УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів Оношко Г.М., Мережко М.В.,

при секретарі Зінченко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2010 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2, про визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

встановила:

У серпні 2009 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, розташована по вул. Леніна, 19 в с. Н.Дубечня Вишгородського району Київської області. Рішенням Нижчедубечанської сільської ради ОСОБА_2 була надана земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0, 3366 га для ведення особистого селянського господарства, розташована по вул. Коробейнікова, 1а в с. Нижча Дубечня Вишгородського району Київської області. Вважає, що вказана земельна ділянка була надана відповідачу з порушенням вимог земельного законодавства, оскільки в її межі були включені землі загального користування Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, а саме-проїзд до земельної ділянки, належної йому на праві власності.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати частково недійсним державний акт на право власності на землю площею 0,3366 га серії ЯЖ № 244202, виданий ОСОБА_2 В.1., виключивши з нього земельну ділянку 0,013848 га та зобов'язати Нижчедубечанську сільську Раду Вишгородського району Київської області забезпечити безперешкодне користування проїздом до своїх земельних ділянок, розташовану всередині масиву вул. Коробейнікова промадянами села.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ч. ст. 59 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що рішенням Нижчедубченської сільської ради Вишгородського району Київської області від 16.06.1998 року ОСОБА_1 була передана у власність земельна ділянка площею 0, 4730 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Леніна, 19 в с. Н.Дубечня Вишгородського району Київської області та на вказану земельну ділянку позивачу був виданий державний акт на право власності на землю.

Як вбачається з матеріалів технічної документації по оформленню державного акта на право власності на землю. ОСОБА_2 була надана земельна ділянка площею 0, 3366 га - для ведення особистого селянського господарства та площею 0, 25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Коробейнікова, 1а в с. Н.Дубечня Вишгородського району Київської області.

З матеріалів справи вбачається що суміжними землекористувачами ОСОБА_1 є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Нижчедубечанська сільська рада та ОСОБА_2 не є суміжними землекористувачами позивача.

Згідно кадастрових планів земельних ділянок ОСОБА_2, суміжними землекористувачами відповідача є ОСОБА_7, ОСОБА_2, землі Нижчедубечанської сільської ради. ОСОБА_8 Позивач не є суміжним землекористувачем ОСОБА_2

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. 7 Постанови пленуму Верхового Суду України від 16.04.2007 року № 7, вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав та за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України. У випадках, передбачених цими нормами, припинення права власності на землю чи права користування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.

Судом встановлено, що рішення Нижчедубечанської сільської ради, яким ОСОБА_2 була передана у власність спірна земельна ділянка, не скасоване, не визнане в судовому порядку недійсним, та є чинним.

Спірна земельна ділянка була передана позивачу із земель запасу сільської ради.

За наведених обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.60 ЦПК України вказані вимоги не доведені, не підтверджені доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо передачі відповідачу земельної ділянки яка є проїздом, не підтверджені належними доказами про те, що частина спірної земельної ділянки була виділена позивачу у встановленому порядку для проїзду, чи відноситься до інших земель загального користування, які не підлягають приватизації.

Ці доводи також не узгоджуються з поясненнями сторін про те, що позивач, як і інші громадяни села мають можливість користуватися їх земельними ділянками, які їм надані для ведення особистого селянського господарства як огороди, і до них є підхід з іншої вулиці села.

Посилання позивача на те, що спірна земельна ділянка не є власністю ОСОБА_2, а є власністю сільської ради, спростовуються наведеними доказами про належність на праві власності земельної ділянки ОСОБА_2

Інші доводи скарги про існування раніше проїзду з посиланням на лист начальника відділу містобудування щодо існування спірного проїзду та на викопіювання генерального плану з зазначенням на ньому проїзду (а.с.45, 46) не узгоджуються з іншими матеріалами справи, якими встановлено, що такий проїзд не зазначений на іншому викопіюванні генерального плану вул. Коробєйникова с. Нижча Дубечня, наданому суду (а.с.112), а також ці доводи не підтверджені належними доказами про те, що спірна земельна ділянка, як проїзд, була надана позивачу у встановленому законом порядку рішенням сільської ради.

Посилання в апеляційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не заслуговують на увагу, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи в межах доводів апеляційної скарги не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 20 і 0 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: