АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 51 ( 3 ) Доповідач Братіщева Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

«06» липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Карнаух В.В., Михайлів Л.В.

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: позивача - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу «Міська клінічна лікарня №8» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Міська клінічна лікарня №8» про визнання незаконним наказу про тимчасове переведення працівника на іншу роботу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 липня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконними і скасовано накази КЗ «Міська клінічна лікарня №8» №203 від 17.01.2009р. та №214 від 07.02.2009р. в частині переведення ОСОБА_1 на іншу роботу. Стягнуто з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000грн. та 2016грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

В апеляційні скарзі КЗ «Міська клінічна лікарня №8» просить рішення суду та додаткове рішення скасувати та направити справу на новий розгляд, оскільки порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, суд першої інстанції не взяв до уваги докази відповідача щодо отримання ОСОБА_1 від хворого грошей; не врахував, що позивач не мав відповідної кваліфікації яка б надавала йому можливості працювати ургентним лікарем-анестезіологом з можливістю надавати анестезіологію дітям, тому проведення ним анестезіології ставило під загрозу життя хворої дитини; позивачем були допущені порушення медичної етики та не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 26.01.1999р. був прийнятий на роботу до Комунального закладу «Міська клінічна лікарня №8» лікарем-анестезіологом палати інтенсивної терапії цілодобової невідкладної допомоги відділення анестезіології анестезіологічного відділення для обслуговування дорослого населення.

З 01 вересня 2005 року на підставі наказу №12-К від 26.01.1999р. ОСОБА_1 був переведений за його згодою на посаду лікаря-анестезіолога з надання цілодобової невідкладної допомоги відділення анестезіології КЗ «Міська клінічна лікарня №8».

17 січня 2009 року головним лікарем КЗ «Міська клінічна лікарня №8» був виданий наказ №203, згідно формулювання п. 3 якого «За порушення моралі та етики лікаря, повязаної з вимаганням грошової винагороди за проведену медичну послугу хворій Н. та з метою контролю за якістю надання анестезіологічної допомоги хворим та недопущення в подальшому подібних випадків, ОСОБА_1 був переведений, без його згоди, на посаду лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з 17.01.2009р. (а.с. 36).

В наступному, наказом по КЗ «Міська клінічна лікарня №8» №214 від 07.02.2009р. п. 3 Наказу №203 від 17.01.2009р. було змінено і п. 3 було викладено в редакції: що за порушення п. 3.1.1., п. 3.1.6 Правил внутрішнього трудового розпорядку КЗ «Міська клінічна лікарня №8», моралі та етики лікаря, повязаної з вимаганням грошової винагороди за проведену медичну послугу хворій Н., та з метою контролю за якістю надання анестезіологічної допомоги хворим лікарем анестезіологом ОСОБА_1, а також керуючись ст. 33 КЗпП України «…У звязку з виникненням обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей…», та недопущення в подальшому подібних випадків, перевести лікаря анестезіолога для надання цілодобової екстреної медичної допомоги анестезіологічного відділення ОСОБА_1 на посаду лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 17.01.2009р. терміном на один місяць з оплатою праці не нижче середнього заробітку за основним місцем роботи (а.с. 67).

Відповідно до ч.1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

А ч.ч. 1, 2 ст. 33 КЗпП України передбачає, що тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоровя, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епітозій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя ячи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою.

Колегія вважає, що суд першої інстанції вирішуючи даний спір і ухвалюючи рішення про визнання незаконними та скасування наказів відповідача №203 від 17.01.2009р. та №214 від 07.02.2009р. в частині переведення ОСОБА_1 та частково задовольняючи позов про стягнення моральної шкоди, - в достатньо повному обсязі встановив обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, обґрунтовано дійшов висновку про невідповідність вказаних наказів в частині тимчасового переведення ОСОБА_4 на іншу роботу необумовлену трудовим договором, - вимогам ч. ч. 1, 2 ст. 33 КЗпП України та ч. 1 ст. 147 КЗпП України.

Суд правильно зазначив, що тимчасове переведення працівника на іншу роботу не належить до видів дисциплінарних стягнень і відповідачем не доведено існування на момент винесення наказів і тимчасового переведення ОСОБА_1, - обставин, які б ставили або могли поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей.

Крім того, порушення працівником Правил внутрішнього трудового розпорядку не є підставами переведення на іншу роботу за ст. 33 КЗпП України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не взято до уваги те, що станом на 17.01.2009р. ОСОБА_1 не мав відповідної кваліфікації яка б надавала йому можливості проводити анестезіологію дітям, а проведення анестезіології дітям лікарем, який не має на це права ставить під загрозу життя хворих, - необґрунтоване, спростовується висновками суду про те, що позивач перебував на даній посаді тривалий час за відсутності доведених фактів заподіяння ним будь-якої шкоди хворим.

Враховуючи, що п. 3 наказу №203 від 17.01.2009р. ОСОБА_1 в якості дисциплінарного стягнення був переведений на іншу роботу, що не передбачено ч.1 ст. 147 КЗпП України, а підстави для тимчасового переведення ОСОБА_1 без його згоди на іншу роботу наказом №214 від 07.02.2009р., - не доведені, - на думку колегії суд обґрунтовано визнав вказані накази в частині переведення ОСОБА_1 на іншу роботу, незаконними і скасував їх, що спростовують доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення в частині визнання незаконними наказів про переведення ОСОБА_1 на іншу роботу і скасування цих наказів.

Проте колегія не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача,

Колегія суддів вважає, що розмір у 2000грн. стягнутої у відшкодування моральної шкоди є завищеним і визначає розмір моральної шкоди залежно від характеру та ступеню душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок незаконного переведення на іншу роботу, тривалості, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, та виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи наведене, колегія вважає за необхідне зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з 2000грн. до 100грн. (ста грн.).

Також, визначаючи суму судових витрат на правову допомогу в розмірі 2000грн. суд першої інстанції виходив із вимог ст. 88 ЦПК України.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» витрати, повязані з правовою допомогою стороні на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не можуть перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Витрати, повязані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, не можуть перевищувати 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за сукупність дій, необхідних для огляду справи.

Станом на липень 2010 року розмір мінімальної заробітної плати складає 888грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з журналів судового засідання, представник позивача ОСОБА_2 затратив у суді першої інстанції 3год. 57 хв. Тобто дійсно граничний розмір витрат на правову допомогу безпосередньо в суді складає : 888 х 40 : 100 =355,2 х 3,57 = 1268,06грн.

Інших процесуальних дій представником ОСОБА_2 здійснено не було, а тому розмір витрат на правову допомогу підлягає зміні з 2000грн. до 1268,06грн.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст. ст. 303, 307, ч.1 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Міська клінічна лікарня №8» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 липня 2010 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 2000грн. та витрат на правову допомогу в сумі 2000грн. змінити, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди з 2000 грн. (двух тис. грн.) до 100грн. (ста грн.) та зменшити розмір витрат на правову допомогу з 2000грн. до 1268,06грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: