АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 26 (ІV) Бондар Я.М.
Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - Некрасової Катерини Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком»), про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що працюючи протягом тривалого часу в умовах несприятливого мікроклімату на ВАТ «Кривбасзалізрудком» він отримав професійне захворювання, у зв'язку з чим висновком МСЕК від 26.03.1996 року йому первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 30% - по вібраційній хворобі, а висновком МСЕК від 24.04.2001 року встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 20% - безстроково.

У відповідності до вимог ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 33687,80 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 липня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 12000 грн., а також на користь держави - 8,50 грн. державного мита та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом не вирішено питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом безпідставно застосовано до врегулювання спірних правовідносин норми ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України й не враховано, що вказані норми набрали чинності після виникнення спірних правовідносин, тоді як останні повинні регулюватися чинними на час їх виникнення Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472.

В матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, в тому числі, немає висновку відповідних медичних органів щодо наявності моральних страждань у нього, а судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди. Крім того, судом не враховано, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з позовом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом 21 року працював в умовах вібрації та важкої фізичної праці на ВО «Кривабасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком» на посаді прохідника, бурильника.

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини у ОСОБА_2 встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом - вібраційна хвороба 1 ст.

Актом № 9 розслідування хронічного професійного захворювання від 05.03.1996 року, встановлена причина зазначеного професійного захворювання - робота протягом тривалого часу в умовах впливу вібрації, важкої фізичної праці.

Висновком МСЕК від 26.03.1996 року первинно ОСОБА_2 встановлено стійку втрату професійної працездатності по вібраційній хворобі в розмірі 30%. Висновком МСЕК від 24.04.2001 року відсоток втрати профпрацездатності зменшено до 20% й встановлено безстроково з 01.04.2001 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи на його користь з відповідача моральну шкоду, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 153, 273-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України, й виходив з обов'язку відповідача її відшкодувати як винного в її спричиненні.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Порядок та умови відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок небезпечних або шкідливі умови праці були визначені нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме: ст. 12 Закону України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 (далі - Правила).

Статтею 12 Закону України «Про охорону праці» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Покладення обов'язку з відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, на власника підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган передбачалося й Правилами.

Дослідивши надані докази, а саме: акт № 9 розслідування хронічного професійного захворювання від 05.03.1996 року (а.с. 4-5), яким встановлено, що професійне захворювання з діагнозом - вібраційна хвороба, отримано позивачем внаслідок тривалої його роботи в умовах вібрації та важкої фізичної праці; висновок МСЕК від 26.03.1996 року про встановлення первинно ОСОБА_2 стійкої втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі в розмірі 30%, висновок МСЕК від 24.04.2001 року про встановлення ОСОБА_2 стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 20% безстроково, а також виходячи з того, що мав місце факт заподіяння моральної шкоди позивачу, оскільки він змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя, суд першої інстанції правильно визначив, що саме ПАТ «Кривбасзалізрудком», яке є правонаступником ВО «Кривбасруда», на якому працював позивач, й яке заподіяло йому моральну шкоду, повинно було її відшкодувати.

Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції, визначившись з характером спірних правовідносин, дійшов помилкового висновку про їх врегулювання у відповідності до положень ч.2 ст. 237-1 КЗпП України в редакції від 13 січня 2000 року та ст. 1167 ЦК України в редакції 2003 року, які набрали чинності тільки після виникнення спірних правовідносин.

При цьому, жодна з норм діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства судом першої інстанції до їх врегулювання застосована не була.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках передбачених трудовим законодавством застосовується строк позовної давності в три місяці (ст.233 КЗПп України).

При цьому, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що, встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, право на відшкодування моральної шкоди у ОСОБА_2 виникло з моменту первинного встановлення йому ступеня стійкої втрати професійної працездатності - 26.03.1996 року і саме з цього моменту він мав право звернутися з вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Порядок відшкодування моральної шкоди передбачено п. 11 Правил, в якому зазначено, що моральна шкода відшкодовується власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом за умови звернення потерпілого з заявою про відшкодування такої шкоди.

Доказів в підтвердження факту звернення ОСОБА_2 з заявою про відшкодування моральної шкоди до ПАТ «Кривбасзалізрудком», позивачем суду апеляційної інстанції не надано.

З позовом про відшкодування моральної шкоди позивач до суду першої інстанції звернувся 15.02.2011 року (а.с. 1), тобто з порушенням строку, передбаченого законом й питання про його поновлення перед судом не ставив, причин, з яких він не звертався до суду з позовом протягом майже 15 років, не зазначив.

Оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду і ним не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, посилання районного суду в рішенні на п. 3 ч.1 ст. 268 ЦК України є помилковим, оскільки положення цієї норми закону щодо строку позовної давності не можуть бути застосовані до врегулювання спірних правовідносин, бо набрали чинності після їх виникнення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 липня 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, в стягненні судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: