РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2011 року

Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого
судді
Леньо С.І

при секретарі
Войтюк І.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2,
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного підприємства «Ігнарт»,
третя особа ОСОБА_4 державна інспекція
праці у Львівській області про
стягнення заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні , -

в с т а н о
в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача ПП
«Ігнарт»невиплаченої заробітної плати
в розмірі 7 100 грн., а також середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 10 220 грн.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що з 2002 року по 2008
рік працював на ПП «Ігнат», належним
чином виконував свої обов’язки. Однак,
в деякі місяці 2002-2008 року йому не
виплачувалася заробітна плата,
оскільки був вимушений простій
підприємства. Зважаючи, що вини
позивача в цьому не було, на підставі
ст. 111 КЗпП України, просить стягнути на
його користь з відповідача розмір
мінімальної заробітної плати, що
становить за вказаний період 7 100 грн.
Також зазначає, що належні йому суми
при звільненні він отримав через 28
місяців після звільнення, що
стверджується листом ОСОБА_4 державної
інспекції праці у Львівській області.
Тому на підставі ст. 117 КЗпП України
просить стягнути з ПП «Ігнарт»середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 10 220 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав повністю,
надав аналогічні пояснення зазначеним
у позовній заяві та просив позов
задоволити.

Представники відповідача ПП «Ігнарт»-
ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні
заперечили проти позову та надали
аналогічні пояснення про те, що ОСОБА_1
працював на ПП «Ігнарт»з 30.04.2002 року по
12.03.2008 року на посаді інженера по
охороні праці з оплатою праці згідно
посадового окладу. В день звільнення
позивач не з»явився на підприємство,
вимоги про розрахунок не пред’явив,
тому вини відповідача в несвоєчасному
проведенні з ним розрахунку при
звільненні немає. Також вважають
безпідставною вимогу про стягнення
мінімальної заробітної плати за час
вимушеного простою підприємства,
оскільки така суперечить ст. 111 КЗпП
України. Просили в позові відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_4
державної інспекції праці у Львівській
області в судове засідання не з»явився,
хоча належним чином повідомлявся судом
про час та місце розгляду справи,
причин неявки не повідомив. За таких
обставин суд вважає за можливе
розглянути справу у його відсутності
на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача,
представників відповідача, з`ясувавши
обставини справи, дослідивши зібрані
докази, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов’язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред’явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Судом встановлено, що згідно наказу № 15
від 02.05.2002 року ПП «Ігнарт»ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу з 30.04.2002 року на
посаду інженера по охороні праці з
оплатою праці згідно посадового
окладу. Згідно наказу № 5 від 12.03.2008 року
ПП «Ігнарт»ОСОБА_1 звільнений з роботи
з 12.03.2008 року в зв’язку з ліквідацією
посади інженера в штатному розписі за
п.1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.29-31). Наказ про
звільнення позивачем не оскаржувався.

Як вбачається з листа ПП «Ігнарт»№ 24
від 06.07.10р. ОСОБА_1 був повідомлений
підприємством про необхідність
прибути для отримання невиплачених
коштів та згідно видаткового касового
ордеру від 13.07.2010 року ОСОБА_1 13.07.10р.
отримав належні йому суми при
звільненні в розмірі 1 040,04 грн.

Суд не приймає до уваги покликання
представників відповідача на
відсутність вини підприємства у
невиплаті коштів в установлений ст. 116
КЗпП України строк, оскільки на наказі
про звільнення міститься відмітка, що
ОСОБА_1 відмовився від підпису, тому
очевидно був присутній в той день на
підприємстві. Окрім цього, відповідач
повідомив працівника про можливість
отримання належних йому коштів лише
листом від 06.07.10р. після проведення
відповідної перевірки на підприємстві
та всупереч вимог ст. 116 КЗпП України не
інформував позивача про розмір
нарахованих сум. Відтак, посилання
відповідача на відсутність вимоги
ОСОБА_1 про розрахунок є
необґрунтованим. Також вина
відповідача у невиплаті коштів ОСОБА_1
в установлений строк підтверджується
листом ОСОБА_4 державної інспекції
праці у Львівській області від 30.06.10р.
(а.с.7), яка проводила перевірку по
вказаному питанні.

Як слідує з довідки № 8 від 22.03.11р. про
заробітну плату позивача за весь час
роботи (а.с.34) середньомісячний
заробіток ОСОБА_1 становить 365 грн.
(розрахунок проведено за останні два
місяці безперервної роботи : 330+400/2 = 365
грн.). Такий розмір середньомісячної
заробітної плати позивача підтвердила
в судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3, яка працює
бухгалтером на ПП «Ігнарт», відтак
зазначена сума не оспорюється
відповідачем.

Таким чином, з ПП «Ігнарт»слід стягнути
на користь позивача середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні, а саме за 28 місяців –з 12
березня 2008 року по 13 липня 2010 року, що
становить 10 220 грн. (365 грн. х 28 міс. = 10 220
грн.).

Разом з тим, в ході розгляду справи не
здобуто належних та допустимих доказів
та не надано таких сторонами, всупереч
вимог ст. 60 ЦПК України, на
підтвердження того, що позивачу
підлягає до оплати грошова сума за
простій, який мав місце не з вини
працівника.

Так, з поданих сторонами документів не
можливо встановити дану обставину та
відтворити діяльність ПП «Ігнарт»,
зокрема періоди вимушеного простою, за
весь час роботи позивача. Постанова
суду від 03.12.2010 року (а.с.15) підтверджує
лише порушення підприємством вимог
законодавства про працю, але не
встановлює винних дій ПП
«Ігнарт»відносно конкретної особи.
ОСОБА_4 державної інспекції праці у
Львівській області від 03.09.10р. (а.с.6) теж
підтверджує ряд порушень підприємства,
зокрема на підставі перевірених
документів відносно ОСОБА_1, але лише
допускає, що на підприємстві був
простій не з його вини, який має бути
оплачений. Однак, згідно із ч. 4 ст. 60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, тому суд
відмовляє позивачу в частині
задоволення вимог про стягнення з
відповідача невиплаченої заробітної
плати в розмірі 7 100 грн. Крім цього,
розглянувши позов в межах заявлених
вимог, суд звертає увагу, що позивач
просить стягнути вказані кошти
виходячи з мінімального розміру
заробітної плати, що не відповідає
положенням ст. 111 КЗпП України.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути в дохід
держави судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 218
ЦПК України, ст. 47, 111, 116, 117 КЗпП України,
суд, -

в и р і ш
и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства
«Ігнарт»на користь ОСОБА_1 10 220 грн.
(десять тисяч двісті двадцять гривень)
за час затримки розрахунку при
звільненні за період з 12.03.2008 року по
13.07.2010 року.

Стягнути з Приватного підприємства
«Ігнарт»в дохід держави 102,20 грн.
судового збору, 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:

Леньо С.І