтовують тим, що ОСОБА_9, який зареєстрований в житловому будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Жовтневе, вул. Зелена, 19, є інвалідом 2-ої групи по загальному захворюванню та визнаний недієздатним, а ОСОБА_7 призначена його опікуном. Крім того, відсутні правові підстави їх виселення, а ті норми матеріального права, які вказані в позовній заяві, не можуть бути застосовані до цих цивільно-правових відносин.

В судове засідання з'явилися сторони, а саме: позивач, ОСОБА_8, представник позивача ОСОБА_10, представник позивача ОСОБА_11, відповідачі: ОСОБА_12, ОСОБА_13, представник відповідачів ОСОБА_14.

Позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідачі не визнали позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_8 є власником житлового будинку з господарчими будівлями, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Жовтневе, вул. Зелена, 19.

За даною адресою, крім нього, з 29.01.03 р. зареєстровані та проживають ОСОБА_12, ОСОБА_13.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ № 107196 від 23.04.2010 року шлюб між позивачем та ОСОБА_7 було розірвано 23 квітня 2010 року.

ОСОБА_7 разом з недієздатним сином ОСОБА_9, опікуном якого вона є згідно з рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31.10.05 р., мешкають за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст.156 ЖК України члени сімї власника квартири, в тому числі й колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України).

Згідно положень ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст.116 цього Кодексу.

Положеннями ч.І ст. 116 ЖК України передбачено що, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Систематичне порушення правил співжиття, яке робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку - це триваюча антигромадська поведінка винних осіб. Виселення з цих підстав можливе лише при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивного результату.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача, або членів його сім'ї на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до вимог цивільно- процесуального законодавства про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

Позивач не надав доказів того, що відповідачі систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, міри, що приймались до відповідачів з метою припинення їх неправомірної поведінки в будинку позитивних результатів не дали, хоча відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України це є його обовязком.

За таких обставин суд приходить до висновку відсутність підстав для виселення відповідача без надання іншого приміщення згідно ст.116 ЖК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 64, 116, 150, 157 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поновлення порушеного права власності на житловий будинок з господарчими будівлями, права проживання та користування житловим будинком з господарчими будівлями та виселення повністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Ваб'я