Справа № 22-ц-2115/11 Головуючий у І інстанції Левченко А.В.
Категорія 26 Доповідач у 2 інстанції Яворський
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 березня 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Яворського М.А..

суддів Матвієнко Ю.О., Коцюрби О.П.,

при секретарі Джафаровій Т.Г..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббаннк", третя особа ОСОБА_2 про визнання договору споживчого кредиту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк»та з врахуванням уточнень від 08.11.2010 року просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від 25 жовтня 2007 року №0, що укладений між ним та відповідачем, просив провести двосторонню реституцію, стягнувши з відповідача на його користь 1655911 грн. сплачених коштів на виконання вказаного договору

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25.10.2007 року між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк»був укладений договір №0 про надання споживчого кредиту, згідно якому банк надав йому кредитні кошти в розмірі 200 000 доларів США під 13,9% річних, які він як позичальник мав повернути не пізніше 25 жовтня 2017 року. Згідно умов договору, по офіційному курсу НБУ, він сплатив банку 1 637 000 гривень в рахунок суми кредиту та процентів. Вказана сума значно перевищує отриману ним від банку - 1 208 919 гривень за офіційним курсом НБУ на день видачі. Позивач вважав, що через невиконання відповідачем вимог ч.1 та 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»та розділів 2, 3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»щодо переліку продукції яка придбавається споживачем, письмового повідомлення споживача з детальним розписом сукупної вартості кредиту, в тому числі про валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором, відсутністю графіку погашення кредиту, відсутністю додатку № 2 до договору - інформації споживачу про умови кредитування, відповідач порушив його права.

В звязку з цим позивач просив визнати недійсним договір споживчого кредиту №0 від 25 жовтня 2007 року, в порядку двохсторонньої реституції стягнути з відповідача на його користь 1 655 911 грн. та 120 грн. понесених ним витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також зобов'язати ПАТ УкрСиббанк повернути йому ОСОБА_3 акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 698520 площею 0,15 га., виданого на його імя 18 травня 2007 року Бориспільським районним відділом земельних ресурсів та ОСОБА_3 акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 698521 площею 0,15 га., виданого на його імя 18 травня 2007 року Бориспільським районним відділом земельних ресурсів.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2010 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір споживчого кредиту № 0 від 25 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та ОСОБА_1.

В порядку двохсторонньої реституції стягнуто з Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на користь ОСОБА_1 1655911 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього стягнути 1656031 грн.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" повернути ОСОБА_1 ОСОБА_3 акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 698520 площею 0,15 га., виданого на його імя 18 травня 2007 року Бориспільським районним відділом земельних ресурсів та ОСОБА_3 акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 698520 площею 0.15 га., виданого на його 18 травня 2007 року Бориспільським районним відділом земельних ресурсів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на користь держави 1700 грн. державного мита.

ПАТ «УкрСиббанк»не погоджуючись із вказаним рішенням суду та вважає його таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства на неповно встановлених обставинах справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Третя особа у справі ОСОБА_2 не погоджуючись із вказаною апеляційною скаргою подав заперечення в яких просить рішення суду залишити без змін , а апеляційну скаргу відхилити як необґрунтовану.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про визнання недійсним кредитного договору суд першої інстанції виходив із того, що договір передбачає надання та повернення кредиту в іноземній валюті, відтак, є валютною операцією, хоча єдиним законним засобом платежу в Україні є гривня і для здійснення такої операції необхідна індивідуальна ліцензія Національного банку України, умови договору на порушення ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" є несправедливими, оскільки покладають ризик знецінення національної валюти України на позичальника, до того ж перед укладенням договору банком на порушення ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" не надано позивачу як споживачу фінансової послуги всієї повноти необхідної інформації, в тому числі щодо істотної умови договору ціни, чим позичальника умисно введено в оману.

Однак з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Згідно з ліцензією, виданою Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» Національним банком України 24 грудня 2001 року за № 75 (а.с. 21) банк має право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті.

Суд на зазначене положення закону та обставини справи уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про незаконність надання відповідачем позивачу кредиту в іноземній валюті із зобовязанням повернення такого та сплати процентів за користування ним також в іноземній валюті через неправильне застосування норм матеріального права.

Посилання суду на несправедливість умов договору про покладання на позичальника ризику знецінення національної валюти як на підставу визнання договору недійсним також є помилковим, оскільки відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, а п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808 встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання Закону України "Про захист прав споживачів" і виконана банком перед укладенням оспореного позивачем кредитного договору .

Посилання суду на ненадання позичальнику ОСОБА_1 інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, зокрема, щодо ціни, як на підставу визнання договору недійсним, передбачену ч. 1 ст. 230 ЦК України, також є помилковим.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено (а.с. 3-6).

Отже, судом ухвалено рішення про визнання кредитного договору недійсним через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення й ухвалення нового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303,307, 309 , 313, 314, 316 ЦПК України, ст. ст. 627, 1054 ЦК України , ст. 2, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, колегія суддів ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті спору.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббаннк" про визнання договору споживчого кредиту недійсним відмовити.

Рішення колегія суддів набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий суддя М.А.Яворський

Судді Ю.О.Матвієнко

ОСОБА_4