АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 5 (1У ) Черкасенко Т.Г.
Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Карнаух В.В.,Ляховської І.Є.,

при секретарі: Бондаренко І.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, та її представника ОСОБА_3, представника відповідача публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Колісніченка Євгена Юрійовича, представника Виконкому Саксаганської районної у місті ради Нікітіної-Гейко Маргарити Олексіївни, відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 за участю органу опіки та піклування Виконкому Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_7, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультисервіс» про визнання договору купівлі-продажу квартири, договору іпотеки - недійсними, визнання права власності на житло та зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_8, Приватний нотаріус Дацко Ярослав Олексійович, Саксаганський Відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області , ОСОБА_10, комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» про примусове виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2008 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), ОСОБА_7, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультисервіс» (надалі - ТзОВ «Мультисервіс») про визнання договору купівлі-продажу квартири, договору іпотеки - недійсними, визнання права власності на житло.

В обґрунтування своїх позовних вимог, зазначила, що відповідач ОСОБА_7 є її матір'ю. З 1987 року по 2000 р. ОСОБА_7 перебувала у шлюбі з її батьком ОСОБА_11 Після розлучення батьків позивач проживала із батьком, знаходилася на його утриманні та під його опікою. Згодом батько виїхав на роботу в Москву. В 2004 році для забезпечення її житлом, батько позивача передав бабусі ОСОБА_12 6700 дол. США для придбання квартири для ОСОБА_2. У зв'язку із тим, що позивач не була повнолітня її мати відповідач ОСОБА_7 купила двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 для неї, однак оформила на своє ім'я. Про порушення своїх прав на житло позивачу сало відомо випадково, коли вона отримали на ім'я матері 20.01.2008 року листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультисервіс» про прилюдні торги по реалізації арештованої квартири. В забезпечення зобов'язань по кредитному договору між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8, укладеного 27.04.2005 року та договору про видачу траншу кредиту, за яким останній отримав кредитні кошти в сумі 40000 дол. США строком на 36 місяців під 14 % річних, її мати відповідач ОСОБА_7 передала в іпотеку належну їй квартиру. Договір іпотеки порушує право на житло позивача. У зв'язку з чим, позивач просить суд: визнати договір купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 від 13.11.2004 року на ім'я ОСОБА_7 та реєстрації на її ім'я в КП Криворізьке бюро технічної інвентаризації за № 1780773, номер запису 550 в книзі 20п-55о від 10.12.2004 року - недійсним. Визнати за ОСОБА_2 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Визнати недійсним договір іпотеки від 27.04.2004 року.

Відповідач ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» звернувся до суду із зустрічним позовом до відповідача ОСОБА_2 про примусове виселення. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що 27.04.2005 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір №011/03-03/321/5 та договір про видачу траншу кредиту № 011/03-03/321/5/1, відповідно до яких ОСОБА_8 отримав кредит в сумі 40000дол. США строком на 36 місяців під 14% річних. ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» є правонаступником АППБ «Аваль». В забезпечення зобов'язань відповідач ОСОБА_7 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. В зв'язку з невиконанням ОСОБА_8 зобов'язань по кредитному договору 23.11.2006 року, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на зазначену квартиру, яка належить ОСОБА_7 Виконавчий напис було передано на виконання в Саксаганський відділ державної виконавчої служби. 03.05.2007 року було відкрито виконавче провадження. В ході проведених виконавчих дій зазначена квартира була виставлена на реалізацію. У зв'язку із тим, що в квартирі проживає відповідач, просить суд виселити ОСОБА_2 з вказаної квартир стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 жовтня 2010 року, в якому виправлено описку ухвалою суду від 29 квітня 2011року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі - продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 від 13.11.2004 року в частині зазначення покупця ОСОБА_7, зазначивши : покупець ОСОБА_7 діє від свого імені в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на вказану квартиру, визнано недійсною реєстрацію права власності на її ім'я ОСОБА_7 в Комунальному підприємстві ДОР Криворізьке бюро технічної інвентаризації за № 1780773 номер запису 550 в книзі 20 п - 55о від 10.12.2004 року.

Визнано недійсним договір іпотеки № 011/08/02/329 від 27.04.2004 року, укладений між Акціонерним поштовим пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_7.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Заходи забезпечення позову, накладені ухвалою суду від 01.02.2008 року - скасовані.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задоволення зустрічних позовних вимог про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Зокрема: суд не взяв до уваги, що спірну квартиру придбала відповідач ОСОБА_7, у зв'язку з чим дії банку щодо укладення договору іпотеки є законними. Позивачем не доведено факту передачі її батьком грошових коштів бабусі для придбання спірної квартири на ім'я позивача. Суд дійшов помилкового висновку про необхідність згоди органу опіки і піклування при укладені договору іпотеки, оскільки позивач не є власником спірної квартири; суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, визнавши недійсним договір купівлі - продажу в частині зазначення покупця ОСОБА_7; судом в рішенні зазначені треті особи : ОСОБА_10 та КП ДОР «Криворізьке БТІ», які до участі у розгляді справи не були залучені, та не викликалися в судове засідання.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить залишити рішення суду, як законне та обґрунтоване, на її думку, без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідач ОСОБА_7 та ОСОБА_11 є батьками позивача ОСОБА_2.

Згідно договору купівлі - продажу від 13.11.2004 року відповідач ОСОБА_7 придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі зареєстрована позивач ОСОБА_2.( том 1 а.с. 23, 36, 44).

27.04.2005 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір №011/03-03/321/5 та договір про видачу траншу кредиту № 011/03-03/321/5/1, відповідно до яких ОСОБА_8 отримав кредит в сумі 40000дол. США строком на 36 місяців під 14% річних. ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» є правонаступником АППБ «Аваль».

В забезпечення зобов'язань ОСОБА_8,. відповідач ОСОБА_7 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. В зв'язку з невиконанням ОСОБА_8 зобов'язань по кредитному договору 23.11.2006 року, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на зазначену квартиру. Виконавчий напис було передано на виконання в Саксаганський відділ державної виконавчої служби. 03.05.2007 року було відкрито виконавче провадження. Згідно договору про надання послуг по організації прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки від 08.01.2008 року, Саксаганський ВДВС Криворізького МУЮ уклав є третьою особою ТОВ «Мультисервіс» договір про виконання послуг відносно продажу спірної квартири. Постановою від 01.02.2009 року зазначене виконавче провадження зупинено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд визнав недійсним договір купівлі - продажу спірної квартири в частині зазначення покупця ОСОБА_7 та визнав за ОСОБА_2 право власності на вказану квартиру.

З таким рішенням суду погодитись не можна з наступних підстав.

Частинами 1 6 статті 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частиною першої передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

Згідно частини другої, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;( частина третя )

правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;(частина четверта)

правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;( частина п'ята)

правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. (частина шоста).

Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1,2,3,5,6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин є оспорюваним та може бути визнаний недійсним.

Отже, закон пов'язує виникнення підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним виключно з установленням порушень відповідних вимог закону, які були допущені під час його укладання і за умови доведеності заінтересованою стороною цих порушень належними та допустимими засобами доказування.

Вирішуючи спір, суд не врахував зазначених вимог закону.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі- продажу квартири недійсним та визнання права власності на квартиру, позивач, як на підставу задоволення цих позовних вимог, посилалася на те, що спірна квартира придбана відповідачем ОСОБА_7 за кошти батька позивача для неї. Однак, відповідач ОСОБА_7, неналежним чином виконуючи свої батьківські обов'язки, придбала спірну квартиру не на ім'я позивача, а на своє ім'я.

Задовольняючи ці позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту придбання спірної квартири за кошти батька позивача виключно для позивача на її ім'я, та дійшов висновку, що відповідач неналежно виконала батьківські обов'язки, придбавши спірну квартиру на своє ім'я.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, у справі відсутні докази на підтвердження факту передачі батьком позивача коштів бабусі позивача, та, в подальшому, відповідачу ОСОБА_7 для придбання спірної квартири для позивача.

Посилання позивача на визнання цього факту відповідачем ОСОБА_7, як на підставу задоволення позову, колегія не може взяти до уваги, оскільки з огляду на положення ч.4 ст. 174 ЦПК України, визнання цього факту суперечить інтересам відповідача по справі - АППБ «Аваль», якому зазначена спірна квартира передана в іпотеку за кредитним договором.

У зв'язку з чим, висновок суду щодо наявності підстав для визнання недійсним договору купівлі- продажу спірної квартири та визнання права власності на спірну квартиру за позивачем є помилковим.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам по справі. У зв'язку з чим, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до вимог п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України про відмову в задоволені цих позовних вимог.

Задовольняючи позов в частині визнання недійсним договору іпотеки, та відмовляючи в задоволені зустрічного позову про виселення, суд першої інстанції виходив з того, що при укладанні договору іпотеки порушені права позивача на користування спірною квартирою. У зв'язку з чим відсутні правові підстави для виселення позивача із спірної квартири.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 156 ЖК України та ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Згідно з пунктом 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 03.03.2004 р. № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 03.03.2004 року за № 283/8882, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та( або) державній реєстрації, в тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів.

Оскільки згідно зі ст. 405 ЦК України, члені сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону - нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, заставляється, а також те, що така дитина не має права власності на це майно ( його частку) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину.

Тобто, право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги.

Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна у випадках, якщо дитина є власником ( співвласником), або має право користування жилим приміщенням, що відчужується, заставляється.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідки № 79 міської довідкової служби, позивач ОСОБА_2 на момент укладення договору іпотеки 27.04.2004 року була неповнолітня та була зареєстрована та мешкала у АДРЕСА_1, яка була передана в іпотеку.( а.с.-----)

Однак, при укладенні договору іпотеки № 1780773 від 27.04.2004 року згода органів опіки та піклування, у порушення зазначених вимог законодавства, витребувана не була.

Доводи апеляційної скарги про те, що згода органу опіки і піклування при укладені договору іпотеки не потрібна, оскільки позивач не є власником спірної квартири; колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення третіх осіб про час та місце розгляду справи, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вони не є підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови в задоволені позову про виселення, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду в цій частині та не є підставою для задоволення позову про виселення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині визнання договору іпотеки недійсним та відмови в задоволені позову про виселення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4 ч.1 ст. 309 ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 жовтня 2010 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 від 13.11.2004 року в частині зазначення покупця ОСОБА_7, зазначивши : покупець ОСОБА_7 діє від свого імені в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, визнання недійсною реєстрації права власності на її ім'я ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1 в Комунальному підприємстві ДОР Криворізьке бюро технічної інвентаризації за № 1780773, номер запису 550 в книзі 20п-55о від 10.12.2004 року- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: