АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 (ІV) ОСОБА_1
Доповідач Остапенко В.О
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 травня «24» року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів - Зубакової В.П., Барильської А.П.

при секретарі - Чубіній А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (після зміни назви Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», про відшкодування моральної шкоди, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

Представник відповідача ОСОБА_3

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 188 200 грн. у звязку з втратою стійкої професійної працездатності в розмірі 25 % внаслідок професійного захворювання.

Рішенням суду позов задоволено частково. Стягнуто з відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн., на користь держави судовий збір у сумі 8 грн. 50 коп. і 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки, відповідно до ст.ст. 1,15,21, 28, 34 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відшкодування моральної шкоди відноситься до обовязку Фонду, а не роботодавця. Суд не обґрунтовано дійшов висновку про спричинення позивачу моральної шкоди ушкодженням здоровя без призначення відповідної медичної експертизи. Позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача в спричиненні йому моральної шкоди. При укладанні трудового договору відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, а тому не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди із- за цієї підстави. Суд не обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди та безпідставно стягнув моральну шкоду посилаючись на ст. 237-1 КЗпП України та ч. 1 ст. 23, п.1 ст.1167 ЦК України, і розглянув позов який подано з порушенням трьохмісячного строку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд вірно встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і обґрунтовано, відповідно до норм матеріального та процесуального закону, дійшов висновку, що позивачу була завдана моральна шкода внаслідок втрати професійної працездатності у розмірі 25% на виробництві і що завдану моральну шкоду зобовязаний відшкодувати відповідач.

Згідно висновку МСЕК від 25.03.2008 року позивачу первинно та безстроково встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 25 % у звязку з професійним захворюванням під час роботи на ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Зазначені обставини підтверджується записами в трудовій книжці позивача, актом розслідування професійного захворювання від 20.02.2008 року та медичними документами про лікування позивача у звязку з професійним захворюванням.

Суд, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязано з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Погоджується колегія суддів і з розміром моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь позивача, оскільки судом взято до уваги роз'яснення в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача, а тому доводи апеляційних скарг в цій частині є безпідставними.

Доводи представника відповідача про відсутність обовязку відповідача відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2006 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Не погоджується колегія суддів з доводами відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи й доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди.

Разом з тим, визначивши, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязано з виробництвом, суд першої інстанції помилково врегулював ці відносини не тільки на підставі норм КЗпП України, але й ст. 1167 ЦК України, про що зазначив в мотивувальній частині рішення, не врахувавши, що ст. 1167 ЦК України не регулюють спірні правовідносини. У звязку з чим підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення посилання на матеріальний закон - ст. 1167 ЦК України, який не регулює правовідносини про відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не є підставами для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2011 року в частині посилання суду у мотивувальній частині рішення суду на норми ст.. 1167 ЦК України змінити , виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на норми ст.1167 ЦК України .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: