АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 52 ( ІІІ ) суддя Коноваленко М.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Остапенко В.О., Барильської А.П.

при секретарі: Бадалян Н.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сокол-КР» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Сокол-КР» - ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокол-КР» (далі ТОВ «Сокол-КР» ) про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що з січня 2008 року працював на посаді охоронця дільниці охорони відділу охорони №2 ТОВ «Сокол-КР», та у період з 31.12.2009р. по 06.01.2010р. перебував на амбулаторному лікуванні в м.Краматорську Донецької області із оформленням листка непрацездатності.

02 лютого 2010 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з прогулом, оскільки листок непрацездатності сфальсифікований.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги, в останній редакції позовної заяви від 18.04.2011 року просив суд визнати протиправним та скасувати наказ №66 від 02.02.2010р. про звільнення ОСОБА_2 з посади охоронця дільниці охорони відділу охорони №2 ТОВ «Сокол КР»; поновити його на посаді охоронця дільниці охорони відділу охорони №2 ТОВ «Сокол КР»; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 32 634 грн. та 20 000 грн. у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу 11 травня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ №66 від 02 лютого 2010 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи 02.02.2010 року.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді охоронника дільниці охорони відділу охорони №2 ТОВ «Сокол - КР».

Стягнуто з ТОВ «Сокол - КР» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19 980 грн. та у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

Суми стягнуті без урахування податків та обов`язкових платежів.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з відповідача на користь держави судові витрати в сумі 199,80 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду та стягнення з відповідача 34 336 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу та 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що судом не застосовано матеріальний закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин.

Так, судом при розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу не застосовано ч.1,2 ст. 235 КЗпП України та не враховано, що справа розглядалась судом більше року не з вини позивача, а тому нарахування повинно проводитись не за рік, а за весь період вимушеного прогулу, що становить на день розгляду справи 464 дні та, з урахуванням середньоденної заробітної плати 74 грн., дорівнює 34 336 грн.

Крім того, розмір стягнутої моральної шкоди є заниженим та не відповідає моральним стражданням перенесеним позивачем та його родиною у результаті незаконного звільнення та позбавлення впродовж 15 місяців права на працю і джерела існування.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що з січня 2008 року позивач ОСОБА_2 працював на посаді охоронця дільниці охорони №2 ТОВ «СОКОЛ-КР».

Наказом № 66 від 02 лютого 2010р. ОСОБА_2 звільнений з посади посаді охоронця дільниці охорони №2 ТОВ «СОКОЛ-КР» згідно п.4 ст. 40 КЗпП України за здійснення прогулів без поважних причин у період з 01.01.2010р. по 07.01.2010р. (а.с.5).

Суд, поновлюючи ОСОБА_5 на роботі та стягуючи на компенсацію за весь час вимушеного прогулу і моральну шкоду, дав належну оцінку зібраним доказам та дійшов обґрунтованого висновку, що доказів незаконності отримання ОСОБА_2 листа непрацездатності за період з 31.12.2009р. по 06.01.2010р. включно відповідачем суду не надано, а тому звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є незаконним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин.

Звільняючи позивача із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, відповідач ТОВ «СОКОЛ-КР» виходив з відсутності ОСОБА_2 на робочому місці у період з 01.01.2010р. по 07.01.2010р. без поважних причин та недійсності лікарняного листка серії АБО №831509.

Як вбачається з лікарняного листка серії АБО №831509, наданого ОСОБА_2 до відділу кадрів, останній у період з 31.12.2009р. по 06.01.2010р. включно перебував на лікуванні в міській поліклініці №3 м.Краматорська, і повинен приступити до роботи 07 січня 2010 року (а.с. 38). Постановою оперуповноваженого СДСБЕЗ Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 28.09.2010р. відмовлено в порушенні кримінальної справи за інформацією про надання ОСОБА_2 нібито фіктивної довідки за місцем роботи, та в ході перевірки встановлено, що ОСОБА_2 дійсно проходив лікування у період з 31.12.2009р. по 06.01.2010р. включно в міській лікарні №3 м.Краматорська Донецької області, що підтверджено медичними документами та поясненнями лікаря - терапевта. Таким чином, ТОВ «СОКОЛ-КР» провів звільнення позивача із надуманих причин, самостійно, без достатніх на те повноважень, прийшовши до висновку до незаконність лікарняного листка серії АБО №831509.

Згідно табелю виходу на роботу та розрахунку заробітної плати за січень 2010 року, ОСОБА_2 приступив до роботи 09.01.2010р. відповідно до графіку роботи зміни №4, за яким він працював до хвороби (а.с. 39).

Отже, як встановлено судом, позивача незаконно звільнено із займаної посади та позбавлено засобів для існування, а тому суд першої інстанції, врахувавши роз'яснення п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, вірно прийшов до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди та правильно визначив її розмір, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Погоджується колегія суддів з доводами апеляційної скарги щодо невірного розрахунку розміру середнього заробітку ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу, оскільки при розрахунку судом першої інстанції було взято час вимушеного прогулу у розмірі 2 160 годин, який судом не обґрунтовано.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням, колегія суддів, виходить із загальних правил обчислення середнього заробітку, виходячи із середнього заробітку за останні два календарних місяці роботи відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 зі змінами. Оскільки вини працівника у розгляді заяви про поновлення на роботі більше року судом не встановлено, тому оплата середнього заробітку, відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України, проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки, наданої відповідачем, середньогодинна зарплата ОСОБА_2 складає 9,25 грн. (а.с. 37). З урахуванням графіку його роботи час вимушеного прогулу з моменту звільнення до поновлення на роботі ОСОБА_2 становить 2 783 години (а.с. 145).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу дорівнює 25 742,75 грн. (9,25 грн. х 2 783 год.) і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу 11 травня 2011 року в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутого з товариства з обмеженою відповідальністю «Сокол-КР» на користь ОСОБА_2 змінити, збільшивши цей розмір з 19 980,00 (девятнадцяти тисяч девятсот вісімдесят) гривень до 25 742 (двадцяти пяти тисяч сімсот сорока двох) гривень 75 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)