Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 2-300/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2011 року. Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кравець С.В.

за участю: секретарів Гезели Л.Р., Кульчицької І.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Машівського РВ УМВС України в Полтавській області, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Кошманівська сільська рада, Машівська державна нотаріальна контора про часткове визнання заповіту недійсним, усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення,

відповідно до ч.3 ст. 209 ЦПК України в судовому засіданні 09 вересня 2011 рокупроголошено вступну та резолютивну частини Рішення, -

в с т а н о в и в :

у липні 2010 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку № 7 по вул. П. Мирного в с. Миронівка Машівського району, який придбала 19.03.1971р. В послідуючому 27.03.1976р. уклала шлюб з ОСОБА_4 та на підставі поданої нею заяви дозволила зареєструвати його у належному їй житловому будинку. 23.12.1997р. шлюб між ними було розірвано, і 09.02.1998р. вона одружилася з ОСОБА_5. 10.09.2010р. її колишній чоловік ОСОБА_6 помер, і в листопаді цього ж року їй стало відомо, що секретарем виконкому Кошманівської сільської ради від імені колишнього чоловіка на імя відповідача-1 було посвідчено заповіт, яким він заповів останній належний їй, позивачу, житловий будинок, хоча ніколи не був його власником. Незважаючи на те, що відповідач-1 не є власником вказаного житлового будинку, вона чинить позивачу перешкоди в користуванні ним, не впускає на територію ні її, ні представника БТІ, веде антисоціальний спосіб життя. За письмовим повідомленням сільської ради вона дізналася, що відповідачка зареєстрована у вказаному будинку з 15.04.1998р., хоча вона, як власник, такого дозволу не давала, але на неодноразові звернення про підстави реєстрації відповіді надано не було. У звязку з наведеним позивач просить визнати недійсним заповіт померлого 10.09.2010р. ОСОБА_6 в частині заповіту будинку по вул. П. Мирного, 7 в с. Миронівка ОСОБА_3, зобовязати відповідача-1 не чинити їй перешкоди у здійсненні права власності на будинок та виселити, а також відповідачу-2 зняти її з реєстраційного обліку та стягнути з відповідача-1 судові витрати.

Представник відповідача-1 направила заперечення на позов в якому просить в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначила, що вимогу про визнання заповіту недійсним можуть ставити лише спадкоємці померлого, а позивачка, розірвавши шлюб з померлим, таке право втратила, крім цього право власності на будинок за нею не зареєстроване. Також зазначає, що відповідачка-1 прожила зі спадкодавцем близько 12 років, вселилася в будинок на законних підставах, разом з ОСОБА_6 доглядали за господарством, робили ремонтні роботи в т.ч. газифікували будинок. Вважає, що не може бути виселена з будинку без надання іншого житлового приміщення.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві просить їх задоволити при цьому уточнила, що просить зобовязати відповідача-1 не чинити їй перешкоди шляхом виселення. При цьому зазначила, що у 1971р. придбала вказаний будинок після чого у 1976р. одружилася з ОСОБА_6 За час шлюбу добудували ряд сараїв, а у 1983р. припинили спільне проживання і вона за домовленістю залишила будинок в користування чоловіка та поїхала, при цьому він доглядав за будинком, а вона плату за житло не брала. У 1997р. офіційно оформила розлучення, а у 1998р. зявилася ОСОБА_3, яку колишній чоловік прописав без її відому. У березні 2011р. замовила технічний паспорт на будинок, але відповідачка ні її ні представника БТІ не впускає. Вважає, що колишній чоловік не мав права заповідати на користь відповідачки належний їй житловий будинок.

Представник відповідача -1 проти позову заперечує, вважає, що у позивача відсутнє право на звернення до суду, так як вимогу про визнання заповіту недійсним можуть ставити лише спадкоємці. Крім цього, оскільки за позивачем право власності на будинок в органах БТІ не зареєстроване, а тому вона не має права на нього.

Представник відповідача-2 в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи без його участі, покладається на розсуд суду. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, направили заяви з проханням справу слухати без їх участі, з рішенням суду погоджуються. Виходячи з викладеного суд вирішив за можливе розглянути справу без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що 19.03.1971р. ОСОБА_7 придбала житловий будинок та по вул. П. Мирного, 7 в с. Миронівка Машівського району, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого виконавчим комітетом Кошманівської сільської ради та зареєстрованого в книзі для записів нотаріальних дій під № 46 ( а.с. 5-8 ).

27.03.1976р. ОСОБА_7 ( прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_6 ) ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_6, який 23.12.1997р. був розірваний, а 09.02.1998р. вона уклала шлюб з ОСОБА_9 і після одруження їй присвоєно прізвище ОСОБА_1 ( а.с. 8-10 ).

10.09.2010р. колишній чоловік позивачки ОСОБА_6 помер ( а.с. 11 ), але за життя цього ж дня залишив заповітне розпорядження відповідно до якого заповів ОСОБА_3, відповідачу-1, житловий будинок по вул. П. Мирного, 7 в с. Миронівка Машівського району ( а.с. 12-14 ).

За повідомленням Кошманівської сільської ради від 10.06. та 08.08.2011р. ОСОБА_3 була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 15.04.2011р. з дозволу ОСОБА_6, її смівмешканця ( а.с. 15, 29-31 ).

Статтею 227 ЦК, 1963 року, яка діяла на час придбання позивачем будинку, передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин та підлягає державній реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів.

З матеріалів справи вбачається, що визначена діючим на час купівлі будинку процедура позивачем була дотримана, а тому посилання представника відповідача-1 про те, що відсутність реєстрації зазначеної нерухомості в органах БТІ свідчить нібито про те, що позивачка не є власником цього будинку, є безпідставним.

Стосовно доводів представника відповідача-1 про те, що за час шлюбу позивачки та ОСОБА_6 було здійснено ряд добудов, суд зазначає, що після здійснення зазначених добудов ОСОБА_6 з відповідним позов про визнання права власності на частину створеного майна, яке є приналежністю до будинку і звязана нею спільним господарським призначенням ( ч. 1 ст. 132 ЦК, 1963 року ), чи на частину всього домоволодіння у разі його збільшення не звертався, а тому права власності на нього не набув, і на час укладення заповіту не міг не знати, що зазначений будинок належить на праві власності саме його колишній дружині, позивачу по справі.

Таким чином, на сьогоднішній день позивач є єдиним юридичним власником домоволодіння по вул. П. Мирного, 7 в с. Миронівка Машівського району Полтавської обалсті.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 328 цього Кодексу передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ч.1 ст. 215 та ч.1 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин в момент вчинення якого не додержані вимоги, зокрема ч.1 ст. 203 цього Кодексу, а тому він не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Згідно ч.1 ст. 1257 ЦК України, недійсність окремого розпорядження, що міститься в заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Таким чином, враховуючи те, що позивач є єдиним юридичним власником житлового будинку по вул. П. Мирного, 7 в с. Миронівка Машівського району, за своє життя ОСОБА_6 право власності на нього чи на його частину не набув, а тому суд вважає, що він не мав права заповідати його відповідачу-1, а враховуючи те, що право власності на будинок в даний час за позивачем не визнається, а тому суд приходить до висновку, що воно підлягає захисту, шляхом визнання частково недійсним заповіту ОСОБА_10 від 10.09.2010р. в частині заповіту зазначеного будинку відповідачу-1.

Щодо вимог позивача про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом виселення відповідача-1 та зобовязання відповідача-2 зняти її з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні позивач, яка є єдиним власником житлового будинку по вул. П. Мирного, 7 в с. Миронівка Машівського району зазначила, що дозволу на вселення відповідача-1 в належний їй будинок не давала, як і не дозволу цього робити колишньому чоловікові ОСОБА_6, а останній у свою чергу проживав у належному її будинку за її згодою, за умови належного ставлення до господарства.

Статтею 161 Житлового кодексу України передбачено, що наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщенні у будинку, що належить громадянинові на праві особистої власності, свою дружину, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку. Особи, які вселяються в жиле приміщення як члени сімї наймача набувають рівного права користування житлом, якщо між власником та наймачем не було іншої угоди про порядок користування житлом.

Таким чином, враховуючи те, що позивач не надавала дозволу ОСОБА_3 на вселення у належний їй житловий будинок, ОСОБА_6, який надав їй такий дозвіл такого права не мав, а тому суд приходить до висновку, що відповідач-1 незаконно була зареєстрована та вселилася в належний позивачу будинок по вул. П. Мирного, 7 в с. Миронівка.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Виходячи з викладеного та враховуючи те, що проживання відповідача-1 у належному позивачці будинку створює їй перешкоди для користування ним при цьому незаконно в нього вселилася, а тому суд вважає, що право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом виселення відповідача-1 з належного позивачці будинку без надання іншого житла.

Разом з тим, враховуючи те, що хоча в судовому засіданні встановлено, що відповідачка-1 незаконно зареєструвалася та вселилася в належний позивачу будинку, але остання вимоги про скасування цієї реєстрації перед судом не ставила, а відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог, відповідач-2 у свою чергу не відмовляв у вчиненні вказаної дії, а тому суд вважає, що вимога про зобовязання зняти відповідача-1 з реєстраційного обліку є передчасною та безпідставною, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6, 38 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення ( далі ІТЗ ) розгляду справи в розмірі 7, 75 грн. Разом з тим, враховуючи те, що при подачі позову до суду позивачем не вірно були сплачені витрати на ІТЗ, а тому враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути витрати на ІТЗ в розмірі 20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 216, 328, 391, 1218, 1257 ЦК України, ст. 227 ЦК, 1963 року, ст. ст. 116, 161 Житлового кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Машівського РВ УМВС України в Полтавській області, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Кошманівська сільська рада, Машівська державна нотаріальна контора про часткове визнання заповіту недійсним, усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення задоволити частково.

Визнати недійсним заповіт від 10.09.2010р. ОСОБА_6, який помер 10.09.2010р., посвідчений секретарем виконавчого комітету Кошманівської сільської ради Машівського району Полтавської області в частині заповіту житлового будинку по вул. П. Мирного, 7 в с. Миронівка Машівського району Полтавської області на користь ОСОБА_3.

Зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у здійсненні права власності щодо будинку по вул. П. Мирного, 7 в с. Миронівка Машівського району Полтавської області шляхом виселення її з цього будинку, без надання іншого жилого приміщення.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 6, 38 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7, 75 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя: ( підпис)

Копія вірна:

Суддя Машівського районного суду С.В. Кравець

Повний текст Рішення виготовлено та підписано 12 вересня 2011 року