Справа № 2-2113/11 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2011 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ПОЛІЩУК Л.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно у порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, як частку у спільній сумісній власності подружжя та в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на майно у порядку спадкування, посилаючись на те, що 09 червня 2010 року помер його батько ОСОБА_3, котрий проживав одноособово в квартирі АДРЕСА_1. 21 березня 2008 року ОСОБА_3 склав заповіт, по якому на випадок своєї смерті зробив розпорядження, що все майно, де б воно і з чого б воно не складалося, і взагалі що йому належить за законом заповів ОСОБА_1. Після смерті ОСОБА_3, залишилися спадщина у вигляді однокімнатної квартири. При оформленні спадкового майна, виявилось, що відповідач також звернувся до нотаріальної контори, та бажає отримати частку квартири, але в звязку з тим, що відповідач являється непрацездатним то відповідно до чинного законодавства має право на обовязкову частку при наявності заповіту на імя позивача, тому звернувся до суду за захистом своїх справ.

Не погоджуючись з позовом ОСОБА_1, відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання права власності на квартиру, як частку у спільній сумісній власності подружжя та в порядку спадкування, посилаючись на те, що з померлим ОСОБА_3 вона зареєструвала шлюб 26 вересня 1991 року у відділі РАГС м. Черкаси та проживали одною сімєю до його смерті, тобто до 09 червня 2010 року. Під час сумісного проживання була приватизована спадкова квартира, в якій вона проживала разом з спадкодавцем, але не була в даній квартирі зареєстрована, тому приватизацію провели без її участі. Після смерті свого чоловіка, дізналася що в 2008 році її покійний чоловік склав заповіт на свого сина від першого шлюбу відповідача по справі ОСОБА_1 При зверненні до нотаріальної контори про прийняття спадщини, та виділ обовязкової частки, дізналася, що до нотаріальної контори про прийняття спадщини звернувся також і відповідач, тому було отримана письмова відповідь від нотаріуса про зупинення вчинення нотаріальних дій, до вирішення спору в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позов свій підтримали та просили його задовольнити, а зустрічний позов не визнали та присилив його задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позов позивача не визнали, та просили суд відмовити в його задоволенні, а свій зустрічний позов підтримали, та просили його задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, 09 червня 2010 року помер ОСОБА_3. За своє життя ОСОБА_3, залишив заповіт від 21 березня 2008 року, по якому розпорядився, що у разі його смерті все належне йому майно заповідає ОСОБА_1, даний заповіт посвідчений нотаріусом та зареєстрований за № 2-1815. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 1994 року, ОСОБА_3, належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1.

26 вересня 1991 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у міськвідділі РАГС м. Черкаси актовий запис № 2111.

ОСОБА_2 являється пенсіонером, що підтверджено безтерміновим посвідченням Серія АА № 047886.

Частиною 5 статті 61 СК України, передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Частиною 1 статті 1241 ЦК України, визначено право на обов'язкову частку у спадщині, за якою малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», пунктом 23 передбачено, що суди вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК)

( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені

грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Пунктом 24 передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

В даному випадку судом встановлено, що спірна квартира яка віднесена до спадкового майна, належить до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2, так як воно набуто за час шлюбу, в даній квартирі подружжя проживало та вело спільне господарство.

Договором № 1264 власника квартири багатоквартирного будинку про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 16 листопада 1994 року встановлено, що за адресою АДРЕСА_2, у квартирі «співвласника»мешкає дві особи. Зазначена квартира зареєстрована за ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 встановлено, що вони всі тривалий час знайомі з подружжям ОСОБА_3, які проживали однією сімєю, вели спільне господарство, допомагали їм в різних побутових ситуаціях.

Показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 встановлено, що вони знайомі з ОСОБА_3, та підтвердили, що він проживав з ОСОБА_2

Таким, чином судом достовірно встановлено, що подружжя ОСОБА_2 проживали однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та сплачували комунальні послуги, разом в 2000 році перебували за кордоном, про що маються відмітки в закордонних паспортах, на поховання ОСОБА_3, відповідачем по справі було витрачено кошти, тому суд вважає, за необхідне визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Крім того, не зважаючи на наявність заповіту, ОСОБА_2, має право на обовязкову частку у спадщині а саме, на 1/8 частину спадкового майна (квартира) яке залишилося після смерті ОСОБА_3

ОСОБА_1 має право на 3/8 частини спадкового майна (квартири) після смерті ОСОБА_3

Суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення та визнання за ним права власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування після спадкодавця ОСОБА_3, померлого 09 червня 2010 року.

Зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення та визнання за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_4, як обовязкову частку у спадщині спадкодавця ОСОБА_3, померлого 09 червня 2010 року. Крім того відповідно до вимог ст.ст. 80-81 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 281 грн. 90 коп. та 90 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.ст.29, 1241 ЦК України, ст. 61 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково, визнавши за ним право власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування після спадкодавця ОСОБА_3, померлого 09 червня 2010 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_4, як обовязкову частку у спадщині спадкодавця ОСОБА_3, померлого 09 червня 2010 року.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 281 грн. 90 коп. та 90 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: