Справа №2-1888/2011р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2011 року Ленінський районний суд м. Миколаєва, у складі: головуючого судді - Румянцевої Н.О., при секретарі Ляшик С.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання правочинів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2011 року позивач звернулася до суду з позовом до ВАТ комерційний банк «Надра» про визнання правочинів недійсними, вказавши, що згідно кредитного договору №08/04/2008/840 К-1063 від 05.05.2008 року, ОСОБА_4 отримала у ВАТ комерційний банк «Надра» кредит в сумі 175753 дол. США строком на 18 місяців з процентною ставкою по кредиту 15,89% річних.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки № 4231 від 05.05.2008р., відповідно до якого банк прийняв в іпотеку нерухоме майно: дачний будинок № 3, що розташований в АРК, Сакський район, с/рада Штормівська, «Нептун» обслуговуючий дачно-човновий кооператив, сектор № 31 «А».

Позивач вважає, що кредитний договір №08/04/2008/840 К-1063 від 05.05.2008 року, договір іпотеки № 4231 від 05.05.2008р. є недійсними у звязку із невідповідністю нормам цивільного законодавства.

Посилаючись на вищезазначене, позивач просила визнати недійсними кредитний договір №08/04/2008/840 К-1063 від 05.05.2008 року, договір іпотеки № 4231 від 05.05.2008р.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши й оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне.

05.05.2008 року між ОСОБА_4 з одної сторони, та ВАТ комерційний банк «Надра» - з другої сторони, був укладений кредитний договір №08/04/2008/840 К-1063 від 05.05.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала у ВАТ комерційний банк «Надра» кредит в сумі 175753 доларів США строком на 18 місяців з процентною ставкою по кредиту 15,89% річних.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки № 4231 від 05.05.2008р., відповідно до якого банк прийняв в іпотеку нерухоме майно: дачний будинок № 3, що розташований в АРК, Сакський район, с/рада Штормівська, «Нептун» обслуговуючий дачно-човновий кооператив, сектор № 31 «А».

Позивач вважає, що кредитний договір №08/04/2008/840 К-1063 від 05.05.2008 року, договір іпотеки № 4231 від 05.05.2008р. є недійсними. Вираження грошових зобовязань між позичальником та банком в іноземній валюті (доларах США) за відсутності у сторін генеральної та індивідуальної ліцензії на надання банком кредиту в іноземній валюті, та використання позичальником долару США як засобу платежу за кредитним договором суперечить цивільному законодавству. У звязку із тим, що кредитний договір є недійсним з моменту його вчинення, а також із тим, що недійсність основного зобовязання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, то договір іпотеки є також недійсним з моменту його вчинення.

Також 08.09.2011року позивачем було надано доповнення до позову в частині підстав, в яких вона посилається на невиконання банком Закону Украни «Про захист прав споживачів», зокрема у ненаданні інформації щодо сукупної вартості кредиту, включення до договору несправедливих умов, тощо.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 глави 3 розділу 2 «Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою», затвердженою Постановою Правління НБУ №281 від 10.08.2005р., резиденти мають право купувати, обмінювати іноземну валюту з метою виконання зобов'язань за кредитними операціями та платежами за цими операціями (проценти, комісійні винагороди, неустойки тощо) в іноземній валюті на підставі кредитних договорів і таке інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривні, однак ч. 3 цієї статті встановлює, що використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право на підставі банківської ліцензії здійснювати банківські операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, при цьому встановлено, що термін «кошти» у цьому Законі вживається у значенні гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Даний пункт дозволяє банкам на власний ризик, при наявності ліцензії проводити операції з кредитування, і не зобов'язує банки брати на себе будь-які ризики пов'язані з цим кредитуванням. Відповідач має банківську ліцензію, дозвіл та додаток до дозволу на підставі яких він і здійснює операції з валютними цінностями.

В даному випадку в кредитному договорі сума, що підлягає поверненню, зазначена в іноземній валюті, а не у гривні. Крім того, договір не містить умов, щодо можливості повернення кредитних коштів у іншій валюті, ніж в тій, в якій вони були отримані ОСОБА_4.

Згідно до вимог ст.11 Закону України „Про захист прав споживача договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених з договором, а споживач зобовязується повернути їх з врахуванням відсотків. Тобто, у наведеному Законі чітко прописна процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний та варіанти його повернення.

Із змісту вищезазначених договорів, де викладені умови, вбачається, що в ньому зазначена вся інформація, визначена ст.11 Закону України «Про захист прав споживача».

Уклавши спірний договір, ОСОБА_4 своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами цих Договорів, підтвердила свої права та обовязки за цими договорами і погодилася з ними, підтвердила свою здатність виконувати умови цих договорів, та що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі і вважає їх справедливими по відношенні до неї, намагалася його виконувати та не вважала договір нікчемним.

На підставі статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки відповідачем було надано передбачену Законом України «Про захист прав споживачів» інформацію, доказів зворотного позивачем не було надано, за такого суд вважає, що відповідачка не була введена в оману щодо істотних умов договору.

При укладенні спірного кредитного договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов, про які позичальник отримав достовірну та повну інформацію. Договори були укладені в письмовій формі. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

За такого позов ОСОБА_4 є необґрунтованим, та не підлягає задоволенню у звязку з його безпідставністю.

Керуючись ст. 10, 12, 14, 60, 62, 212, 214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання правочинів недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом надання в 10-дневний строк з дня проголошення рішення (отримання його копії) апеляційної скарги.

Суддя :