Справа №22-ц-1731/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко
УХВАЛА

Іменем України

1 червня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Коцюрби О.П.

при секретарі: Литошенко А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Козинської селищної ради, виконавчого комітету Козинської селищної ради, ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та державного акту на право приватної власності на землю, та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення порушень права власності на землю.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила :

В квітні 2007 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, просив усунути порушення його права власності на землю з боку ОСОБА_2, шляхом зобовязання останньої звільнити самовільно зайняту земельну ділянку вздовж водойми, та знести паркан площею 0,005 га., вивільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,001 га. вздовж проїзної частини та знести паркан, вивільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0027 га. дорогу у вигляді заїзду до її будинку, та знести самовільно встановлений паркан на земельній ділянці ОСОБА_4 довжиною біля 30 м, мотивуючи тим, що 29.01.1998 року він отримав державний акт на право приватної власності на землю площею 0,120 га., яка розташована в смт Козин, Обухівського району, Київської обл. по вул.Луговій. Власником суміжної земельної ділянки є ОСОБА_2, яка самовільно зайняла частину його земельної ділянки, та в добровільному порядку не бажає її повернути, а тому він просить суд зобовязати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку вздовж водойми, та знести паркан площею 0,005 га., вивільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,001 га. вздовж проїзної частини та знести паркан, вивільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0027 га. дорогу у вигляді заїзду до її будинку, та знести самовільно встановлений паркан на земельній ділянці ОСОБА_4 довжиною біля 30 м..

В травні 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовною заявою до Козинської селищної ради, виконавчого комітету Козинської селищної ради, ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення про передачу у власність земельної ділянки та державного акту на право власності на землю та просили суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради № 118/66 від 25 грудня 1997 року, а також визнати незаконним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий 29.01.1998 року ОСОБА_4М, мотивуючи тим, що виконавчий комітет на мав права приймати рішення про виділ земельної ділянки ОСОБА_4, оскільки це компетенція ради. Також в рішенні не зазначено точна адреса земельної ділянки, та її розмір. Згідно до акту про відведення в натурі присадибної земельної ділянки ОСОБА_4, вказано площу 0,10 га., яка є значно меншою ніж розмір зазначений у його державному акті на право власності на землю, що вказує, що лишки в розмірі 0,02 га. нікому не належать, а відносяться до земель селищної ради.

Ухвалою Обухівського районного суду від 17.03.2010 року, дані позови обєднані в одне провадження.

В судовому засіданні представники ОСОБА_4, уточнили позовні вимоги, та остаточно просили суд, постановити рішення про захист прав ОСОБА_4 на земельну ділянку в розмірі 0,1202 га., яка розташована в смт Козин, Обухівського району, Київської обл. по вул. Луговій, шляхом відновлення меж між ОСОБА_2 відповідно до земельно-кадастрової документації та даних державних актів на право приватної власності на земельні ділянки сторін. Уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, а позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнали та просили відмовити в його задоволенні в звязку з його безпідставністю, та відсутністю у позивачів порушеного права на землю, та пропуску ними строків позовної давності звернення до суду з даним позовом. Також представники ОСОБА_5, ОСОБА_6, зазначили, що на той час виконком мав право приймати такі рішення, і у ОСОБА_2, відсутні докази про порушення її прав і прав ОСОБА_3. ОСОБА_4 не мав спорів по межі з попереднім власником та і самі ОСОБА_3, та ОСОБА_7 не мали претензій до 2007 року. Крім того розмір ділянки 0,12 га відповідає виписці з земельно шнурової книги за 1998 рік де указано розмір ділянки 0,12 га..

Представники ОСОБА_3 та ОСОБА_8, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, остаточно просили суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради № 118/66 від 25 грудня 1997 року, також визнати незаконним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий 29.01.1998 року ОСОБА_4, та просили відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 повністю в звязку з його недоведеністю. Крім того вони зазначили, що порушення особистих прав позивачів полягає в тому, що відповідач по справі звернувся до суду з іншим позовом і оскаржує межі їх земельної ділянки, які ними не порушувались, та вказали, що ОСОБА_4 виділялась земельна ділянка лише площею 0,10 га, решту землі площею 0,02 га., останній самовільно захватив та виготовив відповідний державний акт на землю.

Представник ради та виконавчого комітету, ОСОБА_9, позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 не визнав, пояснив, що рішенням ради від 21 липня 1994 року виконкому було делеговано повноваження про виділ земельних ділянок. Позивачам по справі земельна ділянка також виділена рішенням виконавчого комітету на підставі нормативних актів, що вказані у самому рішенні виконкому. Іншим громадянам на той час земельні ділянки виділялись таким же чином. Адреса виділених ділянок не указувалась на той час у всіх рішеннях. При виготовленні технічної документації було остаточно встановлено розмір ділянки, заперечень на той час не було у відповідних служб та сусідів і тому у акті було зазначено ділянка розміром 0,12 га. Претензій до відповідача рада не має, а тому державний акт на право власності на землю прийнятий у відповідності до чинного на той час земельного законодавства.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Козинської селищної ради, виконавчого комітету Козинської селищної ради ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та державного акту на право приватної власності на землю, відмовлено повністю.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення порушень права власності на землю, відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, просили скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови їм в задоволенні позову з мотивів порушення судом норм процесуального та матеріального права, та ухвалити в цих частинах нове рішення про задоволення позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріалами справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає за необхідне їх відхилити.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та позову ОСОБА_4, районний суд виходив з того, що позивачі не довели в судовому засіданні свої позовні вимоги про порушення їх прав, оскільки їх доводи спростовані доказами, що містяться в матеріалах справи.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,120га, що розташована на території смт Козин, вулиця Лугова, згідно даних державного акту на право приватної власності на землю серія 1-КВ № 041309 від 29 січня 1998 року (а.с.12 т.1), яка була виділена на підставі рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради № 118/66 від 25 грудня 1997 року для будівництва, обслуговування житлового будинку.Також він є власником земельної ділянки площею 0,0093 га, в смт.Козин, вул.Лугова, була виділена на підставі рішення 7 сесії Козинської селищної ради 5 скликання №21/29 від 9 лютого 2007 року для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту серія ЯЕ №096666 від 20 лютого 2007року (а.с.185 т.1).

ОСОБА_2 є власником земельних ділянок площею 0,1400га та площею 0,1510га що розташовані на території смт Козин, вулиця Лугова, згідно даних державних актів на право приватної власності на землю від 4 жовтня 2005 року, які видані на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №8-2037 від 1 липня 2005 року (а.с.64, 65 т.3).

Кожна особа має окремо виділені земельні ділянки, з певними межами, опис яких наведено в даних державних актах. Двох документів на одну земельну ділянку не видавалось.

Щодо повноважень виконавчого комітету Козинської селищної ради, то згідно до рішення Козинської селищної ради від 21 липня 1994 року рада делегувала повноваження в частині виділу та передачі у власність земельних ділянок виконавчому комітету.

До 2007 року земельних спорів між сторонами не виникало.

Між попереднім власником ОСОБА_10 та ОСОБА_4 не було земельних спорів.

ОСОБА_3 вказує, що спірна земельна ділянка розміром 0,02 га їй не належить, а повинна відноситись до земель запасу селищної ради.

Але рада не має претензій до ОСОБА_4

Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ч. 3, ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В позовній заяві ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Козинської селищної ради, виконавчого комітету Козинської селищної ради, ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення про передачу у власність земельної ділянки та державного акту на право власності на землю не вказано правові підстави позову.

Судом встановлено, що сторони мають окремі земельні ділянки, які не накладаються одна на одну, самозахвату чи незаконного заволодіння сторонами земельних ділянок, які належать другій із сторін сторонами не доведено, судом не встановлено.

В апеляційній скарзі апелянти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказують, що вони звернулись до суду з позовом на захист від необґрунтованих вимог ОСОБА_4 (а.с.178 т.3), але необґрунтовані вимоги не є порушенням прав позивачів.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на неможливість проїзду до будинку спростовується листом директора українського державного науково-дослідного інституту проектування міст «Діпромісто»№3-733 від 28.07.07 (а.с.16 т.3), де вказано, що існуючі параметри тупикового проїзду смт Козин, вул. Лугова, 2, 2-а, 2-б не обмежують можливість заїзду на всі ділянки, що примикають до нього.

Оскільки сторони не надали суду генерального плану забудови смт Козин, Киї/вської області, зокрема - вулиці Лугової, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в позові. Так як за відсутності генерального плану забудови вказаної території, встановити чи довести інші обставини по справі не вдається можливим.

Посилання апелянтів на те, що суд першої інстанції ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення не приймаються судом до уваги, оскільки не ґрунтуються на зібраних матеріалах справи. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Оскільки, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги апелянтів і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М.Даценко

судді: Н.В.Ігнатченко

ОСОБА_11