АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 26 ( 1 ) Доповідач Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

«27» липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Турік В.П., Митрофанової Л.В.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 червня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2011 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізорудком) про відшкодування моральної шкоди і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 з 1965 року по 2003 рік працював на підприємстві відповідача.

Висновком МСЕК від 05.12.2007р. йому встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 35%, з яких 25% первинно по ХОЛ.

Посилаючись на ці обставини просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 200тис.грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 червня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, з ПАТ «Кривбасзалізорудком» на користь ОСОБА_2 стягнуто 20тис. грн. у відшкодування моральної шкоди та на користь держави судовий збір в сумі 8,50грн. та 17грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

Не погодившись із рішенням суду представник позивача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд при ухваленні рішення не врахував обсяг моральних страждань ОСОБА_2, відсоток втрати професійної працездатності і те, що через профзахворювання позивач не може працювати за своєю спеціальністю.

В апеляційній скарзі відповідач також просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові з тих підстав, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема відповідач вважає, що факт спричинення позивачу моральної шкоди не було встановлено висновками МСЕК на які покладено обовязок встановлення факту заподіяння моральної шкоди; визначений судом першої інстанції розмір суми моральної шкоди не відповідає засадам розумності; позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника ОСОБА_3 та ПАТ «Кривбасзалізорудком» - не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 тривалий час працював на різних посадах на підприємстві відповідача.

Висновком МСЕК від 05.12.2007р. йому встановлено безстроково 35% втрати професійної працездатності, з яких 25% - первинно по ХОЗЛ і 10% по туговухості повторно (а.с. 10).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту №16 розслідування професійного захворювання від 01.11.2007 року, затвердженого головним Державним санітарним лікарем Жовтневої райСЕС встановлена причина професійного захворювання позивача робота впродовж 40 років 8 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, параметри яких перевищували нормативи, запиленість повітря, яке виникло в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 32).

Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності по професійному захворюванню - ХОЗЛ позивачу було встановлено 05.12.2007 року, що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 10), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач постійно відчуває задишку при фізичному навантаженні та ходьбі, сухий кашель, загальну слабкість, стан його здоровя не поліпшується, а тому зміни у життєвих відносинах викликають у нього моральні страждання, він переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Посилання представника ОСОБА_4 в апеляційні скарзі на не врахування судом першої інстанції обсягу моральних страждань спростовуються вище вказаними висновками суду.

Безпідставними вважає колегія і посилання в апеляційні скарзі на те, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом не враховано відсоток втрати професійної працездатності, оскільки 05.12.2007р. позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності по ХОЛ (а.с. 10).

Колегія погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Інші доводи ПАТ «Кривбасзалізорудком», викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Суд при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у звязку із чим апеляційні скарги представника позивача та відповідача підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 червня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий:

Судді: