Справа №473/1711/14-ц 19.06.2014 19.06.2014 19.06.2011
Провадження № 22ц/784/1863/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої Царюк Л.М.

суддів: Колосовського С.Ю.,
Самчишиної Н.В.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю представника позивача -
П'ятакової К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Банк Фінанси та Кредит» на ухвалу
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 20 травня 2014
року про забезпечення позову по
цивільній справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» (надалі - Банк) до
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
іпотечне майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

15 квітня 2014 року Банк звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на іпотечне майно - квартиру
АДРЕСА_1 в рахунок погашення
заборгованості та виселення осіб, які
проживають в квартирі.

Під час розгляду справи в судовому
засіданні представник Банку подала
заяву про забезпечення позову шляхом
заборони реєстрації будь-яких осіб в
іпотечній квартирі, вказуючи на те, що
невжиття таких заходів може
унеможливити або утруднити виконання
судового рішення.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від 20
травня 2014 року в задоволенні заяви
відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі Банк просив
ухвалу суду скасувати та постановити
нову ухвалу, якою задовольнити вимоги
його заяву, посилаючись порушення
судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України
позов дозволяється забезпечувати
забороною вчиняти певні дії.

Виходячи зі змісту ст.ст. 152-154 ЦПК
України забезпечення позову - слід
розуміти як вжиття судом заходів для
охорони матеріально-правових
інтересів позивача, які гарантують
реальне виконання прийнятого за його
позовом позитивного рішення.

Відповідно до роз'яснень п. 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися зокрема, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви
позивача про забезпечення позову, суд
першої інстанції послався на те, що
Банк не надав достатніх доказів, які б
вказували на те, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Проте з таким висновком суду
погодитися повністю не можна.

Як вбачається з матеріалів справи 15
квітня 2014 року Банк звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на іпотечне майно - квартиру
АДРЕСА_1 в рахунок погашення
заборгованості та виселення осіб, які
проживають в зазначеній квартирі.

25 квітня 2014 року судом відкрито
провадження за вказаним позовом.

В заяві про забезпечення позову Банк
просив забезпечити позов шляхом
заборони реєстрації будь-яких осіб в
квартирі, що перебуває в іпотеці Банку,
пославшись на те, що звернення
стягнення на житло супроводжується
виселенням осіб, які проживають в
квартирі, та при реєстрації в квартирі
інших осіб, ці обставини будуть
перешкодою для своєчасного виконання
рішення суду про звернення стягнення
на іпотечне майно. За такого, на думку
позивача, є підстави вважати, що
відповідач з метою запобігти зверненню
стягнення на іпотечне майно, може
дозволити реєстрацію будь-яких осіб у
спірній квартирі, у зв'язку з чим існує
реальна загроза утруднення виконання
рішення суду.

Крім того, в апеляційній скарзі
позивач на підтвердження своїх доводів
послався, що незважаючи на умову
договору іпотеки, укладеного сторонами
6 вересня 2007 року, де відповідач
зобов'язався без письмового дозволу
Банку не реєструвати в квартирі
будь-яких осіб, відповідач без дозволу
іпотекодержателя зареєстрував в
іпотечній квартирі ОСОБА_5

На підтвердження своїм доводів Банк
надав рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 5 січня 2011 року ухвалене за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та Банку про
визнання права власності на ? частку
зазначеного іпотечного майна та
зобов'язання внести зміни до запису про
заборону відчуження об'єкту нерухомого
майна. В задоволені позовних вимог
судом відмовлено, а ухвалою
апеляційної інстанції це рішення
залишено без змін.

Як вбачається із встановлених судом
обставин за цим рішенням позивачка
ОСОБА_5 була зареєстрована в АДРЕСА_1 в
лютому 2008 року, тобто після укладення
зазначеного договору іпотеки.

Таким чином, суд першої інстанції
при розгляді заяви про забезпечення
позову належним чином не перевірив
існування реальної загрози
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, а тому дійшов передчасного
висновку про відмову в задоволені
такої заяви.

Між тим, колегія суддів, враховуючи
наведені правові норми та встановлені
обставини, дійшла висновку, що невжиття
заходів забезпечення позову у виді
заборони реєстрації фізичних осіб за
місцем проживання в іпотечній квартирі
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду при задоволенні
заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що ухвала суду
першої інстанції постановлена з
порушенням процесуального права, а
тому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України підлягає скасуванню з
постановленням нової ухвали про
задоволення заяви про забезпечення
позову.

Керуючись ст. ст. 303, 312 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного банку «Фінанси та Кредит»
задовольнити.

Ухвалу Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 20 травня 2014 року скасувати
та постановити нову ухвалу про
задоволення заяви про забезпечення
позову.

Заборонити реєстрацію фізичних
осіб за місцем проживання в АДРЕСА_1.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: