Справа №22-ц-3109/11Головуючий у І інстанціїДубас Т.В.
Категорія51Доповідач у 2 інстанції Олійник
УХВАЛА
Іменем України

2 червня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

при секретарі Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2011 року за позовом ОСОБА_1 до Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, третя особа ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, скасування розпоряджень Михайлівсько-Рубежівського сільського голови, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до Михалівсько-Рубежівської сільської ради про стягнення заробітної плати та моральної шкоди і скасування розпоряджень Михалівсько-Рубежівського сільського голови.

Свої вимоги мотивувала тим, що 1 серпня 1981 року вона була прийнята на роботу в Михалівсько-Рубежівську сільську раду на посаду начальника військово-облікового столу. Розпорядженням сільського голови Рябчука М.М. від 15 листопада 2010 року №209 її було звільнено із займаної посади за систематичне невиконання правил внутрішнього трудового розпорядку по п.3 ст.40 КЗпП України. Вважала звільнення незаконним та безпідставним і посилалась на наступне.

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" за передбаченими п.З ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП). За ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. При цьому до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Сільським головою порушено порядок застосування дисциплінарних стягнень та звільнення. Вона в усній формі дала пояснення ОСОБА_2 з приводу її відсутності на роботі 9 листопада 2010 року. Враховуючи специфіку її роботи, вона 9 листопада 2010 року перебувала на у Києво-Святошинському райвійськкоматі з приводу постановки на військовий облік військовозобов`язаних запасу. Письмові пояснення з цього приводу ОСОБА_2 у неї відмовився прийняти. Таким чином, вважала, що твердження відповідача про те, що вона систематично без поважних причин не виконувала правил внутрішнього трудового розпорядку, є безпідставними, а розпорядження сільського голови ОСОБА_2 від 15 листопада 2010 року №209 є незаконним. З врахуванням того, що вона звільнена незаконно, їй повинні виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Порушення її трудових прав їй завдано моральних страждань. У результаті незаконних дій вона втратила душевний спокій, часто перебуває в роздратованому стані і в неї постійно підвищується тиск. Доводиться приймати ліки. Після незаконного звільнення погіршились відносини з колегами та з односельчанами. Представником позивачки було подана заява про збільшення позовних вимог. В попередньому судовому засіданні їй стало відомо про розпорядження сільського голови від 19 жовтня 2010 року №195 „Про догану", яким ОСОБА_1 винесена догана за систематичне запізнення на роботу, відсутність без поважних причин на роботі 13 та 14 жовтня 2010 року, відмову в грубій формі надати письмові пояснення про причини відсутності на роботі. Щодо відсутності на роботі 13 жовтня 2010 року, то ОСОБА_1 перебувала в районній лікарні м.Боярка, щодо узгодження графіку проходження юнаками 1994 року народження медичного огляду, зокрема електрокардіограми. Згідно проведеної роботи було узгоджено умови та графік проведення електрокардіограми. Завдяки цьому 15 листопада 2010 року допризовна молодь с. М Рубежівка 1994 р.н. 15 листопада 2010 року пройшла електрокардіограму в районній лікарні міста Боярка. 14 жовтня 2010 року ОСОБА_1 була викликана до суду в якості відповідача. Про відсутність 13 та 14 жовтня 2010 року вона попереджала сільського голову заздалегідь. Про проведення наради з працівниками виконкому 19 жовтня 2010 року ОСОБА_1 не знала. Вона про це не була попереджена наказом про проведення наради з відміткою про ознайомлення з цим наказом. Сільський голова проігнорував поважність причин її відсутності роботі 13 та 14 жовтня 2010 року і безпідставно розпорядженням від 19 жовтня 2010 року №195 застосував до неї дисциплінарне стягнення.

ЇЇ робота на посаді начальника військово-облікового столу має пересувний характер, інакше вона не змогла б виконувати свої обов`язки.

Представник відповідача проти позову заперечував і пояснив наступне.

Відповідно до п.1 розділу 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників виконавчого комітету Михайлівсько - Рубежівської сільської ради, затверджених розпорядженням сільського голови 16 грудня 2009 року початок роботи виконавчого комітету встановлений у 8 годин 30 хвилин протягом тижня, обідня перерва від 13 до 14 години протягом тижня, кінець робочого дня в понеділок, вівторок, середу, четвер - в 17 год. 30 хв. і в п`ятницю в 16 год. 30 хв. ОСОБА_1 була відсутня на роботі 13 жовтня 2010 року, про що 14 жовтня 2010 року складений відповідний акт. ОСОБА_1 також була відсутня на роботі 14 жовтня 2010 року, про що 15 жовтня 2010 року теж був складений відповідний акт. 19 жовтня 2010 року вона на нараді працівників виконкому, де обговорювалось питання трудової дисципліни, виконання законодавчих актів органів влади та розпоряджень сільського голови, в грубій формі відмовилась дати письмове пояснення про причини відсутності на роботі та образила працівників виконкому і покинула нараду, що зафіксовано відповідним актом.

Крім того, мали місце систематичні запізнення ОСОБА_1 на роботу. Розпорядженням сільського голови від 19 жовтня 2010 року №195 за систематичні запізнення, відсутність на роботі 13 та 14 жовтня 2010 року і відмову в грубій формі надати письмові пояснення про причини відсутності на роботі ОСОБА_1 оголошена догана. Догана застосована відповідно до чинного законодавства. З доганою позивачка була ознайомлена 20 жовтня 2010 року і від підпису про ознайомлення відмовилась. Це підтверджується відповідним актом. Не дивлячись за застосовані заходи дисциплінарного впливу, ОСОБА_1 знову 9 листопада 2010 року допустила порушення правил внутрішнього розпорядку. Вона була відсутня на роботі протягом 5 годин від 8 год. 30 хв. до 14 год. 30 хв. Дати пояснення про причину відсутності вона відмовилась, що зафіксовано актом від 10 листопада 2010 року. 11 та 12 листопада 2010 року ОСОБА_1 спізнилась на роботу відповідно на 20 та 25 хвилин, що було зафіксовано актами від 11 та 12 листопада 2010 року, Твердження позивачки про те, що вона 9 листопада 2010 року, враховуючи специфіку її роботи, перебувала у Києво-Святошинському райвійськкоматі з приводу постановки на військовий облік військовозобов`язаних запасу нічим не підтверджені. Враховуючи систематичні порушення правил трудового розпорядку і застосування дисциплінарного стягнення за аналогічні порушення, допущені раніше, розпорядженням сільського голови ОСОБА_2 від 15 листопада 2010 року №209 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади. Твердження позивачки про незаконність і безпідставність її звільнення, а також щодо завдання їй моральної шкоди теж є безпідставними.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2011 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її позову до Михайлівсько-Рубежівської сільської ради про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, скасування розпоряджень Михайлівсько-Рубежівського сільського голови.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Розпорядження сільського голови Рябчука М.М. від 15 листопада 2010 року №209, яким ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за систематичне невиконання правил внутрішнього трудового розпорядку по п.3 ст.40 КЗпП України та розпорядження сільського голови Рябчука М.М. від 19 жовтня 2010 року №195, яким за систематичні запізнення, відсутність на роботі 13 та 14 жовтня 2010 року, відмову в грубій формі надати письмові пояснення про причини відсутності на роботі ОСОБА_1 оголошена догана, винесені ОСОБА_2 , як керівником виконавчого комітету Михалівсько-Рубежівської сільської ради.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; адміністративно-територіальна одиниця - область, район, місто, район у місті, селище, село; представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку; виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами; посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету; делеговані повноваження - повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Частиною 1 ст.10 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною З ст.10 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Положення частини першої статті 11 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.2000 року №1-рп/2000).

Частиною 2 ст.11 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

За ч.1 ст.12 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідного села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Частиною 3 ст.12 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Статтею 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження:

1) сприяння організації призову громадян на строкову військову та альтернативну (невійськову) службу, а також їх мобілізації, підготовці молоді до служби в Збройних Силах України, організації навчальних (перевірочних) та спеціальних військових зборів; забезпечення доведення до підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення наказу військового комісара про оголошення мобілізації; бронювання робочих місць для військовозобов`язаних на підприємствах, в установах та організаціях відповідно до законодавства;

2) організація та участь у здійсненні заходів, пов`язаних з мобілізаційною підготовкою та цивільною обороною, на відповідній території;

3) вирішення відповідно до законодавства питань, пов`язаних з наданням військовим частинам, установам, навчальним закладам Збройних Сил України службових приміщень і жилої площі, інших об`єктів, комунально-побутових послуг; здійснення контролю за їх використанням, наданням послуг.

Згідно п.п.1, 2, 6, 7, 10, 14, 19 ч.3 ст.42 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова:

- забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади;

- організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету;

- вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури і штатів виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету;

- здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету;

- призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів;

- представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства;

- здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів.

Відповідно до ч.4 ст.42 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Пунктом 12 Інструкції з військового обліку військовозобов`язаних і призовників в органах місцевого самоврядування, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27 червня 1995 року №166, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 9 листопада 1995 р. за №410/946 передбачено, що для ведення військового обліку і бронювання кадрів на підставі Положення про військовий облік військовозобов`язаних і призовників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 червня 1994 року №377, у виконкомах сільських, селищних і міських Рад, де немає військових комісаріатів, формується військово-обліковий персонал, виходячи з відповідної норми навантаження на одного працівника. За наявності на обліку від 500 до 1000 військовозобов`язаних і призовників - один працівник, від 1000 до 2000 військовозобов`язаних і призовників - два, на кожних наступних 1000 осіб - по одному такому працівнику. Зазначені працівники утримуються за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів. За наявності на обліку в виконкомі місцевої Ради менше 500 військовозобов`язаних і призовників обов`язки щодо ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників покладаються на одного з працівників управління (відділу) кадрів виконкому місцевої Ради, якому встановлюється доплата у розмірі до 50 відсотків посадового окладу.

Згідно з п.33 Інструкції з військового обліку військовозобов`язаних і призовників в органах місцевого самоврядування керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій усіх форм власності та громадяни, винні в порушенні порядку військового обліку, допризовної підготовки, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, призову на військову службу офіцерів запасу, проходження навчальних зборів (занять), мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, прибуття за викликом до військового комісаріату, а також у вчиненні інших порушень законодавства про загальний військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність, визначену чинним законодавством.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до чинного законодавства України військовий облік військовозобов`язаних і призовників віднесено до повноважень виконавчих комітетів сільських рад. Персональну відповідальність за організацію цієї роботи, як і роботи виконавчого комітету в цілому, несе сільський голова, який очолює виконавчий комітет. Саме, з врахуванням цього сільський голова Рябчук М.М. в межах своїх повноважень, як керівник виконавчого комітету Михалівсько-Рубежівської сільської ради, виніс розпорядження від 15 листопада 2010 року за №209 та від 19 жовтня 2010 року за №195. Позивачка позов до виконавчого комітету Михалівсько-Рубежівської сільської ради не пред`явила.

Позов пред`явлений за відсутності належних доказів щодо порушень законодавства при винесенні керівником виконавчого комітету Михалівсько-Рубежівської сільської ради розпоряджень від 15 листопада 2010 року за №209 та від 19 жовтня 2010 року за №195.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що відповідно до п.1 розділу 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників виконавчого комітету Михайлівсько - Рубежівської сільської ради, затверджених розпорядженням сільського голови 16 грудня 2009 року, початок роботи виконавчого комітету встановлений у 8 годин 30 хвилин протягом тижня, обідня перерва від 13 до 14 години протягом тижня, а кінець робочого дня в понеділок, вівторок, середу та четвер - у 17 год. 30 хв., а в п`ятницю в 16 год. 30 хв.

Згідно ч.1 ст.50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Частиною 1 ст.52 КЗпП України передбачено, що для працівників установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п`ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня.

За ст.57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

Частиною 1 ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 2 ч.1 ст.29 КЗпП України передбачено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку. Тобто, про час початку і закінчення робочого дня та про перерву на обід позивачка повинна була знати ще з 1981 року. Ознайомлення з внутрішнього трудового розпорядку під розписку законом не передбачено. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі 13 жовтня 2010 року, про що 14 жовтня 2010 року складений відповідний акт. Також вона була відсутня на роботі 14 жовтня 2010 року, про що 15 жовтня 2010 року був складений відповідний акт.

9 листопада 2010 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі протягом 5 годин від 8 год. 30 хв. до 14 год. 30 хв. Дати пояснення про причину відсутності вона відмовилась, що зафіксовано актом від 10 листопада 2010 року. 11 та 12 листопада 2010 року ОСОБА_1 спізнилась на роботу відповідно на 20 та 25 хвилин, що було зафіксовано актами від 11 та 12 листопада 2010 року.

Факт відсутності ОСОБА_1 на роботі 13 жовтня 2010 року та 14 жовтня 2010 року та факт її відсутності 9 листопада 2010 року на роботі протягом 5 годин від 8 год. 30 хв. до 14 год. 30 хв. підтверджується також її поясненнями. Однак вона вважає, що була відсутня з поважних причин. Належних доказів про те, що вона з відома та дозволу керівника виконавчого комітету 13 жовтня 2010 року протягом дня та 9 листопада 2010 року - протягом 5 годин від 8 год. 30 хв. до 14 год. 30 хв. виконувала свої трудові обов`язки не надані. Маршрутний лист 13 жовтня 2010 року з відтиском печатки відділу кадрів районної лікарні не може бути доказом виконання ОСОБА_1 з відома та за завданням керівника виконавчого комітету своїх трудових обов`язків. Не доведена також наявність 11 та 12 листопада 2010 року у ОСОБА_1 поважних причин, внаслідок яких вона спізнилась на роботу відповідно на 20 та 25 хвилин.

В Інструкції з військового обліку військовозобов`язаних і призовників в органах місцевого самоврядування, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27 червня 1995 року за №166, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 9 листопада 1995 року за №410/946 не передбачено, що робота військово-облікового персоналу має пересувний характер і що ці працівники не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку та розпорядженням керівника виконавчого комітету. Не передбачено також те, що службові поїздки ці працівники мають право робити без відома та завдання керівника виконавчого комітету.

Згідно зі ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. При цьому до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Письмові пояснення від ОСОБА_1 були витребувані сільським головою, але вона відмовилась їх надати.

З доганою ОСОБА_1 була ознайомлена 20 жовтня 2010 року і від підпису про ознайомлення відмовилася.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необхідності відмови ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог до Михайлівсько-Рубежівської сільської ради про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, скасування розпоряджень Михайлівсько-Рубежівського сільського голови.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: