Справа № 2-1341/2011р.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.06.2011 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва, в складі: головуючого судді Румянцевої Н.О., при секретарі Ляшик С.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ОСОБА_3, Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Маяк-14» про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2011 року ОСОБА_1 Н С. звернулася до відповідачів з позовом про визнання за нею права власності за набувальною давністю, який мотивувала тим, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської ОСОБА_3 народних депутатів від 30.12.1978 року будівля по проспекту Мира, 14-Б була введена в експлуатацію, як 45 квартирний малосімейний гуртожиток державного виробничо-торгового підприємства по пошиву та ремонту взуття «Маяк». 03 вересня 1983 року бюро обміну житлової площі виконавчого комітету Миколаївської ОСОБА_3 народних депутатів надало ОСОБА_1 ордер №1781 на вселення в порядку обміну на житлову площу в м.Миколаєві за адресою : АДРЕСА_1. Рішенням ВК ММР від 29 серпня 1997 року №467 будівля по проспекту Миру, 14-Б переведена в статус житлового будинку, однак до комунальної власності територіальної громади не прийнята. Згідно інформації КП ММБТІ від 28 вересня 2009 року за №6482 балансоутримувачем 5-ти поверхового 45 квартирного житлового будинку по проспекту Миру, 14-Б, зазначено ЗАТ виробничо-торгівельне підприємство «Маяк». З наданих ВК ММР відповідей вбачається, що міський орган приватизації управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради не може прийняти рішення про приватизацію квартири з огляду на те, що АДРЕСА_2, не є комунальною власністю міста. Згідно інформації з Головного управління статистики у Миколаївській області від 01.10.2009 року ЗАТ Виробничо-торгівельне підприємство «Маяк» ліквідовано, що в свою чергу унеможливлює передачу АДРЕСА_2 до комунальної власності міста.

Посилаючись на те, що оформити своє право відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» не можливо, просила суд визнати за ОСОБА_1С право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила його задоволення.

Представник Миколаївської міської ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову не заперечував.

Представник Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Маяк-14» в судове засідання не зявився про причини неявки суду не відомо, був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської ОСОБА_3 народних депутатів від 30.12.1978 року будівля по проспекту Мира, 14-Б була введена в експлуатацію, як 45 квартирний малосімейний житловий будинок на балансі виробничого обєднання «Ремобувь».

03 вересня 1983 року бюро обміну житлової площі виконавчого комітету Миколаївської ОСОБА_3 народних депутатів надало ОСОБА_1 ордер №1781 на вселення в порядку обміну на житлову площу в м.Миколаєві за адресою : АДРЕСА_1.

Рішенням ВК ММР від 29 серпня 1997 року № 467, будівля по проспекту Миру, 14-Б переведена в статус житлового будинку.

Згідно довідки КП ММБТІ від 28 вересня 2009 року за №6482 балансоутримувачем 5-ти поверхового 45 квартирного житлового будинку по проспекту Миру, 14-Б, зазначено ЗАТ виробничо-торгівельне підприємство «Маяк».

Згідно довідки з Головного управління статистики у Миколаївській області від 01.10.2009 року ЗАТ Виробничо-торгівельне підприємство «Маяк» ліквідовано.

Позивачка неодноразово зверталась до державних органів з проханням приватизації вище вказаної квартири. Однак з оглянутих в судовому засіданні наданих позивачу ВК ММР відповідей вбачається, що міський орган приватизації управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради не може прийняти рішення про приватизацію квартири з огляду на те, що АДРЕСА_2, не є комунальною власністю міста.

На підставі ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває права власності на це майно (набувальна давність).

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом..

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 03 вересня 1983 року (день видачі ордеру №1781 на вселення в порядку обміну) по теперішній час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі ст.344 ЦК України, керуючись ст.ст.10,14,30,60,62,123,212-214 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя :