РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2011 р.
Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді
Шеремета Г. І.

при секретарі Литвинов Є.О.

за участю представника позивача

представника відповідача

представника третьої особи

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові справу за позовом
Львівського проектного інституту
«Львівдіпрокомунбуд»до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
третіх осіб ОСОБА_3, Личаківської
районної адміністрації, ОКП ЛОР БТІ та
ЕО, санітарно-епідеміологічної станції
Личаківського району м. Львова про
виселення, усунення перешкод у
користуванні приміщенням, зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Львівського
проектного інституту
«Львівдіпрокомунбуд», Міністерства
архітектури, будівництва та
комунального господарства України,
регіонального відділення фонду
державного майна України про визнання
права користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач Проектний інститут
«Львівдіпрокомунбуд»звернувся до суду
з позовом до відповідачів, третіх осіб,
просить виселити відповідача ОСОБА_1
разом із проживаючими з ним із
приміщення по АДРЕСА_1 та усунути
перешкоди ОСОБА_3 у користуванні
приміщенням.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із
зустрічним позовом, який в подальшому
уточнив, просить визнати за ним та його
дружиною ОСОБА_2 право користування
жилим приміщенням ( гуртожитком) яким є
квартира АДРЕСА_1 площею 47,9 кв.м.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, проти
зустрічного заперечив, суду пояснив, що
відповідачі самовільно зайняли дві
кімнати нежитлового приміщення
двохповерхової будівлі, яка є в
подвір»ї будинку АДРЕСА_1 та яка
прибудована до адміністративного
корпусу інституту
«Львівдіпрокомунбуд»по АДРЕСА_1, які
переобладнали під житло та проживають
у ньому без законних підстав, у
трудових відносинах відповідачі з
проектним інститутом не перебувають та
вимоги про виселення не виконують.
Пояснила, що спірне приміщення в
минулому було приміщенням котельні та
бойлерної, пізніше використовувалось,
як підсобне для потреб будівельників
та з 1968 року використовується для
проживання одиноких чоловіків. Однак
таке приміщення не є житловим будинок,
в експлуатацію не здавався, відповідач
поселився у приміщення будівлі у 1986
році як молодий спеціаліст та йому
відведено ліжко місце, однак останній в
подальшому вселив усіх членів своєї
сім'ї та об'єднав свою кімнату з
кімнатою ОСОБА_3, якому теж було
виділено ліжко-місце. Оскільки спірне
приміщення перебуває на балансі ПІ
«Львівдіпрокомунбуд», має статус
нежитлового, не зареєстроване як
гуртожиток, просить позов задоволити.
Вважає, що використання приміщення
другого поверху як гуртожитку для
одиноких працівників не спростовує
вимог заявлених до відповідачів. На
даний час спірне приміщення
використовується під господарське.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти первісного позову
заперечив, зустрічний підтримав, суду
пояснив, що у 1988 році відповідач ОСОБА_2
скерований на роботу у Львівську філію
інституту «Укрпівдендіпрокомунбуд»та
після прийому на роботу адміністрацією
інституту йому надано для постійного
проживання кімнату у квартирі АДРЕСА_1.
У 1996 році останній був звільнений з
інституту за скороченням штату
працівників. Зазначив, що після
звільнення кімнати ОСОБА_3 ОСОБА_2
проживав у такій сам, загальна проща
квартири становить 47,9 кв.м. Вважає, що
квартира у якій проживає відповідач є
житловою, оскільки постійно вносить
квартирну плату, будинок має статус
житлового, є гуртожитком, що
стверджується наявними у матеріалах
справи документами, тому просить
зустрічний позов задоволити.

Представник третьої особи СЕС, третя
особа ОСОБА_3 в судове засідання не
з»явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином.
Суд вважає що по справі зібрано
достатньо доказів щоб розглядати
справу за відсутності третіх осіб.

Представник Львівської міської ради в
судовому засіданні пояснив, що по
АДРЕСА_1 розміщені дві будівлі -
приміщення гуртожитку та
адміністративна будівля до якої
прибудоване спірне приміщення та
являлося приміщенням котельні.
Вирішення спору поклав на розсуд суду.

Представник Личаківської районної
адміністрації в судовому засіданні
дала аналогічні пояснення, просить
справу розглянути на розсуд суду.

Представник ОКП ЛОР БТІ та ЕО в судове
засідання надав інвентаризаційні
справи на будинки АДРЕСА_1 в м. Львові,
пояснив, що спірне приміщення за
матеріалами інвентаризаційних справ
ніколи не належало до житлового
приміщення, має відношення до
адміністративної будівлі ПІ
«Львівдіпрокомунбуд», відповідно до
викопіювання з генерального плану
міста, який знаходиться в
інвентаризаційні справі будинку №9а
приміщення під літерою 2-1 є котельнею.

Заслухавши пояснення сторін, які
з»явились в судове засідання,
з»ясувавши правовідносини між іншими
учасниками процесу, які не з»явилися до
суду, дослідивши зібрані в сукупності
письмові докази, суд вважає за можливе
закінчити розгляд справи за
відсутності осіб які не з'явились до
суду, приходячи до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення та
про безпідставність зустрічного
позову.

Як вбачається з витягу з наказу «№51к
від 24.07.1996 року ОСОБА_1 звільнено з
роботи з інституту
«Львівдіпрокомунбуд»у зв»язку з
скороченням штату працівників згідно
ст.40 п.1 КЗпП України.

Рішенням виконкому Львівської міської
ради від 18.11.1965 року №646 виділено
земельну ділянку Львівському філіалу
інституту «Укрдіпрокомунбуд»під
будівництво 15 квартирного житлового
будинку нам місці існуючих виробничих
майстерень і складських приміщень
інституту, вказаний житловий будинок
споруджений і заселений, про що
стверджується наданими позивачем
доказами та поясненнями його
представників.

Судом встановлено, що двохповерхова
нежитлова прибудова до будівлі №9, яка
є предметом спору та яка в різні
періоди часу використовувалась для
різних цілей, в тому числі і для
тимчасового проживання працівників
інституту на правах надання
ліжко-місця, натомість будівля АДРЕСА_1
первинно була збудована як гуртожиток,
що підтверджується актом приймання
житлового будинку в експлуатацію,
архітектурно-планувальним завданням
на будівництво 15-ти квартирного
житлового будинку Львівського філіалу
інституту «Укрдіпрокомунбуд»по
АДРЕСА_1, довідкою інституту від 9.01.1968
року №25а згідно якої позивач має у
своєму адмінбудинку по АДРЕСА_1
котельню та бойлерну, які забезпечують
опалення нового житлового будинку у
дворі за вказаною вище адресою, актом
від 20.11.1967 року про введення в
експлуатацію котельні і бойлерної.

На підтвердження своїх вимог та в
підтвердження статусу приміщення у
якому проживає відповідач останній
посилається на рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради №351
від 2.07.1971 року згідно якого спірне
приміщення, як вважає є квартирою та
визнано службовою для заселення під
гуртожиток.

Однак як встановлено судом з
матеріалів справи вище вказане
рішення на яке посилається відповідач
стосується зданого у січні 1968 року в
експлуатацію 15 квартирного
п'ятиповерхового будинку, та у такому
йдеться про квартири у відомчому
будинку Львівської філії
«Укрпівденьгіпрокомунбуд»по АДРЕСА_1,
а не про двохповерхову будівлю, яка є в
подвір»ї будинку АДРЕСА_1, яка
прибудована до виробничого корпусу
інституту «Львівдіпрокомунбуд»по цій
же вулиці.( п.40 та п.180 згаданого
рішення). Крім того суд зважає на
пояснення представника позивача про
те, що двохповерхова прибудова до
будинку АДРЕСА_1, що є спірним
приміщенням використовувалась в тому
числі і під житло, що стверджується
рішенням №351, однак використання цього
приміщення під житло не змінює
правового статусу цього приміщення,
оскільки саме рішення №351 від 2.07.1971
року не визначає статусу приміщення, а
говорить лише про надання квартир
громадянам, тобто підтверджує, що
вказане приміщення не пристосоване для
житла у зв»язку з чим громадянам
надавалися квартири.

Як вбачається з повідомлення ОКП ЛОР ТІ
та ЕО від 3.07.2011 року №3856 інвентаризація
та державна реєстрація двохповерхової
будівлі в подвір»ї будинку АДРЕСА_1 не
проводилась.

Враховуючи вище наведене, судом
встановлено, що спірне приміщення не є
житловим, воно розташоване у
двоповерховій будівлі, користувачем
якої є позивач ПІ
«Львівдіпрокомунбуд»і це приміщення
знаходиться на його балансі, в
експлуатацію воно не приймалося та не
зареєстровано як гуртожиток та не
віднесено до житлового фонду. Вказане
приміщення з 1988 року на другому поверсі
двоповерхової будівлі, яка добудована
до адміністративного корпусу
інституту використовувалось ОСОБА_1
для надання йому ліжка-місця прощею 18,5
кв.м..

Керуючись ст.ст.3, 4, 6, 57-60, 209, 294 ЦПК
України, ст.ст.4,5,6,344 ЦК України (
редакції 1963 року),-

суд, -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 разом з
проживаючими з ними особами з
нежитлового приміщення АДРЕСА_1 без
надання іншого житла.

В решті вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 про визнання права на
користування житловим приміщенням
відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до
апеляційного суду Львівської області в
порядку та строки передбачені ст..294 ЦПК
України..

Суддя:
Шеремета Г. І.