Апеляційний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Воробйової Н.С.

суддів: Кулішенко Ю.М., Рудніченко О.М.

при секретарі- Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-

Святошинського районного суду Київської області від 12 липня 2010 року у

справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

третя особа-Садове товариство «Надія» про звільнення самовільно зайнятої

земельної ділянки.

Встановила

У січні 2010 року позивачка звернулася до суду з названим позовом,

посилаючись на те, що є членом садового товариства «Надія» та власником

земельної ділянки площею 0,105 га, що підтверджується Державним актом на

право власності на землю від 19 червня 1998 року серія ТТІ-КВ №029016. Ділянка

розташована в с.Ходосіївка, Києво-Святошинського району, Яблунева,5, СТ

«Надія».

Відповідачка також є членом СТ «Надія» та власником суміжної земельної

ділянки розміром 0,105 га, яка знаходиться за адресою вул..Лісова,4.

Під»їзд до ділянок здійснюється по різних вулицях.

Відповідачка самовільно зайняла частину її земельної ділянки, побудувала

колодязь, кам»яну нежилу споруду, нежилу споруду на капітальному фундаменті.

На даний час користується земельною ділянкою площею 0,157 га.

В добровільному порядку усунути перешкоди відповідачка відмовляється.

Побудовані споруди на її земельній ділянці перешкоджають належним чином

користуватися земельною ділянкою, що належить їй нам праві власності.

З урахуванням уточнених вимог, позивачка просила зобов»язати відповідачку

звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки шляхом знесення

розташованих на ній споруд-колодязя, кам»яної нежилої споруди, нежилої

споруди на капітальному фундаменті, оббитої дерев»яною вагонкою та стягнути

судові витрати, витрати на правову допомогу та витрати в сумі 3000 грн. збитків,

понесених для відновлення порушеного права.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від

12.07.2010 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду з підстав

невідповідності його нормам матеріального і процесуального права та ухвалити

нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

По справі встановлено, що позивачка та відповідачка є членами громадської

організації «Садове товариство «Надія», де кожен має на праві власності земельну

ділянку площею 0,105 га, що підтверджується Державними актами на право

власності на землю, відповідно серія Ш-КВ № 029016 від 19.06.1998 року та

серія Ш-КВ № 029028 від 19.06.1998 року.

Земельна ділянка позивачки знаходиться по вул.. Яблуневій в СТ «Надія»

с.Ходосіївка. Земельна ділянка відповідачки - по вул..Лісовій, 4 в СТ «Надія»

с.Ходосіївка.

Ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є суміжними ділянками, проїзд до

них здійснюється по різних вулицях.

ОСОБА_2 фактично користується земельною ділянкою площею 0,157

га.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов висновку про те, що розміщення

відповідачкою на земельній ділянці позивачки споруд- колодязя у вигляді

капітальної конструкції із залізобетонних кругів діаметром 1,2 м, кам»яної

нежилої споруди площею 1,7x2,8 м та на відстані 0,5 м від межі земельної ділянки

позивачки нежилої споруди на капітальному фундаменті, оббитою дерев»яною

вагонкою, порушує право позивачки на користування земельною ділянкою.

На обґрунтування даного висновку, суд послався на матеріали справи, а

саме : на акт про перенесення в натурі ( на місцевість) меж земельної ділянки та

передачу під охорону власнику межових знаків від 29.11.2009 року, абрис до акту,

акт №3 від 13.09.2009 року земельної комісії СТ «Надія», спільний акт

представників СТ «Надія» та ТОВ «Геодіагональ», де зазначено, що фактична

площа земельної ділянки, що займає ОСОБА_2 становить 0,157 га, що на

0,052 га більше, ніж встановлено в її Державному акті і це за рахунок земельної

ділянки, що належить ОСОБА_1 Визначені на місцевості точки ділянки

позивачки, а саме точки А і Б встановлені на території, що зайнята відповідачкою.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, оскільки він відповідає

також іншим матеріалам справи.

Так з протоколу загальних зборів СТ «Надія» від 01.08.2009 року видно, що з

метою чіткого та обов»язкового виконання членами товариства вимог

законодавства про колективне садівництво, положень Статуту, Правил

внутрішнього розпорядку на загальних зборах створено комісію по здійсненню

перевірки меж земельних ділянок учасників товариства, які фактично

перебувають у користуванні членів товариства на відповідність їх

правовстановлюючим документам та Проекту організації і забудови території

товариства ( а.с.82).

У ході перевірки додержання вимог земельного законодавства членами СТ

«Надія» були виявлені відповідні порушення земельного законодавства, про що

правління товариства повідомило Голову Ходосіївської сільської ради,

Начальника БТ1 Києво-Святошинського району, начальника Києво-

Святошинського районного управління земельних ресурсів Київської області.

Зокрема, встановлено порушення земельного законодавства членом товариства

ОСОБА_2 (вул..Лісова,4) - зайняття землі інших членів товариства

(фактично займає ділянку в розмірі 15,7 сот. проти 10,5 сот. згідно державного

акту приватизації землі ( а.с.230).

Факт розміщення відповідачкою споруд на земельній ділянці позивачки

підтверджується кадастровою зйомкою, здійсненою 05.02.2010 року, на що

обґрунтовано наголошено в рішенні суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія не може погодитися з висновком суду про те, що оскільки

позивачкою пропущено строки позовної давності для захисту порушеного права,

яка визначено законом у три роки , підстави для задоволення її позовних вимог

відсутні.

Відмовляючи позивачці у задоволенні позову з цих підстав, суд першої

інстанції зазначав, що державні акти про право власності на землю сторонами

отримані у 1998 році, спірні споруди побудовані відповідачкою в 1995-1998

роках, а в суд позивачка звернулася лише в 2009 році.

Проте даний висновок не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст..96 ЗК України землевласники зобов»язані не порушувати

прав власників суміжних земельних ділянок та користувачів, дотримуватися

правил добросусідства.

Відповідно до положень ст.хт.16, 391, 386 ЦК України власник вправі

звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом,

що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та

дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі

у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим

способом.

Згідно ст.,391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном шляхом подачі негаторного позову.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що позивачка заявила негаторний позов.

Позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки

правопорушення є таким, що триває у часі.

У зв»язку з зазначеним, колегія вважає, що рішення суду не відповідає нормам

матеріального і процесуального права, а тому не може бути залишеним без змін

га підлягає скасуванню. По справі слід ухвалити нове рішення.

Як вже зазначалося, матеріали справи свідчать про те, що розміщення

відповідачкою на земельній ділянці позивачки споруд- колодязя у вигляді

капітальної конструкції із залізобетонних кругів діаметром 1,2 м, кам»яної

нежилої споруди площею 1,7x2,8 м та нежилої споруди на капітальному

фундаменті, оббитою дерев»яною вагонкою, порушує право позивачки на

користування земельною ділянкою.

Факт розміщення відповідачкою споруд на земельній ділянці позивачки

підтверджується кадастровою зйомкою, здійсненою 05.02.2010 року.

Будь-які докази, що спірні споруди побудовано ОСОБА_2 в межах

належної їй земельної ділянки, з отриманням відповідних дозволів,

затвердженням проекту та оформленням технічної документації остання не

надала.

Відповідачка користується земельною ділянкою, розмір якої не відповідає

розміру, встановленому у державному акті. Визначені на місцевості точки

ділянки позивачки, а саме точки А і Б встановлені на території, що зайнята

відповідачкою.

При розгляді справи в апеляційній інстанції відповідачка факт порушення прав

позивачки не оспорює, з висновками суду першої інстанції щодо цього

погоджується, наполягає на тому, що остання пропустила строк для зверненням

до суду з даним позовом.

Колегія вважає, що позивачкою було надано достатніх доказів того, що

відповідачкою по справі побудовано спірні споруди з істотним порушенням

вимог закону та прав позивачки, оскільки споруди побудовано на земельній

ділянці, яка належить позивачці і це не унеможливлюює користування нею вільно

своєю земельною ділянкою, порушуючи при цьому її право власності та право

користування землею.

За таких обставин, позовні вимоги позивачки щодо усунення перешкод у

користуванні земельною ділянкою шляхом знесення споруд підлягають до

задоволення.

Вимоги позивачки в частині стягнення з відповідачки витрат за надання правової

допомоги задоволенню не підлягають оскільки наданий позивачкою акт про

надання правової допомоги та розписка не є платіжними документами.

Щодо відшкодування збитків , понесених позивачкою для відновлення свого

порушеного права, а саме - проведення в 2009 році робіт із встановленням в

натурі меж земельної ділянки та здійснення кадастрової зйомки, то дані роботи

проводилися за ініціативою позивачки, а тому оплата їх не повинна бути

покладена на відповідачку.

З огляду на викладене, керуючись ст..ст.307,309 ЦПК України, колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від і 2

липня 2010 року скасувати , ухвалити по справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту

земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 шляхом знесення

колодязя у вигляді капітальної конструкції із залізобетонних кругів

діаметром 1,2 м, кам»яної нежилої споруди площею 1,7х 2,8 м та нежилої

споруди на капітальному фундаменті, оббитою дерев»яною вагонкою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Василівни на відшкодування судових витрат 45,50 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути

оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: