справа №2-7193/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2011 року          Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді –Браги А.В.,

при секретарі –Лампіки О.В.,

за участю: позивача – ОСОБА_1,

представника позивача –ОСОБА_2,

представника відповідача –ОСОБА_3,

третьої особи –ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», третя особа
–ОСОБА_4, Дніпропетровська регіональна
торгово-промислова палата, про
зобов’язання вчинити певні дії –

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2011 року до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
звернулась позивач із вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
послалась на те, що 12 березня 2007 року
між відповідачем та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір №DN80FI00000041,
за яким ОСОБА_4 отримав кредит в
іноземній валюті, зобов’язавшись його
повернути в порядку та на умовах,
визначених договором. З метою
забезпечення виконання боржником
ОСОБА_4 своїх договірних зобов’язань
за кредитним договором 12 березня 2007
року між позивачем, як поручителем, та
відповідачем, як кредитором боржника,
було укладено договір поруки.
Посилаючись на суттєве збільшення
курсу валюти –долару США до гривні,
світову кризу, що негативно вплинула на
трудову зайнятість населення,
економіку України, позивач вважає, що
ОСОБА_4, як позичальник за вказаним вище
кредитним договором, немає можливості
виконувати свої договірні
зобов’язання з незалежних від нього
обставин, які виникли вже після
укладення спірного кредитного
договору. За таких обставин, вказуючи,
що відповідач в досудовому порядку не
бажає змінити умови договору, позивач
просила суд зобов’язати відповідача
замінити валюту виконання
зобов’язання за спірним кредитним
договором з долару США на національну
валюту України із перерахунком суми
зобов’язання з моменту укладення
зазначеного договору з урахуванням
курсу валют на день укладення даного
договору. Судові витрати позивач
просила суд покласти на відповідача.

Позивач, її представник позовні вимоги
підтримали, наполягали на їх
задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала,
надала суду письмові заперечення проти
позову (а.с.37-51), пославшись на те, що
спірний кредитний договір та договір
поруки від 12 березня 2007 року були
укладені з дотриманням передбачених
законодавством вимог щодо форми та
змісту таких договорів. Також
представник відповідача послалась на
те, що позивач не є стороною спірного
кредитного договору, а отже не має
права пред’являти позовні вимоги щодо
зміни або розірвання такого договору.

Представник третьої особи
–Дніпропетровської регіональної
торгово-промислової палати в останнє
судове засідання не з’явився, надав
суду письмові заперечення проти позову
(а.с.53-54), зазначивши про відсутність
підстав для участі у справі зазначеної
третьої особи, оскільки позовні вимоги
та прохання позивача надати довідку
щодо обставини форс-мажору через зміну
курсу валюти не мають ніякого
відношення до Палати.

Третя особа ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримав.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
цивільної справи, суд приходить до
наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 12
березня 2007 року між відповідачем, як
кредитором, та третьою особою у справі
ОСОБА_4, як позичальником, укладено
кредитний договір №DN80FI00000041 (а.с.11-12), за
яким позичальник отримав кредит в
розмірі 22000 доларів США,
зобов’язавшись його повернути
щомісячними платежами в строки та на
умовах, визначених договором.
Положеннями вказаного спірного
кредитного договору не передбачено
можливості зміни валюти кредиту за
викладених позивачем в позові
обставин.

З метою забезпечення виконання
позичальником своїх договірних
зобов’язань за спірним кредитним
договором, 12 березня 2007 року між
позивачем, як поручителем, та
відповідачем, як кредитором боржника,
укладено договір поруки № DN80FI00000041
(а.с.10). За умовами такого договору
поруки позивач зобов’язалась перед
відповідачем відповідати солідарно в
повному обсязі із позичальником ОСОБА_4
за невиконання останнім взятих на себе
договірних зобов’язань за кредитним
договором №DN80FI00000041 від 12 березня 2007
року. Положеннями зазначеного договору
поруки також не передбачена можливість
зміни валюти спірного кредитного
договору за викладених позивачем в
позові обставин.

Також судом встановлено, що станом на 15
червня 2011 року за кредитним договором
№DN80FI00000041 від 12 березня 2007 року наявна
поточна заборгованість в розмірі 35880,88
доларів США, прострочена
заборгованість –14350,81 доларів США
(а.с.42).

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім умов зазначених вище
договорів, врегульовані нормами
Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК
України підставами для виникнення
цивільних прав та обов’язків, зокрема,
є договір, який є обов’язковим для
виконання сторонами. Різновидом
договору є кредитний договір (ст.1054 ЦК
України), а також договір поруки (ст.553
ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст.546, 553 ЦК України виконання
зобов’язання може забезпечуватись
порукою. За договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Нормою ст.525 ЦК України визначено, що
одностороння відмова від зобов’язання
або одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Положеннями ст.652 ЦК України
передбачено, якщо сторони не досягли
згоди щодо приведення договору у
відповідності з обставинами, які
істотно змінились, договір може бути
змінений з підстав, передбачених ст.652
ч.4 ЦК України, на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених вище норм
цивільного законодавства, суд
приходить до висновку, що право на
звернення до суду з вимогою щодо зміни
договору внаслідок істотної зміни
обставин, якими сторони керувались при
укладенні такого договору, має лише
сторона цього договору. Оскільки ж
позивач фактично просить суд внаслідок
істотної зміни обставин змінити умови
кредитного договору №DN80FI00000041 від 12
березня 2007 року, сторонами якого є лише
відповідач та третя особа у справі
–ОСОБА_4, а позивач –ні, при цьому сама
позивач не уповноважена належним чином
будь-ким із сторін спірного кредитного
договору на звернення до суду із такою
позовною заявою та представництво їх
інтересів, суд вважає ОСОБА_1
неналежним позивачем у справі, а її
позовні вимоги неправомірними, що
зумовлює відмову в задоволенні позову
в повному обсязі.

Також необхідно зазначити, що ані
положення спірного кредитного
договору, ані положення договору
поруки, стороною якого є позивач, не
передбачають можливість зміни умов
спірного кредитного договору за
викладених позивачем обставин.
Положення вказаних договорів не
передбачають і право позивача на
звернення до суду із вимогою щодо зміни
умов спірного кредитного договору.

Щодо зміни курсу валюти –долару США до
національної валюти України –гривні,
як істотної зміни обставин, яка настала
після укладення спірного кредитного
договору, а отже, на думку позивача, є
підставою для зміни судом умов такого
договору –необхідно зазначити
наступне. Нормою ст.652 ЦК України
визначено, що договір може бути
змінений за рішенням суду в зв’язку із
істотною зміною обставин, якими
сторони керувались при укладенні
договору, за наявності одночасно
певних умов. Однією з таких умов є умова
про те, що в момент укладення договору
сторони виходили з того, що така зміна
обставин не настане. Аналізуючи
положення Закону України «Про
Національний банк України», Декрету
КМУ «Про систему валютного регулювання
та валютного контролю», норми
Положення про встановлення офіційного
курсу гривні до іноземних валют та
курсу банківських металів,
затвердженого постановою Правління
НБУ №496 від 12 листопада 2003 року, суд
приходить до висновку, що законом не
передбачена незмінність курсу гривні
відносно іншої валюти. Таким чином,
укладаючи спірний договір в іноземній
валюті (доларах США) та беручи на себе
певні обов’язки щодо погашення цього
кредиту саме в доларах США, позичальник
не міг не усвідомлювати, що курс
національної валюти України до долару
США не є незмінним, зміна такого курсу
настане в майбутньому. Отже, посилання
позивача на зміну курсу валюти не
можуть братися судом до уваги як
підстава для зміни спірного кредитного
договору в розумінні ст.652 ЦК України.

Окрім того, позивач просить суд змінити
валюту кредиту за спірним кредитним
договором фактично з дати укладення
такого договору, що є неможливим за
змістом ст.653 ЦК України та є додатковою
підставою для відмови в задоволенні
позову.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
покласти на позивача сплачені нею при
зверненні до суду судові витрати у
вигляді судового збору (державного
мита) в розмірі 8,5 гривень та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 37 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 11, 16, 192, 204, 509, 524, 526, 617, 627, 632, 651 –652
ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 110, 209, 212 -
215, 223 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», третя
особа –ОСОБА_4, Дніпропетровська
регіональна торгова – промислова
палата про зобов’язання вчинити певні,
дії, - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача,
стягнувши з ОСОБА_1 на користь держави
Україна судовий збір у сумі 8, 50 гривень.
Витрати понесені ОСОБА_1 на
інформаційно –технічне забезпечення
розгляду судової справи у розмірі 37, 00
гривень, останній не відшкодовуються.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

Суддя          А.В. Брага