справа №2-5474/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2011
року          Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді –Браги А.В.,

при секретарі –Авраменко А.М.,

за участю: представника позивача
–ОСОБА_1,

представника відповідача –ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
суми боргу –

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2010 року до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
звернувся позивач із вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
послався на те, що 10 лютого 2010 року між
позивачем та відповідачем укладено
договір позики, за яким відповідач
отримав позику в розмірі 19540 гривень,
зобов’язавшись її повернути до 10
березня 2010 року. Посилаючись на
зазначені обставини, вказуючи, що
відповідачем позика до цього часу
повернута не була, позивач просив суд
стягнути на свою користь з відповідача
вказану суму позики, разом із 3% річних
відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі
255,35 гривень, а також відсотки за
позикою в розмірі 4944,6 гривень. Судові
витрати позивач просив покласти на
відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
наполягала на їх задоволенні в повному
обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала,
посилаючись на те, що відповідач позики
не отримував, а розписку про отримання
коштів написав під примусом.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у розгляді справи, дослідивши
матеріали цивільної справи, суд
приходить до наступного висновку з
таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 10
лютого 2010 року між позивачем, як
позикодавцем, та відповідачем, як
позичальником, було укладено договір
позики (а.с.6), за яким позикодавець
зобов’язався надати позичальнику
позику в розмірі 19540 гривень, а
позичальник –повернути позику до 10
березня 2010 року.

Пунктом 7 вказаного договору позики
передбачено, якщо позичальник не
поверне суму позики своєчасно, він
зобов’язується сплатити на вимогу
позикодавця суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 24% річних від
простроченої суми.

В матеріалах справи наявна копія заяви
дружини відповідача (а.с.7) на
підтвердження надання нею згоди
відповідачу на отримання такої позики.

Факт отримання позики відповідачем
підтверджується його розпискою (а.с.8),
оригінал якої надано представником
позивача в судовому засідання та
долучено до матеріалів справи.

Судом також з пояснень представників
сторін встановлено, що сума позики в
обумовлений договором строк та в
подальшому повернута відповідачем не
була. В зв’язку із цим розмір
заборгованості станом на час звернення
позивач до суду склав 24484,95 гривень, а
саме: 19540 гривень –сума позики, 255,35
гривень –3% річних, 4944,6 гривень
–нараховані відсотки.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім положень
вищезазначеного договору,
врегульовані нормами Цивільного
кодексу України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України
кожна особа має право у встановленому
законом порядку звернутись до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК
України підставами для виникнення
цивільних прав та обов’язків, зокрема,
є договір, який є обов’язковим для
виконання сторонами, одностороння
відмова від зобов’язання не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Різновидом
договору є договір позики (ст.1046 ЦК
України).

Нормою ст.1046 ЦК України визначено, що за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов’язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмові формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Нормою ст.1048 ЦК України визначено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено,
що позичальник зобов’язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, того самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст.545 ЦК України, якщо
боржник видав кредиторові борговий
документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов’язання, повинен
повернути його боржникові. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов’язку.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов’язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК
України передбачено, що якщо у
зобов’язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов’язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов’язання
(неналежне виконання).

Нормою ст.625 встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов’язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов’язання, на
вимогу кредитора зобов’язаний
сплатити суму боргу за урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмірі процентів не
встановлений договором або законом.

Згідно ст.16 ЦПК України одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів є примусове виконання
обов’язку в натурі.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті викладених норм цивільного
законодавства, враховуючи, що в
судовому засіданні знайшов
підтвердження факт укладення між
позивачем та відповідачем договору
позики від 10 лютого 2010 року, форма та
зміст якого відповідають положенням
цивільного законодавства, а вказаний
відповідач, на відміну від позивача,
свої зобов’язання за цим договором не
виконав, оскільки оригінал боргового
документу було надано суду позивачем,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими, а отже
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

При цьому, суд не приймає до уваги
посилання представника відповідача
про неотримання відповідачем позики,
написання ним розписки про її
отримання під примусом. Дані обставини
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні жодними належними
та допустимими доказами, а отже можуть
сприйматись лише як припущення, на яких
суд у відповідності до ст.60 ч.4 ЦПК
України суд не може ґрунтувати своє
рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача, понесені ним при зверненні до
суду судові витрати по сплаті судового
збору (державного мита) на суму 244,85
гривень та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 гривень,
сплата яких підтверджується
відповідними квитанціями (а.с.2, 3).

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 11, 15, 16, 204, 525 –526, 546 –549, 1046, ч. 2 ст.
1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57 - 61,
88, 209, 212-215 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
боргу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
суму боргу за договором позики від 10
лютого 2010 року у сумі 24 484, 95 гривень, де
19540, 00 гривень –становить суму позики,
255, 35 гривень –3% річних, 4944,60 гривень
–нараховані відсотки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 244,
85 гривень судового збору та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 120, 00 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

Суддя          А.В. Брага