Справа № 22-ц-2945/2011 Головуючий у I інстанції Ченцова С.М.
Категорія цивільна Доповідач - Шемець Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4, ОСОБА_5,
за участю:представника позивача ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення суми авансу,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04 жовтня 2011 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 відмовити, а також стягнути на його користь судові витрати, сплачені за розгляд справи в апеляційному порядку.

Оскаржуваним рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено, стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивача 8000 грн., вирішено питання про судові витрати.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт зазначає, що укладення попереднього договору купівлі-продажу квартири між ним та ОСОБА_8 мало місце за посередництва агенства нерухомості „Практик і представником агенства запропоновано обумовлену в договорі суму завдатку залишити на зберігання в агенстві до зясування деяких важливих питань та до укладення основного договору купівлі-продажу квартири. Гроші, передані ОСОБА_8 в сумі 8 тисяч в якості завдатку, були залишені позивачем на зберіганні в АН „Практик, про що свідчить власноручна розписка представника агенства, особистий підпис на розписці покупця ОСОБА_8 та її чоловіка. Апелянт посилається, що всупереч ст.213 ЦПК України суд першої інстанції не взяв до уваги в якості належного доказу у справі вищезазначену розписку. Факт визнання судом спірної грошової суми авансом, що підлягає поверненню позивачу, апелянт вважає таким, що суперечить положенням ч.2 ст.570 ЦК України, оскільки відсутній сам факт прийняття указаної грошової суми ОСОБА_7 в якості ймовірного продавця, що було б основною підставою для його повернення.

Апелянт також зазначає, що укладений попередній договір є нікчемним, оскільки при його укладенні не дотримано нотаріальної форми і він не може бути взятим до уваги як доказ існування домовленостей між сторонами.

Крім того, апелянт звертає увагу на ту обставину, що йому відомо про те, що спірна сума була пізніше використана позивачем в якості завдатку для купівлі квартири у іншого продавця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 про стягнення суми авансу, суд першої інстанції виходив з того, що передана позивачем відповідачу сума коштів є авансом; відповідач згідно умов договору отримав 8 тис. грн. до підписання попереднього договору купівлі-продажу; основний договір купівлі-продажу квартири з вини відповідача між сторонами не укладений; відповідачем не надано доказів того, що сума авансу позивачці відповідачем повернута.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та узгоджується з нормами законодавства, що регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Завдаток одночасно є доказом самого факту існування зобовязання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобовязання.

Ст.547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі, тобто, обовязковість письмової форми завдатку випливає зі змісту даної правової норми, а порушення вимоги про письмову форму про завдаток тягне його нікчемність.

29 березня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір, з назви та змісту якого вбачається, що сторони уклали попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та про укладення договору завдатку.

Апеляційний суд виходить з того, що включення умови про завдаток до тексту договору, виконання якого забезпечується завдатком, не суперечить законодавству; письмова форма договору про завдаток сторонами дотримана, тому суд першої інстанції правомірно послався на даний договір в підтвердження факту отримання відповідачем від позивача спірної суми.

Посилання апелянта на нікчемність попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, виходячи з вищевикладеного, не можуть бути підставою для скасування рішення суду про стягнення авансу.

В частині доводів апелянта про те, що відсутній факт прийняття ним спірної суми та що гроші в сумі 8 тис. грн. були передані ОСОБА_8 на зберігання АН „Практик, апеляційний суд враховує наступне.

Факт укладання та підписання договору від 29 березня 2011 року відповідачем не заперечується.

Згідно даного договору гроші отримав саме він: в п.5.1 договору зафіксовано- до підписання цього договору, в рахунок належних за Основним договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири за адресою: м.Чернігів, вул.Толстого, 140/4 та своєї платіжної спроможності ОСОБА_8 передала, а ОСОБА_7 отримав суму завдатку у розмірі 8000 грн.

Доводи апелянта про передачу грошей позивачем працівнику АН „Практик ОСОБА_9 також не підтверджені належними доказами.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_6, який був присутнім 29 березня 2011 року в АН „Практик при передачі грошей, підтвердив, що ОСОБА_8 передала гроші саме ОСОБА_7, останній їх перерахував і передав ОСОБА_9 в рахунок домовленостей між відповідачем та агентством по пошуку йому житла.

ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що перераховував гроші і передав їх ОСОБА_9; остання дійсно займалась пошуком для нього іншого житла і вони їздили та оглядали будинок, який він потім придбав; доказів, що ОСОБА_8 придбала інше житло і 8 тис. грн. зараховані їй в рахунок сплати за житло, він не має.

ОСОБА_6 заперечив факт придбання ОСОБА_8 іншого житла та отримання від агентства 8 тис. грн.

Посилання апелянта на запис на зворотах останніх аркушів договорів, що маються в обох сторін: „Передана сума завдатку з відома сторін залишається в АН „Практик до моменту укладення договору купівлі-продажу; 29 березня 2011 року; підпис (ОСОБА_9П.); Свідки: підпис ОСОБА_8; підпис ОСОБА_6 не є доказом про передачу грошей агентству саме позивачем та про укладення договору зберігання грошей між агентством та ОСОБА_8; ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вчинили підписи як свідки, а не особи, які передали гроші працівнику АН „Практик ОСОБА_9 на зберігання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: