Справа № 1519/2-3474/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2011 р. Малиновський райсуд м. Одеси

в складі: головуючого судді Роїк Д.Я.

при секретарі Гриценко А.С.

при участі адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути на його користь заборгованість за позикою. При цьому він посилається на те, що 22.09.2010 року ОСОБА_3 звернулася до нього з проханням про надання позики у розмірі 10000 доларів США, в той же день позивач надав вказану позику. На підтвердження факту позики сторони уклали розписку, та зазначили термін повернення позики як 29.09.2010 року. Потім відповідачка звернулась знову до позивача з проханням про надання їй додаткових коштів в розмірі 7500 доларів США. Позивач також надав їй вказані кошти. По настанні часу повернення грошових коштів ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2 з проханням трохи зачекати, через те, що в неї не виникло можливості накопичити вказані кошти. 11.01.2011 року ОСОБА_3 в присутності свідка ОСОБА_4 написала розписку, в якій вказала повну суму позики, тобто 17500 доларів США та термін повернення як 21.01.2011 року. ОСОБА_3 не виконала своїх зобовязань та в зазначений час кошти не повернула.

В судовому засіданні представниця ОСОБА_2 ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не зявилася без поважних причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій просила перенести справу у звязку з хворобою, доказів стосовно знаходження на лікування не надала.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.09.2010 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_3 з проханням про надання позики у розмірі 10000 доларів США, в той же день позивач надав вказану позику. Вказані обставини підтверджується копією розписки 22.09.2010 року.

В подальшому ОСОБА_3 звернулась знову до позивача з проханням про надання їй додаткових коштів. Позивач також надав їй вказані кошти. Вказані обставини підтверджуються копією розписки від 11.01.2011 року, складеної в присутності свідка ОСОБА_4. Станом 11.01.2011 загальна сума заборгованості склала 142000 гривень. Також за вказаною розпискою ОСОБА_3 зобовязалась повернути вказані кошти в строк до 21.01.2011 року.

Обставини щодо власноручного написання всіх розписок та виникнення боргових зобовязань перед ОСОБА_2 в попередньому судовому засіданні визнала та підтвердила ОСОБА_3, тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

По настанні часу повернення грошових коштів ОСОБА_3 не виконала своїх зобовязань перед ОСОБА_2

Обставини щодо тиску на ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2 не знайшли підтвердження оскільки до суду надійшла відповідь Малиновського районного відділу ОМУ ГУМВС України в Одеській області. З вказаної відповіді вбачається, що відповідачка двічі зверталася до правоохоронних органів з заявами на неправомірні дії та погрози ОСОБА_2, але в порушенні кримінальних справ було відмовлено з підстав п. п. 2, 11 ст. 6 ЦПК України.

Посилання відповідачки на те, що сума боргу була іншою і становила приблизно 5000 доларів США, та в подальшому була збільшена, про що видані ці розписки не були підтвердженні будь-якими доказами, про що зазначила сама відповідачка.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір вважається, договором позики якщо одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ч. 3 ст. 1049 ЦК України встановлює, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Виходячи з всього вище вказаного суд вважає, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 142000 гривень.

Також суд вважає, що у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати по сплаті ІТЗ в розмірі 120 грн.

Керуючись ст. ст. 625, 629, 1046, 1047, 1049, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 208, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 142000 (сто сорок дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме витрати на послуги ІТЗ 120 грн.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня його проголошення подається апеляційна скарга. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: