АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Максюти Ж.І., Костюченко Н.Є.,

при секретарі - Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Фіаніт-А»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Фіаніт-А» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу приміщення та визнання договору дарування приміщення недійсними, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Фіаніт-А» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу приміщення та визнання договору дарування приміщення недійсним.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фіаніт-А» ставить питання про скасування рішення суду посилаючись на те, що суд не врахував обставини у справі, та вимоги законодавства щодо строків позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що 11 вересня 1997 року між представництвом Фонду державного майна України у м. Дніпропетровську та ТОВ фірмою «ФІАНІТ-А» було укладено Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №548. Згідно п.1.1. вказаного Договору, продавець продав, а покупець купив вбудоване в А-6 на першому поверсі приміщення №120 (позначки 1-13) площею 125,2 кв.м., що розташовано за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя, 1.

На підставі договору №548 ТОВ фірмі «ФІАНІТ-А» комітетом комунального майна м. Дніпропетровська Дніпропетровської міської ради було видано свідоцтво про власність, реєстраційний номер №1518 від 08 вересня 1998 року. Вказаним свідоцтвом підтверджується, що ТОВ фірма «ФІАНІТ-А» є власником приміщення, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя, 1.

Факт набуття вказаного приміщення у власність позивачем підтверджується актом передачі нежитлової будівлі (приміщення) від 08 вересня 1998 року, складеним між комітетом комунального майна м. Дніпропетровська та ТОВ фірмою «ФІАНІТ-А», згідно якого продавець передав, а покупець прийняв продане приміщення.

18 липня 2000 року між ТОВ фірмою «ФІАНІТ-А» та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу цього ж приміщення №120, загальною площею 125,2 кв.м. за адресою - м.Дніпропетровськ, вул.Гоголя, 1. Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстром номер 1589. Вказаний правочин було зареєстровано у Дніпропетровському БТІ 24 липня 2000 року за номером 16-НФ-854-35.

Після укладення цього договору купівлі-продажу було укладено наступний договір дарування цього ж приміщення від 21 серпня 2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3І, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за номером №2191.

Суд прийняв до уваги вимоги ст.257 ЦК України, відповідно до якої, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки обидві угоди , мали місце в 2000 році, тобто, майже десять років тому, суд обґрунтовано вважав, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення за захистом своїх порушених прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що обидва правочини були фіктивними, і такими, що вчинені без наміру створення правових наслідків, оскільки правовстановлюючі документи на вказане нежитлове приміщення залишаються у фактичного власника приміщення - ТОВ «Фіаніт-А», а також про те, що товариство довідалося про наявність цих угод тільки у 2009 році є безпідставними.

Із матеріалів справи вбачається, а позивачем не заперечується, що товариство продовжує свою діяльність до теперішнього часу, в звязку із чим воно повинно було знати про відчуження приміщення іншій особі, оскільки не виключено із державного реєстру та повинно вести облік наявного майна. А зміна органу управління товариством чи вибуття когось із засновників товариства не може вважатися початком перебігу позовної давності. Такою причиною не може бути і те, що документи товариства знаходилися у одного із засновників, а про їх наявність товариство довідалося тільки після смерті цього засновника.

За таких обставин відсутні підстави для висновку про початок перебігу позовної давності із 2009 року, а також відсутні поважні причини пропущення позовної давності позивачем.

Оскільки обставини у справі судом встановлені повністю, норми матеріального та процесуального права застосовані правильно, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307,308, 315 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Фіаніт-А» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: