справа № 2-2914/11
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
15 вересня 2011 року м.Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третьої особи - Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» про визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру
У липні 2011 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача та третьої особи про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги мотивовані тим, що в 09.06.2010 між нею і відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Договір оформленого через Біржу нерухомості «Едвайс-Консульт».
На теперішній час виникла необхідність розпорядитися власністю, але як стало відомо це є неможливим оскільки договір нотаріально не посвідчений, а тому є неналежним правовстановлюючим документом. Крім того оригінал договору було втрачено внаслідок затоплення квартири.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.
Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не зявилися, про дату і час проведення судового засідання повідомлені належним чином.
Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим на підставі статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розглянути справу у відсутність відповідача та постановити заочне рішення.
Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
09.06.2000 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого остання придбала квартиру АДРЕСА_2. Договір оформлено через Біржу нерухомості «Едвайс-Консульт».
Як пояснила представник позивача, на теперішній час у позивача виникла необхідність розпорядитися власністю, але після звернення до нотаріуса вияснилося, що договір купівлі-продажу через відсутність нотаріального посвідчення є неналежним правовстановлюючим документом.
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Вказаний договір купівлі-продажу укладено в 10.10.2000, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Частиною першою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 № 1956-XII встановлено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності таких умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Відповідно до частини другої цієї статті, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Згідно частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому даним Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.
На момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення.
За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.
Як пояснила представник позивача оригінал правовстановлюючого документу на квартиру було втрачено внаслідок затоплення квартири, а тому просила визнати за позивачем право власності на квартиру.
Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи втрату правовстановлюючого документу на квартиру, суд вважає приходить до висновку про задоволення вимоги про визнання права власності на квартиру.
На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, статті 15 Закону України «Про товарну біржу», статті 392 Цивільного кодексу України, в силу розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та керуючись статтями 3, 10, 11, 14, 60, 62, 212-214, 224, 225, 228 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_4 задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09.06.2000, який укладено через Біржу нерухомості «Едвайс-Консульт» та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», відповідно до якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_3.
Визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_3.
Заочне рішення може бути переглянуто Ленінським районним судом м. Миколаєва, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Суддя І.В.Коваленко