РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2011 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо
С.І.

при секретарі Станько
Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
факту спільного проживання, зміну
черговості одержання права на
спадкування, повернення майна,
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в
и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом про встановлення факту
спільного проживання з ОСОБА_6, зміну
черговості одержання права на
спадкування за позивачем в першу чергу
та відповідно визнання права власності
на 1/3 частину спадкового майна,
повернення майна, а саме особистих
речей та речей нажитих за час спільного
проживання із спадкодавцем,
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 3 500 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач
покликається на те, що з 1976 року
проживала з ОСОБА_6 однією сім»єю, вели
спільне господарство, фактично
перебували у шлюбних відносинах без
реєстрації шлюбу. До 1980 року проживали
на АДРЕСА_1, після чого в одержаній ним
квартирі на АДРЕСА_2, яка в 2000 році була
приватизована на трьох осіб -ОСОБА_6,
ОСОБА_3 -дітей ОСОБА_6 та на його внучку
ОСОБА_8 За час спільного проживання
позивач з ОСОБА_6 придбали меблі,
побутову техніку, разом сплачували
квартплату. Протягом 34 років до дня
смерті ОСОБА_6 -ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач
виконувала всі обов'язки по
господарству. У зв'язку з наведеним
просить встановити факт спільного
проживання із спадкодавцем однією
сім»єю не менше як п'ять років до
відкриття спадщини. Відтак, в силу ст.
1264 ЦК України вона має право на
спадкування у четверту чергу за
законом.

Враховуючи, що ОСОБА_6 з 1980-х років
страждав на низку захворювань:
гемартроз правого колінного суглоба,
виразкою дванадцятипалої кишки,
внаслідок чого лежав в лікарні, а також
переніс дві операції в 2009 році -на
жовчний міхур та нирку, в 2010 році -на
жовчний прохід, після чого в нього
виявився рак жовчних шляхів, він
перебував у важкому стані, а позивач
весь цей час опікувалася ним,
доглядала, годувала, купувала ліки,
надавала іншу допомогу, просить в силу
ст. 1259 ЦК України змінити черговість
одержання права на спадкування,
визнавши за нею право на спадкування із
спадкоємцями першої черги за законом
-його дітьми та відповідно визнати
право власності на 1/3 частину
спадкового майна.

Крім цього, вказує, що після смерті
ОСОБА_6 в квартирі залишилися придбані
ними меблі, побутова техніка та її
особисті речі, які відповідачі їй не
повернули та не пустили в квартиру.
Тому просить зобов'язати відповідачів
повернути всі її речі.

Також просить стягнути з відповідачів
моральну шкоду в розмірі 3500 грн., яку
мотивує завданням їй надзвичайних
моральних страждань, виникненням у неї
ряду захворювань через переживання та
нервування.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги з мотивів
наведених в заяві. Додатково пояснила,
що з сім»єю ОСОБА_6 до часу його смерті
були хороші, приязні відносини. В
квартирі АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_6
вона проживала до грудня 2010 року, після
чого донька спадкодавця ОСОБА_3
наказала їй залишити помешкання, і вона
пішла проживати до своєї доньки, не
забравши речей. На час розгляду справи
відповідачі повернули лише частину
речей. Також син померлого ОСОБА_2
обіцяв переоформити на сина позивача
автомобіль з метою добровільного
врегулювання спору, однак нотаріус не
посвідчила такі документи, а на
пропозицію віддати кошти за автомобіль
в грошовому еквіваленті відповідач
відмовився, тому надалі вона настоює на
розгляді справи по суті. Також позивач
надала детальні пояснення щодо стану
здоров»я ОСОБА_6, вказала, що до жовтня
2010 року він періодично лежав в лікарні
з приводу захворювання ноги, виразки,
жовчного міхура, систематично їздив в
санаторії один, і деколи вона приїздила
до нього. До цього часу він не був в
безпорадному стані, ходив, працював на
городі. ОСОБА_6 важко захворів в жовтні
2010 року, коли переніс операцію на
жовчний прохід, після чого лікарі
виявили рак, він був лежачий,
потребував сторонньої допомоги, яку
вона йому надавала. Підтвердила, що
відповідачі також надавали допомогу
ОСОБА_6 В засіданні уточнила, що 1/3
частина майна на яке вона претендує в
порядку спадкування - це належна
померлому частина квартири АДРЕСА_2.
Просила позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2, його представник
ОСОБА_5, та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
судовому засіданні проти позову
заперечили в повному обсязі та надали
аналогічні пояснення про те, що ОСОБА_1
проживала з ОСОБА_6 (батьком ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, дідусем -ОСОБА_4) з кінця 1970-х
років і до дня його смерті -ІНФОРМАЦІЯ_1.
Вони за спільною згодою проживали в
отриманій батьком, а в 2000 році
приватизованій ним та відповідачами
квартирі на АДРЕСА_2, але не були
пов'язані спільним побутом, не
проживали як сім»я -чоловік та жінка
без реєстрації шлюбу. Тому позивач не
має права на спадкування після смерті
ОСОБА_6 Перед смертю батько доручив
синові ОСОБА_2 віддати ОСОБА_1 меблі та
інші побутові речі з квартири.
Відповідачі виконали волю батька.
Однак, позивач пред'явила позов до суду,
тому з метою уникнення конфлікту, так
як сторони були в нормальних
відносинах до цього, ОСОБА_2 з своєї
волі запропонував переоформити за
кошти ОСОБА_1 на її сина свій
автомобіль, старого року випуску, яким
він не користувався. Сторони досягли
згоди, позивач подала в нотаріальну
контору заяву, що відкликає попередню
свою заяву подану нотаріусу про
звернення до суду, але цього не зробила.
Після смерті ОСОБА_6 позивач близько
місяця проживала в квартирі, її ніхто
не виганяв, не забороняв забирати
будь-які речі, меблі та побутову
техніку, вона не забирала речей з своєї
волі. Тому на виконання волі батька
відповідачі повернули ОСОБА_1 належне
їй майно, а крім цього й інші речі, які
були наявні в квартирі. Відтак,
відповідачі не завдали їй жодної
моральної шкоди, а натомість повели
себе порядно по відношенні до позивача.
Щодо стану здоров»я ОСОБА_6 зазначили,
що до жовтня 2010 року він почував себе
добре, жив повноцінним життям, працював
на дачі. Лише після операції 19.10.2010 року,
не тривалий час до смерті, був не
ходячий, потребував сторонньої
допомоги. При цьому, кошти на його
лікування надавав син ОСОБА_2,
натомість позивач ніколи не
забезпечувала спадкодавця
матеріально. Враховуючи наведене,
просили в позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, показання свідків, дослідивши
матеріали справи, матеріали спадкової
справи, наявні у справі докази, суд
приходить до висновку, що позов
частково підлягає до задоволення
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6
ніколи не перебували у зареєстрованому
шлюбі.

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи, відповідно до свідоцтва про
смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.59),
після його смерті відкрилася спадщина
на належне йому спадкове майно. Так, на
день його смерті, згідно свідоцтва про
право власності на квартиру від 29.02.2000
року ОСОБА_6 на праві спільної сумісної
власності належала квартира АДРЕСА_2,
іншими співвласниками якої зазначені
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також ОСОБА_6
належали грошові вклади.

Згідно із п.5 ч.1 ст. 256 ЦК України суд
розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім»єю
чоловіка та жінки без шлюбу. При цьому в
даному випадку суд вирішує спір в
порядку позовного провадження,
оскільки між сторонами наявний спір
про право на прийняття спадщини.

У відповідності до ст. 3 СК України
сім»ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Сім»я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Як встановлено в судовому засіданні та
не оспорюється сторонами ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 з кінця 1970-х років фактично
проживали разом, зокрема з 1980 року
проживали за адресою: АДРЕСА_2. Суд
вважає доведеним факт того, що дані
особи проживали однією сім"єю як
чоловік та жінка без шлюбу не менше
п'яти років до часу відкриття спадщини -
до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_9 показала, що з 1980 року
проживала в квартирі АДРЕСА_3. З того
часу в квартиру № 1 вселилися ОСОБА_6 з
ОСОБА_1, з якими вона була в сусідських
відносинах. При знайомстві відразу
зрозуміла, що це чоловік та дружина. При
спілкуванні, у своїх відносинах та в
побуті вони поводилися як сім»я. Лише
згодом дізналася від позивача, що вони
проживають без реєстрації шлюбу. В 2004
році свідок переїхала проживати в
сусідній будинок, але часто заходила на
АДРЕСА_2, де залишилися проживати її
діти, бачила ОСОБА_6 та ОСОБА_1,
спілкувалася з ними та знала, що в їх
відносинах нічого не змінилося.

Свідок ОСОБА_10 надала покази про те, що
ОСОБА_1 є мамою її подруги ОСОБА_11. Вона
особисто та зі слів подруги знає, що
ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_6 однією
сім»єю як чоловік та дружина. Вони
часто бачилися на святкуваннях, а також
на дні народженні ОСОБА_11 вона
познайомилася з дітьми ОСОБА_6 При
знайомстві ОСОБА_11 представляла ОСОБА_6
як вітчима. ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_6
однією сім»єю до дня його смерті,
останній час перед смертю доглядала за
ним, так як він хворів, лежав в лікарні.

В судовому засіданні відповідачі не
заперечували, що ОСОБА_1 до смерті
ОСОБА_6 проживала в квартирі, вела
домашнє господарство, відвідувала з
ним сімейні святкування, доглядала за
спадкодавцем перед смертю. Вказані
обставини, а також те, що відповідачі не
заперечували проти проживання
позивача в квартирі після смерті
батька, воля останнього повернути їй
набуті ними речі домашнього вжитку,
факт передачі цього майна свідчать про
те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали
спільно як дружина та чоловік, були
пов'язані спільним побутом, мали
взаємні права і обов'язки.

Відтак, суд приходить до висновку про
підставність вимог про встановлення
факту проживання однією сім"єю як
чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 не менше п'яти років до часу
відкриття спадщини - до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, суд відмовляє в
задоволенні інших позовних вимог
мотивуючи наступним.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті, а в разі
відсутності такого, право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу. Враховуючи відсутність
заповіту ОСОБА_6, суд керується вище
вказаними нормами закону.

У відповідності до ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Згідно ст. 1261
ЦК України у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1267
ЦК України частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

Як встановлено судом, на час смерті
ОСОБА_6 він не перебував в
зареєстрованому шлюбі. Відтак, в силу
ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої
черги є його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно із ст. 1264 ЦК України у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім»єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до положень ст. 1220 ЦК
України часом відкриття спадщини є
день смерті особи.

Таким чином, оскільки суд встановлює
факт проживання позивача зі
спадкодавцем однією сім»єю, ОСОБА_1
являється спадкоємцем четвертої черги
за законом.

У відповідності до ч.2 ст. 1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Однак, в судовому засіданні не знайшли
свого підтвердження ті обставини, що
ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані,
і ОСОБА_1 тривалий час ним опікувалася.
Так, згідно медичної документації
вбачається, що ОСОБА_6 з 1980-х років
страждав на гемартроз правого
колінного суглоба, виразку
дванадцятипалої кишки (а.с.27-30). Згідно
листів Обласної клінічної лікарні від
27.05.11р., 09.06.11р. (а.с.56,61) ОСОБА_6 знаходився
на стаціонарному лікуванні у вказаному
медичному закладі з 01.10.10р. по 15.10.10р., а
також з 18.10.10р. по 12.11.10р. з діагнозом:
метастатичний рак печінки; з приводу
гнійного холангіту, механічної
жовтяниці, 21.10.10р. оперований;
післяопераційний період важкий; для
подальшого лікування виписаний за
місцем проживання під спостереження
онколога.

Як роз'яснено в п.6 абз.3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування»від 30.05.2008 року № 7
безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Відтак, з досліджених медичних
документів вбачається, що ОСОБА_6 до
жовтня 2010 року не перебував в
безпорадному стані, оскільки не
потребував стороннього догляду,
допомоги та піклування, міг самостійно
забезпечити умови свого життя, а лише
мав ряд захворювань, які незважаючи на
його вік переносив нормально. При
цьому, як сама позивач, так і свідки
ОСОБА_9, ОСОБА_10 ствердили, що ОСОБА_6 вів
повноцінний спосіб життя, був ходячий,
цікавився дачею, особисто працював на
городі, один відвідував санаторії.
Судом встановлено, що лише близько
місяця до смерті спадкодавець
перебував у важкому стані, і як позивач
так і його рідні опікувалися ним, але за
таких обставин не можна розцінювати
перебування ОСОБА_6 в безпорадному
стані тривалий час.

Окрім цього, суд звертає увагу, що
згідно матеріалів спадкової справи
ОСОБА_1 05.04.2011 року звернулася до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6
та заявою про призупинення видачі
свідоцтва про право на спадщину у
зв'язку із зверненням до суду для
вирішення питання прийняття спадщини
разом із спадкоємцями першої черги.
Однак, своєю заявою від 10.05.2011 року
відкликала вказані заяви, що в силу
ст.1273 ЦК України слід розцінювати як
відмову від прийняття спадщини в
установлений законом шестимісячний
строк. Внаслідок чого нотаріусом
видано спадкоємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті батька.

Таким чином, суд знаходить позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею
права власності на спадкове майно як
спадкоємця четвертої черги з
врахуванням зміни черговості
одержання права на спадкування
-безпідставними та необґрунтованими та
відмовляє в їх задоволенні.

Також суд відмовляє в задоволенні
вимог позивача про повернення її
особистих речей та речей набутих під
час спільного проживання із
спадкодавцем, так як ОСОБА_1 не навела
обгрунтування своїх вимог та не надала
жодних належних і допустимих доказів
на підтвердження того факту, що їй не
повернуто речей в повному об'ємі. Крім
цього, суд не вбачає протиправних дій
відповідачів та причинно-наслідкового
зв'язку між їх діями та захворюваннями
позивача на підтвердження обставин
завдання моральної шкоди, а тому
відмовляє у стягненні 3500 грн. з
відповідачів.

На підставі наведеного, враховуючи
вимоги ч. 1 ст. 11 ЦПК України, за якою суд
розглядає цивільні справи на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, суд приходить
до переконання про задоволення
позовних вимог в частині встановлення
факту проживання однією сім"єю як
чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 не менше п'яти років до часу
відкриття спадщини - до ІНФОРМАЦІЯ_1.
Решту позовних вимог суд вважає
безпідставними та залишає такі без
задоволення.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд
розподіляє стягнення судових витрат з
обох сторін пропорційно до вимог, які
задоволено та вимог, в задоволенні яких
відмовлено.

Так, щодо задоволених вимог
немайнового характеру, суд стягує
солідарно з відповідачів на користь
позивача сплачені нею 37 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи (а.с.39), а також в дохід
держави 8,50 грн. судового збору.

Також, в силу п.2 ч.3 ст. 79, ст. 84 ЦПК
України, витрати, повязані з оплатою
правової допомоги адвоката, які
просить стягнути відповідач ОСОБА_2,
належать до судових витрат. Оскільки, в
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено, то суд стягує з неї
на користь ОСОБА_2 сплачені ним 1 010 грн.
витрат на правову допомогу (а.с.84-87).

При цьому суд враховує їх граничний
розмір визначений постановою КМУ від
27.04.06р. № 590, за якою витрати за надання
правової допомоги не повинні
перевищувати суму, що обчислюється із 40
% розміру мінімальної заробітної плати
за годину роботи фахівця, яким
надавались правові послуги. Як
вбачається із наявних у справі
журналів судових засідань, у яких
приймав участь представник ОСОБА_2
(а.с.76,89-91,94-97), їх загальна тривалість
становить 3 год. 58 хв. Відтак, розмір
судових витрат за надання правової
допомоги, який підлягає відшкодуванню
ОСОБА_2 не перевищує 1 010 грн.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 61, 79, 84, 88, 209,
212-215, 218, 256 ч.1 п.5 ЦПК України, ст.ст. 11, 15,
16, 1218, 1220, 1223, 1259 ч.2, 1261-1265, 1267, 1273 ЦК
України, ст. 3 СК України, суд -

в и р і ш и
в:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією
сім"єю як чоловіка та жінки без шлюбу
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не менше п'яти років до
часу відкриття спадщини - до
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити за безпідставністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 37 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 в дохід держави 8,50 грн. судового
збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 010
грн. витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294, 296 ЦПК України.

Суддя:
Леньо С.І