Справа № 22-ц-298/2011 Головуючий у I інстанції Тіслюк І.І.
Категорія цивільна Доповідач - Бойко О. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2011 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5, відповідачки ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Борзнянського районного суду від 07 грудня 2010 року по справі за позовом Новомлинівського сільського споживчого товариства до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Борзнянського районного суду від 07 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь Новомлинівського сільського споживчого товариства 5773 грн. 80 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, судові витрати в сумі 57 грн. 74 коп. та витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким стягнути солідарно з неї та ОСОБА_7 на користь позивача 5773 грн. 80 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати також в солідарному порядку. Доводи скарги зводяться до того, що судом невірно застосовані норми матеріального і процесуального права. Суд залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_7 є матеріально-відповідальною особою, оскільки є завідуючою магазину, а отже повинна нести матеріальну відповідальність. Під час розгляду справи судом ОСОБА_7 визнала, що вона разом з ОСОБА_6 працювала в магазині в період з травня по серпень 2009 року, а потім, до проведення ревізії, пішла в декретну відпустку без передачі усіх матеріальних цінностей. Отже, на думку апелянта, вона також повинна нести матеріальну відповідальність. Звідси виходить, що суд повинен був врахувати зазначені обставини та відповідно до ст. 1190 ЦК України та ст.ст. 130, 134 КЗпП України стягнути шкоду солідарно з неї та ОСОБА_7.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони грунтуються на положеннях чинного трудового законодавства, є обгрунтованими та належно підтверджені наданими позивачем доказами.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на зібраних по справі доказах.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 03.02.2009 року на підставі розпорядження № 1 (а.с. 7) була прийнята на посаду продавця магазину ТПП с.Головеньки Новомлиніського сільського споживчого товариства.

Відповідно до розпорядження від 04 серпня 2009 року № 9, в звязку з виходом у декретну відпустку зав.магазином ОСОБА_7, на цей період завідуючою магазином призначена ОСОБА_6 з повною матеріальною відповідальністю на повний робочий день (а.с.6).

17 листопада 2009 року в магазині була проведена інвентаризація матеріальних цінностей, в результаті якої виявлена нестача на суму 8 344 грн. 80 коп., про що свідчать матеріали справи, зокрема, матеріали перевірки, акти інвентаризації по Новомлинівському ССТ та товарно-грошові звіти (а.с. 8, 9, 13-15, 17-53).

Розпорядженням № 19-к від 09 грудня 2009 року ОСОБА_6 була звільнена з роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України (а.с. 12).

Отже, виходячи з того, що ОСОБА_6 була матеріально- відповідальною особою, про що свідчить укладений між сторонами 05.08.2009 року договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 11), а суму, на яку була виявлена нестача матеріальних цінностей, відповідачка визнала, що підтверджується її пояснювальною (а.с. 10), апеляційний суд вважає, що саме вона повинна нести матеріальну відповідальність відповідно до положень ст.ст. 130, 134 КЗпП України.

Доводи ОСОБА_6 про те, що крім неї, матеріальну відповідальність повинна нести і ОСОБА_7, посаду якої вона тимчасово займала, до уваги апеляційним судом не приймаються, оскільки саме з ОСОБА_6 був підписаний договір про повну матеріальну відповідальність, а тому саме вона, як матеріально відповідальна особа зобовязана відшкодувати збитки, заподіяні підприємству. Доказів того, що ОСОБА_7 під час перебування у декретній відпустці приходила на роботу та працювала, в звязку з чим також можливо виникла нестача, суду не надано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судом ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Борзнянського районного суду від 07 грудня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: