Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа №2-185/2011.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2011 року Дніпровський районний суд м. Дніпрдзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Волошиній О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про встановлення права користування майном у спільній сумісній власновті,-

ВСТАНОВИВ:

2.08.2010 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про визначення частки майна у спільній сумісній власності, яка ухвалою судді була залишена без руху, а позивачці був наданий строк для усунення її недоліків.

21.08.2010 року позивачка ОСОБА_1 надала суду позов до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про встановлення права користування майном у спільній сумісній власності, в якому вона просила: усунути перешкоди у здійсненні нею права власності, зобов'язати відповідача надати їй право користування і розпорядження її часткою власності у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 у вигляді кімнати розміром 17,2 кв.м.; визнати за ОСОБА_4 право власності у вигляді кімнати розміром 8,0 кв.м. у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1.

23.11.2010 року ОСОБА_1 надала суду позовну заяву «про зміну позовних вимог при визначенні

частки майна у спільній сумісній власності», зазначивши позивачем у справі ОСОБА_4, який є третьою особою у справі.

2.02.2011 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про зміну позовних вимог, в якій позивачем №2 значиться ОСОБА_4, який є третьою особою у справі.

15.03.2011 року до суду надійшла ще одна заява ОСОБА_1 про зміну позовних вимог, в якій позивачем №2 також значиться ОСОБА_4, який є третьою особою у справі, та в якій позивачі просять суд: визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право користування 2/3 частки майна у спільній сумісній власності - трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 у вигляді кімнат розміром 8,0 кв.м. та 17,2 кв.м., згідно плану квартири; зобов'язати відповідача надати позивачам право користування їх часткою власності у трикімнатній квартирі та усунути перешкоди у здійсненні позивачами праве користування належною їм часткою майна у спільній сумісній власності - кімнатами розміром 8,0 кв.м. та 17,2 кв.м. згідно плану квартири; визначити, що кухня, ванна, туалет, що знаходяться у квартирі АДРЕСА_1 належать всім співвласникам у рівних частинах, як комунальні послуги.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з відповідачем отримали право власності на трикімнатну квартиру №107, по вулиці Перемоги, 53 у м. Дніпродзержинську та на підставі рішення суду від 25 березня 2010 року у справі 2-223/2010 за кожним з сторін визнано 1/3 частки у праві власності зазначеної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають право на володіння, користування та розпорядження частиною вищезазначеної нерухомості за законом. Відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати позивачам у користування частку майна у спільній сумісній власності. ОСОБА_4 доручив ОСОБА_1 розпоряджатися належною йому часткою у спільній сумісній власності, згідно довіреності від 17.04.2010 року. Однак ця частка судом не визначена, що не дає можливості позивачеві здійснити розпорядження належними їм частками майна.

В судовому засіданні позивачка у справі ОСОБА_1, якій були роз'яснені процесуальні права в тім числі і про можливість зміни до початку розгляду справи по суті предмету та підстав позову, а також про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, підтримувала позовні вимоги в останній редакції, яка надійшла до суду 15.03.2011 року. Позивачка відмовилася від уточнення предмету позову та пояснила суду, що квартира №107, по проспекту Перемоги, 53 у м. Дніпродзержинську приватизована на неї, відповідача та їх сина ОСОБА_4 В даний час вона мешкає в належному їй будинку по вул. Артема, 13 у м. Дніпродзержинську, а син ОСОБА_5 мешкає у належній йому квартирі АДРЕСА_2. Відповідач перешкоджає їй та сину користуватися їх спільною квартирою, яку здає в найм іншим особам. Він забрав у дітей ключі від цієї квартири, а у неї також немає ключів від неї. Вона не оплачує за утримання квартири та комунальні послуги по ній.

Відповідач ОСОБА_2І позов не визнав. Пояснив, що квартира №107, по проспекту Перемоги, 53 у м. Дніпродзержинську належить йому, позивачці та їх сину ОСОБА_5 на праві спільної власності. З відповідачкою вони розірвали шлюб, і три роки тому вона купила собі будинок, в який переселилася зі спірної квартири, перевізши туди меблі та інше майно. З того часу вона в квартирі не проживає. Сину ОСОБА_5 за кошти отримані від продажу його - відповідача автомобіля купили квартиру АДРЕСА_3, де той проживає зі своєю сім'єю. За утримання спірної квартири та комунальні послуги по ній позивачка та їх син не сплачують. Вони договорялися про продаж йому їх частки квартири. Згідно укладеного договору про задаток, він заплатив їм частину вартості квартири, але пізніше: вони відмовилися укладати договір купівлі-продажу, заявивши, що їх частка є дорожчою ніж було оговорено, але конкретної суми не називають. Він одноособово оплачував утримання квартири та комунальні послуги протягом трьох років. Проживає в ній не регулярно. Декілька тижнів в квартирі проживають квартиранти, бо йому необхідні кошти щоб оплачувати її утримання.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_3 відмовився від дачі пояснень у справі. Вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Третя особа у справі ОСОБА_4 пояснив, що він підтримує позов матері. У 2004 році він виселився зі спірної квартири в куплену ним за свої кошти квартиру АДРЕСА_4, де проживає зі своєю сім'єю. За утримання та комунальні послуги по спірній квартирі він не оплачує. Проживати в ній не має наміру, але бажає свою частку здати в найм, або продати.

Заслухавши сторони, третю особу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню

У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_5 належить на праві спільної власності гр. ОСОБА_2 та членам його сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 05.01.1998 р., виданим згідно з розпорядженням від 05.01.1998 р. №1666-С відділу обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому Дніпродзержинської міської Ради (а.с.4), і з чим погоджувалися сторони у справі.

Квартира складається з трьох кімнат площею 17,2 кв.м., 8,0 кв.м., 12,5 кв.м., має житлову площу 37,7 кв.м.,а загальну - 63,9 кв.м., що підтверджується технічним паспортом (а.с.5-6)

25 березня 2010 р. Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська ухвалено рішення за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про розподіл спільної власності, визначення частки майна, яким позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Зазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, було визначено, що ОСОБА_1 належить 1/3 частка у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_6. В задоволенні позовних вимог стосовно виділення позивачці у користування кімнати площею 17,2 кв.м. було відмовлено у зв'язку з тим, що виділення в користування кімнати, яка за своєю площею є більшої, ніж частка ОСОБА_1 у спільній власності на спірну квартиру, призведе до порушення прав іншого співвласника, тобто ОСОБА_2, який проти виділення позивачці кімнати площею 17,2 кв.м. заперечував. Частки інших співвласників у праві спільної власності на квартиру не визначалися.

З урахуванням даного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська суд вважає, що 1/3 частки спірної квартири на теперішній час належить позивачці ОСОБА_6, а інші 2/3 частки належать ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

Провадження у розглядуваній судом справі було відкрито за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, тому змінюючи підстави та предмет позову, позивачка безпідставно зазначила в своїй заяві «про зміну підстав позову» в якості позивача 2 ОСОБА_4 На думку суду, ОСОБА_4 міг отримати статус позивача у цій цивільній справі тільки після звернення до суду ним або його повноважним представником з самостійним належно оформленим позовом до відповідача та в разі об'єднання судом його позову з позовом ОСОБА_1 у цій справі, відповідно ст. 126 ЦДК України. Але позов ОСОБА_4 або позов від його імені не заявлявся, провадження у цивільній справі за таким позовом не відкривалося, та не об'єднувалося судом в одно провадження з позовом ОСОБА_1

Не бажаючи уточнити предмет позову позивачка просила визнати за нею та її сином ОСОБА_4 право користування 2/3 частками майна у спільній сумісній власності - трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 у вигляді кімнат розміром 8,0 кв.м. та 17,2 кв.м., згідно плану квартири.

Проте, сторонам та третій особі у справі на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_7, а не по вулиці Перемоги у м. Дніпродзержинську, якої взагалі не існує.

Частка ОСОБА_4 у праві спільної власності на квартиру до теперішнього час не визначена, позовні вимоги ним про визначення розміру його частки у спірній квартирі не заявлялися, він не є позивачем у справі. ОСОБА_4 разом з відповідачем у справі є співвласником квартири на праві спільної сумісної, а не часткової власності, у зв'язку з чим не мається підстав вважати, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 належить право користування 2/3 частками спірної квартири.

Крім того, позивачка просить не тільки визначити за нею та ОСОБА_4 право користування 2/3 частками спірної квартири, а зазначає конкретні кімнати в цій квартирі. Але ОСОБА_4 є третьою особою у справі, а не позивачем, тому суд не може визнавати за ним та позивачкою право користування частиною квартири у вигляді двох кімнати. Визнання права користування квартирою, взагалі не передбачено діючим законодавством як спосіб захисту права власності, а мова може йти, на домку суду, про визначення порядку користування спільною квартирою.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідача надати позивачам право користування їх часткою власності у спірній квартирі та усунення перешкод у здійснені позивачами права користування належною їм часткою майна у спільній сумісній власності -кімнатами розміром 8,0 кв.м. та 17,2 кв.м., суд виходив з того, що обраний позивачкою спосіб захисту її прав не оснований на законі та не відповідає встановленим ст. 16 ЦК України способам захисту цивільних прав та інтересів.

Право користування власністю визначається ст. 317 ЦК України як складова змісту права власності, яке складається, крім права користування, також правом володіння та розпорядження.

Таким чином очевидно, що право користування надається власникові законом і не може бути надано іншим співвласником, так як інший співвласник може розпоряджатися тільки своїми правами і не може надавати права користування часткою майна, яка йому не належить.

Що стосується вимог позивачки про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у здійсненні права користування часткою квартири, то ці вимоги не конкретизовані, яким саме способом це має бути зроблено. Крім того позовні вимоги заявляються відносно права користування двома кімнатами 8,0 кв.м. та 17,2 кв.м., в той час як судом не визначений порядок користування спільною квартирою між сторонами і третьою особою, та ці кімнати не виділені в користування позивачки і третьої особи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визначення того, що кухня, ванна, туалет, що знаходяться в спірній квартирі належить всім співвласникам у рівних частинах, як комунальні послуги, - суд виходить з того, що кухня, ванна, туалет є частинами нерухомої речі, в даному випадку спірної квартири, і не може відноситися до комунальних послуг, так як комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядку і правил Право спільної власності позивачки на кухню, ванну, туалет, що знаходяться в спірній квартирі, ніким не оспорюється і належить їй згідно правовстановлюючих документів.

Позовні вимоги у справі заявлені відносно квартири АДРЕСА_8, але сторонам та третій особі в дійсності належить квартира АДРЕСА_7.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88,209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про встановлення права користування майном у спільній сумісній власності.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що його ухвалив, шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення (отримання) апеляційної скарги.

Суддя: Г.А. Байбара.