РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2011 року

Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого
судді
Леньо С.І

при секретарі
Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1»яка В.М.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Львові цивільну справу за позовом
Хом»яка ОСОБА_3, Хом»яка ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міра і К», треті
особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о
в и в:

Позивачі звернулись до суду з
позовом до ОСОБА_7 «Міра і К»про
визнання припиненим з 21.12.2004 р.
договору про організацію надання
послуг по перевезенню пасажирів № 16
від 01.12.2004 р., укладеного між ОСОБА_7
«Міра і К»та суб»єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_6 з метою перевезення
пасажирів на міських маршрутах в м.
Львові. Крім того, просять стягнути з
відповідача матеріальну та моральну
шкоду, завдану їм внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засіданні в установленому
законом порядку позивач ОСОБА_1»як В.М.
особисто та як представник позивача
ОСОБА_1»яка О.В. уточнив позовні вимоги
та просить стягнути з відповідача
ОСОБА_7 «Міра і К»матеріальну шкоду
завдану ДТП з врахуванням індексу
інфляції у розмірі 61724 грн., моральну
шкоду в його користь у розмірі 30000 грн.
та в користь позивача ОСОБА_1»яка О.В. у
розмірі 2000 грн. Пояснив, що між
відповідачем та ОСОБА_6 укладено 01.12.2004
р. договір про надання послуг по
перевезенню пасажирів на міських
маршрутах у м. Львові, який діяв на
момент скоєння дорожньо-транспортної
пригоди, оскільки був пролонгований.
18.12.2004 р. за даним зобов»язанням
відповідач надав можливість третій
особі ОСОБА_6І експлуатувати належні
йому транспортні засоби на маршруті №
75 у м. Львові. При цьому, цього ж дня
водій ОСОБА_5, який перебував з останнім
у трудових відносинах, керуючи
автомобілем маршрутного таксі марки
«Мерседес.Бенц 208 Д», реєстраційний
номер НОМЕР_1 по вул. Личаківській, 210 у
м. Львові, скоїв зіткнення з його
транспортним засобом марки
«Фрольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_2.
ОСОБА_8 разом з сином ОСОБА_1»яком О.В.
отримали тілесні ушкодження різного
ступеня важкості. По даному факту
правоохоронними органами 17.01.2006 р.
порушено відносно ОСОБА_5 кримінальну
справу за ознаками злочину
передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.
Просять стягнути завдану шкоду саме з
відповідача ОСОБА_7 «Міра і К»як з
перевізника, оскільки на момент
завдання йому шкоди у ОСОБА_9
закінчився термін дії ліцензії на
здійснення пасажирських перевезень, у
зв»язку з чим договірні зобов»язання
між ним і ОСОБА_7 «Міра і К» вважаються
з цього часу припиненими. Крім того, у
відповідності до Угоди між Управлінням
пасажирського автотранспорту та
ОСОБА_7 «Міра і К»як офіційному
перевізнику заборонено передавати
іншим юридичним або фізичним особам
права на експлуатацію згаданого
маршруту № 75 у м. Львові. В судовому
засіданні позивач ОСОБА_8 особисто та
як представник позивача ОСОБА_1»яка О.В.
заперечив проти залучення до участі в
справі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 як
відповідачів та настояв на стягненні
заподіяної шкоди з перевізника ОСОБА_7
«Міра і К».

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечила проти позовних
вимог, в обґрунтування цього пояснила,
що не має підстав для притягнення
ОСОБА_7 «Міра і К»до цивільно-правової
відповідальності, оскільки немає
складу правопорушення. Відповідно до
договору про організацію надання
послуг по перевезенню пасажирів від
01.12.2004 р. перевізник ОСОБА_6
зобов»язувався нести
відповідальність за всі заподіяні
ушкодження, які виникнуть в процесі
експлуатації транспортних засобів в
межах даного зобов»язання. Те, що він
надав згідно укладеного правочину
послуги по перевезенню пасажирів за
відсутності ліцензії на вказану
діяльність, не є підставою визнавати
спірний договір припиненим, оскільки
на ОСОБА_7 «Міра і К»не покладено
обов»язку перевіряти правомірність
здійснення діяльності перевізниками.
Нести відповідальність за ведення
підприємницької діяльності за
відсутності ліцензії, покладається на
особу, яка її здійснює. Крім того,
відповідач не є власником чи
володільцем транспортного засобу, яким
скоєно зіткнення з автомобілем
позивачів та не визнаний винуватцем
скоєння дорожньої пригоди. Також
зазначила, що водій ОСОБА_5 перебував в
трудових відносинах з ОСОБА_6 та був
допущений до роботи на відповідній
правовій підставі, однак на даний час
ОСОБА_5 перебуває в розшуку, його вина
не встановлена. Окрім цього, вважає
необґрунтованими покликання позивачів
на те, що підприємство передало ОСОБА_6
право на експлуатацію даного маршруту,
ОСОБА_7 «Міра і К»лише як перевізник
самостійно забезпечив належну
матеріально-технічну базу для надання
послуг з перевезення, що відповідало
вимогам закону.

Треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судове
засідання жодного разу не з»явилися,
хоча неодноразово повідомлялися судом
про час та місце розгляду справи
належним чином. За таких обставин суд
вважає за можливе розглянути справу у
їх відсутності на підставі наявних
доказів.

Заслухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши представленні по
справі докази, суд дійшов висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.12.2005 р. о 16 год. 25
хв. по вул. Личаківській, 210 у м. Львові
сталась дорожньо-транспортна пригода
за участю водія ОСОБА_5, який керуючи
автомобілем маршрутного таксі марки
«Мерседес-Бенц 208 Д», д.н.з. НОМЕР_1,
порушив правила дорожнього руху та
здійснив зіткнення з автомобілем марки
«Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_2 під
керуванням позивача ОСОБА_1»яка О.В., що
призвело до пошкодження транспортних
засобів. (а.с.25). З цього випливає, що у
зв»язку з суттєвим пошкодженням
транспортного засобу позивача йому
завдано матеріальної шкоди, яка згідно
його підрахунків з врахуванням індексу
інфляції, становить 61724 грн., що
стверджується копіями платіжних
документів.

Як вбачається з довідки МКЛ ШМД № 17881
(а.с.55) внаслідок даного випадку
позивачу ОСОБА_1»яку О.В. завдано легкі
тілесні ушкодження, а позивачу
ОСОБА_1»яку В.М. відповідно до висновку
експерта № 20206 (а.с.51-54) тілесні
ушкодження середньої тяжкості

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК
України обов»язок відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки
покладено на особу, яка на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди тощо) володіє транспортним
засобом, механізмом, зберігання або
утримання якого створює підвищену
небезпеку.

Ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини особи, фізичною або
юридичною особою, що її завдала, якщо її
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров»я внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

При цьому згідно із ст. 928 ЦК України
відповідальність перевізника за шкоду,
завдану каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров»я або смертю пасажира,
визначається відповідно до глави 82
цього Кодексу, якщо договором або
законом не встановлена
відповідальність перевізника без вини.

При досліджені обставин справи судом
встановлено, що 01.12.2004 р. між ОСОБА_7
«Міра і К»та третьою особою ОСОБА_6
укладено договір про надання послуг по
перевезенню пасажирів на міських
маршрутах в м. Львові ( а.с.7,8). Крім того,
ОСОБА_6 як суб»єктом підприємницької
діяльності отримано ліцензію на
надання послуг з внутрішніх перевезень
пасажирів автомобільним транспортом в
межах України (а.с.12) терміном дії з
20.12.2001 р. по 21.12.2004 р.

У відповідності до п. 2.1.1 вказаного
договору ОСОБА_7 «Міра і К» надає
можливість ОСОБА_6 експлуатувати
належні йому транспортні засоби на
маршруті № 75 у м. Львові. Пунктами 4.1, 4.2
передбачено термін його дії до 31.12.2004
р., проте, якщо після цього строку
сторони продовжують виконувати його
умови, він вважається таким, що
укладений на невизначений строк.
Оскільки по спливу вказаного строку
ОСОБА_6 надалі продовжував надавати
послуги по перевезенню, договір
автоматично вважався пролонгованим.

З матеріалів справи вбачається, що
вказаний договір укладено між
відповідачем та ОСОБА_6 на законних
підставах, з врахуванням вимог чинного
законодавства. Оскільки ОСОБА_7 «Міра і
К»надано як офіційному перевізнику
право організовувати пасажирські
перевезення в межах України, а ОСОБА_6
дозволено органами влади здійснювати
таку діяльність. Крім того, на момент
укладення даного правочину ліцензія
останнього була дійсна, а після спливу
її строку, він не повідомив відповідача
про припинення дії договору.

Згідно матеріалів справи, власником
транспортного засобу марки «ОСОБА_10 20-8
Д», д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_11, яка згідно
довіреності № 307255 від 18.11.2004 р. (а.с.13),
надала його ОСОБА_6 для здійснення
підприємницької діяльності. Тому він
на час дії вказаної довіреності
володів транспортним засобом та
надавав послуги по перевезенню
пасажирів.

Відповідно до п. 2.2.6 Договору про
організацію надання послуг по
перевезенню пасажирів від 01.12.2004 р. та
згідно ст. 1172 ЦК України третя особа
ОСОБА_6 зобов»язаний самостійно нести
відповідальність за дії своїх
працівників в процесі експлуатації
транспортних засобів, зокрема за
скоєння ДТП. Для здійснення
підприємницької діяльності останній
згідно трудового договору найняв на
роботу водієм ОСОБА_5, який в день
настання пригоди відповідно до
маршрутного листа мікроавтобуса № 48 -
18.12.2005 р. здійснював перевезення
пасажирів на маршруті № 75 та скоїв
зіткнення з транспортним засобом
позивачів. При цьому, відносно ОСОБА_5
порушено кримінальну справу по факту
ДТП, однак його не виявилося можливим
допитати в судовому засіданні,
оскільки особа перебуває в розшуку.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України ОСОБА_5
перебував у трудових відносинах з ФОП
ОСОБА_6, що підтверджується письмовим
трудовим договором від 15.12.2005 р. Саме
ОСОБА_6 здійснював прийом і допуск
ОСОБА_5 до роботи за вказаним маршрутом.
Тому за цих обставин саме на нього
покладено зобов»язання відповідати за
шкоду, заподіну його працівником під
час виконання ним трудових обов»язків.

Посилання позивачів на те, що вказаний
договір на момент заподіяння їм шкоди
був припинений та пролонгація його
відбулась незаконно є безпідставними,
оскільки згідно вимог законодавства за
здійснення підприємницької діяльності
за відсутності ліцензії покладено на
особу, якій вона видавалась. Тому
обов»язок відшкодувати шкоду
позивачам за умови надання ОСОБА_6
послуг з перевезення без ліцензії не
може переходити до відповідача. Окрім
цього, як встановлено судом, відсутній
причинно-наслідковий зв'язок між діями
ОСОБА_7 «Міра і К»та шкодою, яка завдана
позивачам.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_7 «Міра
і К» не несе обов»язку по
відшкодуванню завданої позивачам
внаслідок ДТП майнової та моральної
шкоди, оскільки транспортний засіб,
яким її було заподіяно, належав ОСОБА_6
на відповідних правових підставах, і
керування таким здійснював ОСОБА_5,
який перебував при виконанні трудових
обов’язків, передбачених трудовим
договором, укладеним з ОСОБА_6 З цих
підстав у задоволенні позовних вимог
слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,169,209,212-215,218 ЦПК
України, ст. 1166, 1172,1187 ЦК України, ст.
24,24-1 КЗпП України, суд, -

в и р і ш и
в:

В позові Хом»яка ОСОБА_3, Хом»яка ОСОБА_4
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міра і К», треті
особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:

Леньо С.І