Справа № 2-159/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2011 року. Автозаводський
районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді - Кривич Ж.О.,

при секретарі - Чихаріній В.О.,

з участю представника позивача
Костянецького А.Г.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці цивільну
справу за позовом Публічного
Акціонерного товариства „УкрСиббанк"
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного Акціонерного товариства
„УкрСиббанк" про визнання недійсними
кредитного договору та договору
поруки,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2010 року ПАТ „Укрсиббанк",
який є правонаступником АКІБ
„Укрсиббанк" ( а. с. 9 ), звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
солідарне стягнення 195 984,77 грн.
заборгованості за кредитним договором.

У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернувся в
суд із зустрічним позовом до ПАТ
„Укрсиббанк", який в подальшому
уточнив ( а. с. 180 ), та остаточно просив
суд визнати недійсними Договір про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу (з Правилами) №
0 від 22 вересня 2008 року, додаткові
угоди до нього №1 і №2 від 03 лютого 2009
року та договір поруки №230254 від 22
вересня 2008 року, а також зобов"язати
відповідача укласти новий договір у
національній валюті України - гривні.

Ухвалою суду від 06 вересня 2010 року
позови об'єднані в одне провадження ( а.
с. 89 ).

Представник ПАТ „Укрсиббанк"
Костянецький А.Г., посилаючись на
статті 625, 629, 1046, 1054 Цивільного Кодексу
України, суду пояснив, що Банк має право
здійснювати діяльність з надання
кредитів в іноземній валюті на
підставі отриманої від Національного
банку банківської ліцензії та
генеральної ліцензії на здійснення
валютних операцій без отримання
індивідуальної ліцензії. Оскільки
договір є обов"язковим для сторін, а
неможливість виконання не звільняє
боржника від виконання грошового
зобов"язання, представник просив суд
позов Банку до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задовольнити повністю, а у задоволенні
зустрічного позову відмовити за його
безпідставністю.

ОСОБА_2, посилаючись статті 11, 18-21 Закону
України „Про захист прав споживачв",
статтю 652 Цивільного Кодексу України,
Декрет КМУ „Про систему валютного
регулювання і валютного контролю",
пояснив, що оскільки зобов"язання між
резидентами на території України
укладаються та виконуються виключно у
національній валюті - гривні, кредитний
договір, відповідно до якого він
отримав 21 489 доларів США у кредит, є
незаконним. Окрім того, ні Банк, ні
позичальник, не мали індивідуальних
лізенцій на здійснення валютних
операцій. ОСОБА_2 вважав також, що умови
договору порушують принцип
справедливості цивільно-правових
відносин.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з"явилася, просила суд слухати
справи бех її участі ( а. с. 46 ).

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши надані ними докази,
встановив наступні фактичні обставини
справи:

22 вересня 2008 року року між АКІБ
„Укрсиббанк"( в даний час назва банку -
ПАТ Укрсиббанк") та ОСОБА_2 було
укладено Договір про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу з Правилами №
0, відповідно до умов якого Банк
надав позичальнику кредит в сумі 21 489
доларів США під 15% річних з датою
погашення заборгованості не пізніше 21
вересня 2015 року.

З метою забезпечення зобов"язань за
кредитним договором між Банком та
відповідачем ОСОБА_3 було укладено
договір поруки №230254 від 22 вересня 2008
року, а також позичальником у заставу
Банку переданий автомобіль марки КІА
Магентіс, 2008 року випуску.

03 лютого 2009 року Банк та ОСОБА_2 уклали
додаткові угоди №№1 і 2 про зміну схеми
погашення кредиту та кінцевого терміну
погашення кредиту - 21 вересня 2017 року, а
також щодо ідентифікації Кредитного
договору .

ОСОБА_2 свої зобов"язання позичальника
не виконує; його заборгованість станом
на 08 лютого 2010 року становить:

- заборгованість за простроченим
кредитом 20 976,62 доларів США, що дорівнює
167 821,35 грн.;

- заборгованість за простроченими
процентами 3 102,86 доларів США, що
дорівнює 24 824,12 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення
простроченої заборгованості - 101,42
доларів США, що дорівнює 811,40 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за процентами - 253,48
доларів США, що дорівнює 2 027,90 грн.;

- неустойка відповідно до п. п. 4.3
Договору в сумі 500 грн., а всього
заборгованість становить 195 984,77 грн. (
із розрахунку по курсу 1 долар США=8,0004
грн.).

За положеннями частини 1 статті 203
Цивільного Кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
закону. Нормами статей 610-611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов?язання настають передбачені
законом наслідки.

Статтею 1050 Цивільного Кодексу України
передбачено, що за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 554 Цивільного Кодексу
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня. При цьому Основний
закон не встановлює обмежень щодо
можливості використання в Україні
грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу
України іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до законодавства
гривня має статус універсального
платіжного засобу, який без обмежень
приймається на всій території України,
однак обіг іноземної валюти
обумовлений вимогами спеціального
законодавства України.

Основним законодавчим актом, який
регулює правовідносини у сфері
валютного регулювання та валютного
контролю є Декрет Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»
(далі - Декрет КМУ).

Статтею 1054 Цивільного кодексу України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов»язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов»язується повернути кредит та
сплатити проценти.

При цьому ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
установлено, що кошти - це гроші у
національній або іноземній валюті чи
їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього
Закону визначають операції банків із
розміщення залучення коштів від свого
імені, на власних умовах та на власний
ризик як кредитні операції незалежно
від виду валюти, як використовується.
Вказані операції здійснюються на
підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій НБУ. Операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі письмового
дозволу (генеральна ліцензія) на
здійснення операцій з валютними
цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж
Декрету.

Аналізуючи наведені норми
матеріального права, суд приходить до
висновку, що уповноважені банки на
підставі банківської ліцензії на
здійснення операцій з валютними
цінностями мають право здійснювати
операції з надання кредитів в
іноземній валюті.

Щодо вимог п.п. «в» п.4 ст.5 Декрету
Кабінету Міністрів України, який
передбачає наявність індивідуальної
ліцензії на надання і одержання
резидентами кредитів в іноземній
валюті, якщо терміни і суми таких
кредитів перевищують встановлені
законодавством межі, то на даний час
законодавством не встановлено межі
термінів і сум надання або одержання
кредитів в іноземній валюті. Ця
обставина не дозволяє стверджувати, що
режим індивідуального ліцензування
поширюється на валютні операції,
пов»язані з наданням резидентами
(банками та іншими фінансовими
установами) кредитів в іноземній
валюті іншим резидентам.

Відповідно до п.1.5 Положення про
порядок видачі НБУ індивідуальних
ліцензій на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу, затвердженого постановою
Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року №483,
використання іноземної валюти як
засобу платежу на території України
без індивідуальної ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких НБУ видав йому банківську
ліцензію та письмовий дозвіл на
здійснення операцій з валютними
цінностями).

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
режиму індивідуального ліцензування
щодо вказаних операцій єдиною правовою
підставою для здійснення банком
кредитування в іноземній валюті згідно
з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України є наявність у банку
генеральної ліцензії на здійснення
валютних операцій, отриманої в
установленому порядку.

У разі наявності в банку відповідної
генеральної ліцензії або дозволу НБУ
здійснення кредитних операцій у валюті
не суперечить вимогам чинного
законодавства України.

АКІБ „Укрсиббанк" отримав дозвіл НБУ
на право здійснювати банківські
операції, визначені частиною першою та
пунктами 5-11 частини другої статті 47
Закону України «Про банки і банківську
діяльність», 28 жовтня 2001 року за № 57,
який є генеральною ліцензією ( а. с. 77-80 ).

За таких обставин суд приходить до
висновку, що підстав для задоволення
позову ОСОБА_2 немає. Позов Банку до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід задовольнити
повністю та стягнути солідарно з них на
користь ПАТ „Укрсиббанку":

- заборгованість за простроченим
кредитом - 20 976,62 доларів США, що
дорівнює 167 821,35 грн.;

- заборгованість за простроченими
процентами - 3 102,86 доларів США, що
дорівнює 24 824,12 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення
простроченої заборгованості - 101,42
доларів США, що дорівнює 811,40 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за процентами - 253,48
доларів США, що дорівнює 2 027,90 грн.;

- неустойка відповідно до п. п. 4.3
Договору в сумі 500 грн., а всього
заборгованість становить 195 984,77 грн. (
із розрахунку по курсу 1 долар США=8,0004
грн.), розраховану станом на 08 лютого 2010
року.

На підставі викладеного, відповідно до
статей 550, 1049, 1054 Цивільного Кодексу
України, статей 213-215 Цивільного
процесуального Кодексу України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного
Акціонерного товариства „УкрСиббанк"
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3
солідарно на користь Публічного
Акціонерного товариства „УкрСиббанк"
заборгованість за Договором про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу (з Правилами) №
0 від 22 вересня 2008 року,
розраховану станом на 08 лютого 2010 року,
в сумі 195 984,77 грн. ( сто дев"яносто п"ять
тисяч дев"ятсот вісімдесят чотири грн.
77 коп.).

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного
товариства „УкрСиббанк" про визнання
недійсними Договору про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу (з Правилами) №
0 від 22 вересня 2008 року, додаткових
угод до нього №1 та №2 від 03 лютого 2009
року та договору поруки №230254 від 22
вересня 2008 року, а також про
зобов"язання укласти новий договір у
національній валюті України гривні -
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
рівних частках на користь Публічного
Акціонерного товариства „УкрСиббанк"
судові витрати в загальній сумі 1 820 грн.
- по 910 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Полтавського
Апеляційного суду через
Автозаводський районний суд м.
Кременчука. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
апеляційний суд за заявою особи, яка її
подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя