АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-628/11 Головуючий у 1-й інстанції Альошина Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Мартєва С.Ю.

Суддів: Чічіля В А., ОСОБА_2

при секретарі: Колодюк О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційні скарги Державного казначейства України та ОСОБА_3

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 грудня 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Миргородського МВ (з обслуговування м. Миргород та Миргородського району) УМВС України в Полтавській області, третя особа Державне казначейство України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду , завдану незаконними діями органів дізнання та досудового слідства в сумі 500 000 грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_3 77847 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з Миргородського МВ (з обслуговування м. Миргород та Миргородського району) УМВС України в Полтавській області на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу адвоката в сумі 2000 грн. У решті позову відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодились позивач та Державне казначейство України, в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення позивач - про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, ДКУ - про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу ОСОБА_3 слід задовільнити частково, а апеляційну скаргу Державного казначейства України - в повному обсязі.

Виходячи з п.4 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та не заперечувалось сторонами, 24.10.1999 року відносно ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу по ч. З ст. 140 КК України (в ред. 1960 року).

21.03., 24.03 2001 року відносно ОСОБА_3 слідчим СВ Миргородського МРВ УМВС України в Полтавській області були порушені кримінальні справи за ч. З ст. 140 КК України (в ред. 1960 року), які 14.04.2001 року були обєднані в одне провадження.

До цього 15.03.2001 року позивач був затриманий в м. Кременчуці за підозрою у вчиненні незаконного носіння та зберігання вогнепальної зброї, а 16.03.2001 року відповідно до постанови Крюківського районного суду м. Кременчука позивача було притягнуто до адмінвідповідальності у вигляді 10 діб арешту (а.с. 91).

20.03.2001 року позивача було переведено до Миргородського МРВ УМВС України в Полтавській області, де було предявлено обвинувачення по трьом епізодам крадіжок з проникненням у житло за ч. З ст. 140 КК України, та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згодом кримінальну справу відносно позивача за ч. З ст. 140 КК України постановою від 7.11.2006 року було закрито по підставі п. 2 ст. 6 КПК України, в звязку з відсутністю в його діях складу злочину.

Встановивши зазначені обставини, та те, що позивач перебував під слідством та судом 7 років, та 13 днів, місцевий суд прийшов до висновку про часткове задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення на його користь моральної шкоди.

Проте, з даним висновком колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

За змістом п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішення спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, суд має виходити з того, що відповідачем у такій справі повинен бути цей орган, якщо це передбачено відповідним законом.

Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативно-правовим актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд з відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до Миргородського МВ (з обслуговування м. Миргород та Миргородського району) УМВС України в Полтавській області, Державне казначейство України приймало участь у справі в якості третьої особи, отже місцевий суд прийшов до безпідставного висновку щодо задоволення позовних вимог, та рішенням зобовязав третю особу до вчинення дій.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що місцевим судом вірно визначено наявність вини органів дізнання та досудового слідства та причинно наслідкового звязку між вказаними діями та спричиненої шкоди позивачу, але при вірному встановленні обставин справи, місцеий суд допустив порушення норм процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовільнити частково, а апеляційну скаргу Державного казначейства України - в повному обсязі, рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 303, 307,п. 4 ст. 309, 315 ЦПК України,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовільнити частково, апеляційну скаргу Державного казначейства України - в повному обсязі, рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 грудня 2010 року скасувати, та постановити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Миргородського МВ (з обслуговування м. Миргород та Миргородського району) УМВС України в Полтавській області, третя особа Державне казначейство України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання та досудового слідства.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий у справі:

Судді:

З оригіналом згідно: