РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2011 року

Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо
С.І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення грошей за
договором позики,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення грошей за договором позики в
сумі 95 348 грн.

В обґрунтування своїх вимог
покликається на те, що в 2009 році
відповідач ОСОБА_2 позичила у позивача
95 348 грн. і зобов’язалася повернути
борг не пізніше кінця грудня 2009 року, на
підтвердження чого власноручно
написала дві розписки. Однак, у зв’язку
з невиконанням відповідачем
зобов’язання просить стягнути грошові
кошти в судовому порядку.

У судовому засіданні позивач позов
підтримала повністю та пояснила, що
20.09.2009 року вона надала ОСОБА_2 позику в
розмірі 6 000 доларів США та 08.10.2009 року
повторно надала відповідачу позику в
сумі 6 000 доларів США на особисті
потреби. Згідно розписок написаних
відповідачем, вона зобов’язалася
повернути кошти до кінця грудня 2009
року. Сума заборгованості становить 12
000 доларів США, яка на час звернення до
суду еквівалентна 95 348 грн. Щодо третьої
розписки, яка була надана ОСОБА_2 10.09.2009
року про позику коштів в сумі 6 000
доларів США вказала, що це було окреме
зобов»язання за яким кошти повернуті
дядьком відповідача.

Відповідач та її представник ОСОБА_3 в
судовому засіданні заперечили проти
позову та пояснили що за домовленістю з
ОСОБА_1 відповідач взяла в борг майно, а
саме золоті вироби, з метою їх
реалізації, на суму еквівалентну 6 000
доларів США про що склала розписку від
10.09.2009 року. На прохання позивача, яка
ствердила, що загубила цю розписку,
20.09.2009 року склала ще одну розписку на
цю ж суму, однак така була написана з
помилками, тому знову на прохання
позивача вона написала ще одну
розписку від 08.10.2009 року на таку ж суму.
Однак, у зв’язку з матеріальними
труднощами, для повернення суми боргу
звернулася по допомогу до свого дядька
ОСОБА_4, який частинами сплатив весь
борг. Тому своє зобов’язання
відповідач виконала в повному обсязі.
Твердження позивача, що переписані
розписки на її вимогу є новою позикою
не відповідає дійсності. Факт
переписування однієї і тієї ж розписки
можуть підтвердити свідки –очевидці.
Вказала, що ОСОБА_1 також неофіційно
займалася реалізацією золотих виробів.
Після отримання товару позивач
неодноразово телефонувала з вимогами
повернути борг, погрожувала та сказала,
що в протилежному випадку буде ставити
вимогу про повернення більшої суми
заборгованості. Просили в позові
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
представника відповідача, показання
свідків, дослідивши матеріали справи,
наявні у справі докази, суд вважає, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов’язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менше як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

В ході розгляду справи судом
досліджено три розписки написані
відповідачем ОСОБА_2, а саме від 10.09.2009
року, 20.09.2009 року, 08.10.2009 року, оригінали
яких оглянуті в судовому засіданні
(а.с.36-38). В кожній із розписок зазначено,
що ОСОБА_2 взяла у борг в ОСОБА_1 суму
еквівалентну 6 000 доларів США.

Дослідивши вказані розписки в
сукупності з іншими доказами по справі,
суд приходить до висновку, що йдеться
про один і той же договір позики. Так,
покликання відповідача на те, що на
вимогу ОСОБА_1 вона двічі переписувала
одну і ту ж розписку підтвердили в
судовому засіданні свідки.

Свідок ОСОБА_5 показала, що у вересні 2009
року поверталася з роботи додому разом
із знайомою ОСОБА_2, яка була з дитиною.
Відповідач мала зустріч з ОСОБА_1,
знайомою їй візуально. Під час їх
розмови свідок стояла збоку з дитиною,
а ОСОБА_2 з позивачем вели розмову про
розписку, як повідомила остання вона
загубила попередню розписку, тому
просила написати таку саму. Відповідач
щось написала на аркуші паперу, після
чого вони розійшлися.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
надала показання про те, що на початку
жовтня 2009 року вони з ОСОБА_2 та їх
дітьми гуляли в дворі. В той час
під»їхав автомобіль, з якого вийшла
ОСОБА_1 та кричала, що ОСОБА_2 не вміє
писати, не вчилася в школі, бо не в змозі
грамотно написати розписку та сказала,
що потрібно переписати розписку без
помилок. Про яку саме розписку йшлося
свідку не відомо. Відповідач на лавочці
під диктовку ОСОБА_1, яка знайома їй
візуально, щось написала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4
вказав, що він є дядьком ОСОБА_2
Племінниця в кінці 2009 року просила
допомогти їй повернути грошові кошти в
сумі 6 000 доларів США за золоті вироби,
які вона отримала від ОСОБА_1 Він
запропонував зустрітися з позивачем та
при розмові домовилися, що він особисто
частинами сплатить борг за ОСОБА_2, на
що ОСОБА_1 погодилася. Мова йшла саме за
вказану суму грошей, яку свідок сплатив
через поштові перекази на ім»я
позивача. Однак, під час погашення
коштів, ОСОБА_1 та її знайомі почали
телефонувати, погрожувати та кожен раз
вимагати все більшу суму, на що він
відповів, що звернеться в
правоохоронні органи, а також з»ясував
у відповідача дані обставини, на що
остання повідомила, що її боргові
зобов’язання становлять 6 000 доларів
США, про що вона написала розписку, але
після цього на вимогу ОСОБА_1 двічі
переписувала розписку, оскільки та
втратила першу розсипку, а друга була
написана з помилками.

При цьому суд звертає увагу, що кожна із
розписок написана на однакову суму
коштів – 6 000 доларів США та по суті такі
однакові за своїм змістом. Також слід
зауважити, що відповідач не оспорює
написання нею трьох розписок, а лише
стверджує наявність одного грошового
зобов’язання та факт переписування
одного і того ж документу про позику
суми еквівалентну 6 000 доларів США, тому
суд в межах заявлених вимог та поданих
заперечень не застосовує норми ст. 1051
ЦК України (оспорювання договору з
мотивів одержання грошей в тій чи іншій
сумі), а виходить із беззаперечно
встановленого в судовому засіданні
факту наявності одного договору позики
на суму 6 000 доларів США. При цьому
обставини про передачу золотих
виробів, як стверджує відповідач, а не
грошових коштів, суд вважає не
доведеними.

Натомість, суд критично оцінює
пояснення позивача, виходячи з того, що
в своїй заяві вона покликалася на
наявність двох розписок, а лише в ході
дослідження доказів представила три
розписки і тоді ж визнала факт
погашення заборгованості на суму 6 000
доларів США дядьком відповідача.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що між сторонами було
укладено лише один письмовий договір
позики від 10.09.2009 року, за яким сума
позики –6 000 доларів США в повному
обсязі повернута позикодавцю, що
стверджується квитанціями про
внесення коштів на рахунок ОСОБА_1
(а.с.22-24) та нею не заперечується.

З огляду на викладене, відповідачем
виконано боргове зобов’язання
повністю, інші мотиви позову наведені
ОСОБА_1 є необґрунтованими та
безпідставними, а тому в задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК
України, ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошей за договором позики в
сумі 95 348 грн. –відмовити за
безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294, 296 ЦПК України.

Суддя:

Леньо С.І