АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-3381/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М..,

суддів - Максюти Ж.І., Костюченко Н.Є.,

при секретарі - Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - Головне архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської ради, Управління Держкомзему у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, Самарська районна у м. Дніпропетровську рада, Державне підприємство «Дніпропетровська регіональна філія центру ДЗК» про відновленні межі та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2010 року задоволено позов ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 усунути ОСОБА_4 перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою м. Дніпропетровськ по вул. Академіка Корольова,33 «а» шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення його прав, звільнивши земельну ділянку від зведеного на ній паркану.

Стягнуто із відповідачів на користь позивача судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ставлять питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачу на підставі рішення виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів №397 від 11.07.1997 року, було надано земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку та господарчих будівель по вул. Академіка Корольова, 33 «а» загальною площею 860 м.

Вказана земельна ділянка має наступні межі сторона: АБ 12,2 м.. сторона БВ - 54,5 м., сторона ВГ-10 м., сторона ГД 13,10 м., сторона ДЕ - 21,30 м., сторона ЕА - 61,10 м.

Згідно акту від 15 вересня 1997 року сторони належної позивачу ділянки, а саме БВ -54,5 кв.м., и ВГ -10 м. межують з ділянкою будинку №33 по вул. Академіка Корольова, якою користуються відповідачі.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 19.11.1998 року №2249 земельна ділянка, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Академіка Корольова. 33 «а» була передана позивачу у приватну власність, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 21.12.1998 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №021035.

01 серпня 2007 року відповідачі придбали домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Академіка Корольова,33, яке межує з ділянкою позивача, що підтверджується договором купівлі-продажу та технічним паспортом.

Продавцю цього домоволодіння ОСОБА_5 рішенням Ігренської міської ОСОБА_1 №235 від 24.08.1976 року було надано право на індивідуальне будівництво домоволодіння на земельній ділянці площею 600 кв.м., складено акт відводу земельної ділянки площею 600 кв.м. від 20.10.1976 року з планом земельної ділянки, видано довідку про землекористування та укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки площею 600 кв.м. від 20.10.1976 року. Ці документи він передав відповідачам.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що у відповідачів не існує документу, що посвідчує їх право власності або право користування земельною ділянкою під належним їм домоволодінням в розумінні ст. 125 ЗК України, межі земельної ділянки на місцевості не встановлені, технічна документація щодо їх встановлення не складалася і державна реєстрація права на зайняту ними земельну ділянку за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Академіка Корольова, №33 у державному реєстрі прав не здійснювалась.

А треті особи вказали на те, що межі земельної ділянки належної позивачу ОСОБА_4 по вул. Академіка Корольова, 33А встановлені на місцевості, зареєстровані у Державному земельному кадастрі та відображені у державному акті на право власності на землю, виданому на його ім'я.

Врахувавши, що 15 грудня 2008 року Самарською районною у місті Дніпропетровську радою розглядалося звернення позивача з приводу порушення відповідачами межі його земельної ділянки та було надіслано лист з актом схемою відновлення меж, в якому червоною лінією зазначено траєкторію будівництва паркану відповідачами по території ділянки, те що з їх бокузахоплено частину земельної ділянки, що належить ОСОБА_4, а також те, що 25 лютого 2009 року на засіданні комісії з питань земельних спорів відповідачу ОСОБА_2 було запропоновано звільнити приватизовану земельну ділянку ОСОБА_4, суд задовольнив позовні вимоги позивача.

Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені на неповно зясованих обставинах у справі щодо суміжного землекористування та за відсутності згоди суміжних землекористувачів.

Досліджуючи доводи позивача щодо порушення його прав відповідачами внаслідок зміщення межі земельної ділянки суд прийняв за основу надані сторонами документи щодо конфігурації та площі земельних ділянок, які належать сторонам та висновки комісії з питань земельних спорів.

Але суд не дослідив питання про те, чи фактично на теперішній час конфігурація та площа обох земельних ділянок змінилася, чи відповідає цей стан наданим документам.

Для вирішення питання щодо наявності чи відсутності можливого переміщення меж суміжних земельних ділянок слід провести їх дослідження на місцевості, в тому числі із залученням фахівців чи експертів, що судом зроблено не було, а позивач не надав такі висновки.

Із розгляду звернення позивача з приводу порушення відповідачами межі його земельної ділянки, надіслання листа з актом схемою відновлення меж, та висновки комісії про те, що відповідачами захоплено частину земельної ділянки, що належить ОСОБА_4, а також те, що на засіданні комісії з питань земельних спорів відповідачу ОСОБА_2 було запропоновано звільнити приватизовану земельну ділянку ОСОБА_4 не можна вважати як достовірні докази, оскільки відсутні будь-які дані про проведені виміри на місцевості.

Не є таким доказом і те, що межі земельної ділянки належної позивачу ОСОБА_4 по вул. Академіка Корольова, 33А встановлені на місцевості, зареєстровані у Державному земельному кадастрі та відображені у державному акті, оскільки ці дослідження проводились під час приватизації земельної ділянки, яка була проведена у 1998 році. Площа земельної ділянки позивача у різні періоди вказана по різному у 1997 році 860 кв.м. (а.с.13,14,15), у 1998 році -782 кв.м. (а.с.19)

Відповідачі користуються земельною ділянкою, площа якої раніше визначалась у 1976 році -600 кв.м. (а.с.42.,43,45), достовірних даних про зміну цієї площі на теперішній час немає. Незавершене будівництвом домоволодіння на вказаній земельній ділянці відповідачами придбане у 2007 році.

Оскільки на місцевості дослідження питання щодо меж земельних ділянок та їх площі належним чином проведено не було, із цього приводу судова експертиза також проведена не була, а тому і відсутні підстави для категоричного висновку про те, що відповідачі порушили права позивача, щодо межі земельної ділянки.

Такі висновки можливі при наявності достовірних доказів, які відповідно до вимог ст..60 ЦПК України зобовязаний надати сам позивач.

Таким чином, вказані обставини у справі спростовують висновки місцевого суду щодо встановлення достовірного факту порушення права позивача, а із матеріалів справи не вбачається таких фактів, а тому є передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування судового рішення та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307,309, 316 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2010 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відновленні межі та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: