АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія - 32 (І) ОСОБА_1
Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Михайлів Л.В.,

суддів - Митрофанової Л.В., Братіщевої Л.А.

при секретарі - Євтодій К.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 28 січня 2009 року о 23 год. 30 хв. ОСОБА_4, керуючи автобусом марки «СПГТУР», державний № НОМЕР_1, та рухаючись по вул. Мелешкіна у м. Кривому Розі, допустив зіткнення з належним йому на праві власності автомобілем марки «Мітсубісі Лансер», державний № НОМЕР_2, завдавши останньому механічних ушкоджень.

Оскільки власником автомобіля, яким керував ОСОБА_4 є ОСОБА_3, з якою відповідач ОСОБА_4 перебуває у трудових відносинах, просив суд стягнути з неї на свою користь 11837,44 грн. матеріальної шкоди, 1000 грн. моральної шкоди та 877 грн. судових витрат, а з відповідача ОСОБА_4В 4000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 квітня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 11837,44 грн. матеріальної шкоди, 1000 грн. моральної шкоди, 500 грн. витрат на правову допомогу, 127 грн. судового збору та 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Зобовязано ОСОБА_2 після відшкодування йому збитків повернути ОСОБА_3 змінені запчастини автомобіля «Мітсубісі Лансер»: задній бампер, лівий задній ліхтар.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до неї про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на незаконність рішення, оскільки судом не врахованого того факту, що відповідач ОСОБА_4 не перебував з нею в трудових правовідносинах, а тільки проходив стажування, незаконно заволодів її автомобілем в день ДТП, у звязку з чим вона звернулася із заявою до міліції. Крім того, судом не встановлено, що в момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач ОСОБА_4 здійснював перевезення пасажирів відповідно до маршруту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 січня 2009 року о 23 год. 30 хв. ОСОБА_4, керуючи автобусом марки «СПГТУР», державний № НОМЕР_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3, та рухаючись по вул. Мелешкіна у м. Кривому Розі, не вибравши безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем марки «Мітсубісі Лансер», державний № НОМЕР_2, належним на праві власності ОСОБА_2, завдавши останньому механічних ушкоджень.

На підставі постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04.03.2009 року винним в ДТП, що сталося 28 січня 2009 року, визнано ОСОБА_4 й притягнуто її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 в частині стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, суд першої інстанції виходив з доведеності факту перебування ОСОБА_4 в трудових відносинах з ОСОБА_3 та її обовязку згідно з положеннями ст.ст. 1172, 1187 ЦК України нести відповідальність за її спричинення.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України покладає обовязок з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.4 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року зі змінами та доповненнями, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Правило покладення відповідальності на юридичну або фізичну особу у разі завдання шкоди їхнім працівником закріплено й в ч.1 ст. 1172 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що володільцем джерела підвищеної небезпеки - автобуса марки «СПГТУР», державний № НОМЕР_1 є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 27.08.2008 року (а.с. 29).

Вказаний автомобіль використовується нею, як фізичною особою-підприємцем, для здійснення підприємницької діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом на підставі ліцензії, виданої Міністерством транспорту та звязку 03.09.2008 року строком дії з 13.08.2008 року по 12.08.20113 року (а.с. 53, 54).

В день ДТП, 28.01.2009 року, ОСОБА_4 здійснював пасажирські перевезення на автобусі марки «СПГТУР», державний № НОМЕР_1 за шляховим листом, виданим КП «Криворіжавтотранс» 26.01.2009 року на підставі договору, водійського посвідчення, медичної довідки та стажувального листка на маршрут № 214 (а.с. 42, 54, 66-67, 70, 71, 131).

З урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції вірно встановив, що допустивши ОСОБА_4 до керування автобусом марки «СПГТУР», державний № НОМЕР_1 на підставі шляхового листа, ОСОБА_3 фактично допустила його до роботи з виконання трудових обовязків по здійсненню перевезення пасажирів за маршрутом № 214 на цьому автобусі.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 в поясненні, адресованому на імя начальника Саксаганського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області, не заперечувала факту здійснення ОСОБА_4 пасажирських перевезень на автобусі по маршруту (а.с. 134).

У звязку з чим, колегія суддів вважає, що висновок суду про покладення на відповідача ОСОБА_3 обовязку з відшкодування на користь позивача ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, є правильним.

Оскільки відповідачем ОСОБА_3 ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції не спростовано факту перебування ОСОБА_4 з нею у фактичних трудових відносинах на момент скоєння ДТП, що сталася 28.01.2009 року, колегія суддів вважає необґрунтованими й такими, що спростовуються матеріалами справи, доводи апеляційної скарги відповідача про проходження ОСОБА_4 в неї стажування й відсутності між ними трудових відносин.

Не знайшов підтвердження й факт незаконного заволодіння автобусом марки «СПГТУР», державний № НОМЕР_1, ОСОБА_4 28.01.2009 року, на який посилається відповідач, як на підставу для звільнення її від відповідальності за завдана шкоду.

Матеріали даної справи не містять заяви ОСОБА_3 до правоохоронних органів щодо незаконного заволодіння ОСОБА_4 28.01.2009 року автобусом марки «СПГТУР», державний № НОМЕР_1. Натомість в матеріалах справи наявна її заява від 03.02.2009 року до Саксаганського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області про пошкодження вказаного автобуса 28.01.2009 року ОСОБА_4 (а.с. 133), яку вона потім відкликала (а.с. 48).

Отже, жодних правових підстав для покладення на ОСОБА_4 обовязку з відшкодування шкоди, яку спричинено з його вини 28.01.2009 року ОСОБА_2, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів погоджується з розміром матеріальної та моральної шкоди, який визначено судом до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Зокрема, розмір матеріальної шкоди в сумі 11837,44 грн. визначено з урахуванням даних звіту № 005 про експертну оцінку від 04.03.2009 року (а.с. 8-16), згідно якого сума матеріальної шкоди, спиненої власнику ушкодженого автомобіля марки «Мітсубісі Лансер», державний № НОМЕР_2, з урахуванням експлуатації склала 11237,44 грн., а також сплачених позивачем витрат за проведення вказаного дослідження в сумі 600 грн., що підтверджується квитанцією від 20.02.2009 року (а.с. 25).

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України та розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами визначено судом розмір моральної шкоди в сумі 1000 грн.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

В частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: