РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2-2553/11

19.05.2011 р.Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Оксененко В.А., з участю секретаря Дмитрієвої Е.О., адвокатів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання,-

встановив:

ОСОБА_3 01.02.2011 р. звернулась до Московського суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання, повернення їй права власності на квартиру, указавши наступне.

Вона є власником АДРЕСА_1. Зазнаючи матеріальні труднощі і бажаючі, щоб їй надавали матеріальну та іншу допомогу, 14.07.2010 р. вона уклала зі ОСОБА_4, яку знала як сусідку, договір довічного утримання. Після укладення договору ОСОБА_4 допомогу надавала неякісно: погано готувала їжу, прибиралась в квартирі; ліки, овощі, фрукти майже не купувала, а її не бажала бачити. Після Нового року вона відмовилась спілкуватись з відповідачкою та просить розірвати договір довічного утримання і повернути їй квартиру.

Представник відповідача позов не визнав, зазначив суду, що договір довічного утримання був укладений на прохання самої позивачки. ОСОБА_5 з власних коштів оплатила оформлення всіх правовстановлючих документів, протягом всього часу у повному обсязі виконувала належним чином обовязки за укладеним договором: оплачувала комунальні платежі за квартиру, телефон, купувала необхідні ліки, продукти та готувала їжу, прибирала оселю, спілкувалась з ОСОБА_3 Стверджує, що звернення до суду викликане іншою причиною, а ні неналежним виконанням умов укладенного договору.

3 особа- 11 державна нотаріальна контора м.Харкова просила справу розглянути за їх відсутності, про що надали відповідну заяву.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Як установлено судом, 14.07.2010 р. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 уклали між собою договір довічного утримання, згідно умов якого, ОСОБА_3 передала належну їй квартиру АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_4 (п.1 договору), а ОСОБА_4- зобов'язалась надавати необхідний догляд ОСОБА_3 в розмірі однієї мінімальної пенсії (п.5,6 договору).

У відповідності зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний рішенням суду на вимогу відчужувача в разі невиконання або неналежного виконання набувачем майна своїх обов'язків, або на вимогу набувача.

Свідкі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили суду, що особисто бачили як ОСОБА_4 піклувалась за позивачкою: готувала їй їжу, купувала ліки і продукти, вимірювала тиск, прибиралась у квартирі, спілкувалась.

Свідок з боку позивачки-Тітар В.В. також підтвердила суду, що договір довічного утримання був укладений за проханням самої ОСОБА_3, що відповідачка готувала для останьої їжу, прибирала квартиру, оплачувала всі комунальні та інш. платежі.

Отже, позивачкою фактично визнано, що матеріальна допомога з боку ОСОБА_4 їй надавалась.

Що стосується доводів щодо неналежного виконання обовязків, суд приходить до ниженаступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 з часу укладення договору оплачувала в повному обсязі комунальні платежі за квартиру, за телефон, прибирала приміщення, готувала їжу, для чого за власні кошти купувала необхідні продукти, купувала ліки та інш., надавала гроші.

Дані обставини підтверджуются письмовими доказами (квітанціями, що є у матеріалах справи) і узгоджуются з показаннями свідків.

Оскільки, грошова оцінка матеріального забезпечення за згодою сторін встановлена у розмірі однієї мінімальної пенсії за віком, суд приходить до висновку, що свої обовязки ОСОБА_4 виконувала належним чином.

При цьому, суд також враховує вартість послуг по виконанню хатньої роботи (прибирання приміщень, готування їжи, придбання товарів та інш.), що склалася по місту Харкову: 15-20 гр. за годину, або 1000 гр. і вище- за місяць.

Посилання представника позивача про те, що ОСОБА_4 є інвалідом, що на їх думку перешкоджає останьої виконувати належним чином обовязки до утриманню ОСОБА_3, суд не може взяти до уваги тому, що це суперечить положенням ст.746 ЦК України, відповідно до ч.2 якої набувачем за договором довічного утримання може бути повнолітня, дієздатна особа, яка може надати належну матеріальну допомогу.

До укладання спірної угоди ОСОБА_4 мала такій же стан здоровя, про що позивачка була освідчена.

Той факт, що окрема допомога позивачки з боку відповідачки надавалась іншими особами не може бути підставою для розірвання угоди, тому, що це не суперечить діючому законодавству і набувач може за власні кошти наймати доглядальниць, прибиральниць, тощо.

Свідок ОСОБА_9 про неналежне виконання ОСОБА_4 обовязків знає зі слов позивачки, отже, суд оцінює їх критично.

Крім того, за приписом ст.755 ЦК України невиконання або неналежне виконання обовязків за договором довічного утримання не завжди приводить до припинення договору, тому, що відчуждатель має право на відшкодування збитків за правилом ст.22 ЦК України.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачкою не надано суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог і суд в задоволенні позову відмовляє.

Керуючись ст. 212-215,229 ЦПК України, ст. 755,756, ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3- відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Харківської області через районний суд протягом 10 днів.

СУДДЯ: В.А. ОКСЕНЕНКО.