Справа № 2-1048/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2011 року Кіровський районний
суд міста Кіровограда в складі:

головуючого судді
Завгородній Є.В.

при секретарі судового засідання
Зайцевої Ю.Ю.

розглянувши у відкритому засіданні в
мсті Кіровограді цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, інтереси якої
представляє ОСОБА_2, до публічного
акціонерного товариства „ Державний
експортно-імпортний банк України ",
треті особи на стороні позивача ОСОБА_3
і ОСОБА_4, про визнання договорів
удаваними, недійсними, укладеними в
національній валюті,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
позовом в якому просить визнати
кредитний договір № 55207С38 від 16.11.2007 р.
удаваним та визнати його укладеним в
національній валюті України - гривні з
сумою кредиту - 505 000,00 грн., визнати
кредитний договір № 55207С38 від 16.11.2007 р.,
укладений в національній валюті
України - гривні, недійсним, визнати
іпотечний договір № 55207Z38 від 16.11.2010 р.
недійсним, визнати договір поруки №
55207Р1 від 16.11.2010 р. недійсним та стягнути
з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що договір кредиту в
іноземній валюті приховав насправді
договір у національній валюті, так як
позивач фактично отримав гривні. Банк
не мав права видавати валютний кредит
без індивідуальної ліцензій на
здійснення разової валютної операції.
Кредитний договір не містить істотних
умов щодо відповідальності банку.

Позивач інформувався, не з»явився, його
неявка визнана неповажною, суд вирішив
спір на підставі наявних в справі
доказів.

Представник відповідача позов не
визнав, в письмових запереченнях
послався як на безпідставність
звернення до суду, так і недоведеність
заявлених вимог.

Неявка третіх осіб не перешкоджає
вирішенню спору.

З»ясовані наступні факти і відповідні
їм правовідносини :

16 листопада 2007 року між АТ
«Укрексімбанк» та ОСОБА_1 укладений
кредитний договір № 55207С38 за умовами
якого позичальнику надано на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності грошові кошти у
розмірі 100 000 (Сто тисяч) доларів США зі
сплатою відсотків у розмірі ставки LIBOR
(12м)+8,60 %, але не нижче 14 % річних.

Отримання позичальником кредитних
коштів у доларах США підтверджується
заявою на видачу готівки № 652 від 16.11.2007
року. Крім цього, позичальником 16.11.2007
року о 14 годині 16 хв. було здійснено
валютно-обмінну операцію. Проведення
даної дії засвідчено підписом
позивача.

За таких умов безпідставні припущення
позивача про наявність прямого умислу
банківської установи приховати інший
правочин. З цих підстав слід відмовити
у позові через недоведеність прямого
умислу, як то передбачено вимогами
статей 235 і 614 ЦК України.

Посилання позивача на
несправедливість умов договору про
покладання тільки на позичальника,
ризику знецінення національної валюти
як на підставу визнання частини
договору недійсним є безпідставними,
оскільки відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627
ЦК України, сторони є вільними в
укладені договорів та визначені їх
умов з урахування вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
вимог розумності та справедливості.
Позивач погодився з усіма умовами
кредитного договору та власноручно
підписав кредитний договір, чим
підтвердив факт ознайомлення його з
елементами вартості кредиту, і ,
відповідно фінансовими ризиками
пов»язаними із зміною вартості валют.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК
України, правочин (частина правочину)
визнається судом недійсним, якщо одна
сторона навмисно замовчує існування
обставин, які мають істотне значення і
можуть перешкодити вчиненню правочину.
Істотними умовами кредитного договору
відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054
ЦК України, є умови про мету, суму і
строк кредиту, умови і порядок його
видачі і погашення, розмір, порядок
нарахування та виплата процентів,
відповідальність сторін. Згідно з
текстом укладеного сторонами
кредитного договору, такі умови
договором передбачені, тому підстав
для визнання договору недійсним суд не
вбачає.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК
України, використання іноземної
валюти, в томи числі при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями, допускається у
випадках, в порядку та на умовах,
встановлених законом. Законодавчим
актом, який регулює правовідносини у
сфері валютного регулювання і
валютного контролю, є Декрет Кабінету
Міністрів України „Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю".

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором Банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України „Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій Національного банку України.
Операції з валютними цінностями банки
мають право здійснювати на підставі
письмового дозволу (генеральної
ліцензії) на здійснення операцій з
валютними цінностями ( п. 2 ст. 5 Декрету).

Вимога про необхідність отримання
індивідуальної ліцензії на здійснення
операцій з валютними цінностями дісно
встановлена ч. 4 ст. 5 Декрету, але за
умови, якщо терміни і суми кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі.

На час виникнення правовідносин такі
терміни і суми кредитів в іноземній
валюті законодавством не визначені.
Тому згідно з п. 1.5. Положення про
порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14.10.2004
року № 483, використання іноземної
валюти, як засобу платежу без
індивідуальної ліцензії дозволяється,
якщо ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк.

Таким чином за відсутності
нормативного регулювання щодо
застосування індивідуального
ліцензування по вказаним операціям,
єдиною правовою підставою для
здійснення банками кредитів в
іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України „Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю" є наявність у банку
генеральної ліцензії на право
проведення валютних операцій.

Таку ліцензію відповідач отримав від
Національного Банку України з дозволом
із зазначенням переліку операцій які
банк має право здійснювати з валютними
цінностями, зокрема, надавати кредити в
іноземній валюті, ведення рахунків
клієнтів в іноземній валюті, тощо.
Перераховані обставини свідчать що
домовленість сторін про визначення
предмету платежу в іноземній валюті,
чинному законодавству не суперечить,
тому з цих підстав кредитний договір
недійсним визнати неможливо.

Норми Господарського кодексу України,
не підлягають застосуванню для
вирішення спірних правовідносин між
сторонами, оскільки ст. 1 ГК України,
регулює господарські відносини, в той
час як позивач отримав кредит як
фізична особа. Також хибними є
посилання позивача, на положення
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки після укладення
договору між сторонами тривають
договірні кредитні правовідносини,
тому при оспорюванні цивільно-правових
угод цей закон не діє, а застосувується
спеціальне законодавство.

Договори іпотеки і поруки є похідними
від основного правочину-кредитного
договору. Суд не вбачає підстав для
визнання оспорюваного кредитного
договору недійсним, удаваним тому
відсутні умови і для визнання
недійсними угод про забезпечення
основного зобов»язання.

Позов ОСОБА_1 необґрунтований, доказами
не підтверджений, тому задоволенню не
підлягає.

Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України стягнути з
позивача в дохід держави судовий збір і
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в суді за
ставкою щодо розгляду немайнового
спору по кожній із заявлених позовних
вимог.

З огляду на перераховані
обставини, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

Відмовити у повному обсязі в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
„Державний експортно-імпортний банк
України "треті особи на стороні
позивача ОСОБА_3 і ОСОБА_4, про визнання
договорів удаваними, недійсними,
укладеними в національній валюті.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 25грн.
50 коп. судового збору та 37грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в суді.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів.

Суддя Кіровського районного суду
м.Кіровограда Є. В. Завгородній