РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2011 року

Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого судді Леньо
С.І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа
ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»про припинення права
на частку у майні, визнання права
власності, стягнення коштів;

зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОКП ЛОР «БТІ
та ЕО»про припинення права на частку у
майні, визнання права власності,
стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6,
яким просили припинити право ОСОБА_6 на
ј частину квартири АДРЕСА_1, що у місті
Львові, визнати право власності на
припинену частку за позивачами по 1/12
частині квартири за кожним із
позивачів, а також просять суд стягнути
з них на користь ОСОБА_6 суму вартості ј
частини квартири АДРЕСА_1, що у місті
Львові.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що
спірна квартира АДРЕСА_1, що у місті
Львові на праві спільної сумісної
власності належить позивачам та
відповідачу. Дана квартира складається
з двох житлових кімнат, загальною
житловою площею 38,4 кв.м. Позивач ОСОБА_3
та відповідач ОСОБА_6 були подружжям,
від шлюбу мають дітей - позивачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5 Шлюб між ними розірвано
23.11.2002 року. Вказують, що частка
відповідача у спірній квартирі є
незначною і не може бути виділена в
натурі, а спільне володіння та
користування цією квартирою з
відповідачем є неможливе. Зазначають,
що таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам відповідача
та членам його сім‘ї.

Відповідач ОСОБА_6 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, яким просить суд припинити
право власності ОСОБА_3 на її частку у
квартирі АДРЕСА_1, що у місті Львові,
визнати за ним право власності на ј
частину квартири, яка належить ОСОБА_3
та виплатити ОСОБА_3 грошову
компенсацію вартості ј частини
квартири.

Зустрічна позовна заява обґрунтована
тим, що спірна квартира отримана
сторонами внаслідок приватизації, в
цій квартирі ОСОБА_6 народився та
прожив більшу частину свого життя.
Вказує, що відповідачка підписала
договір оренди на спірну квартиру з
своїми друзями, які її знищили, що
призвело до подальшого звернення з
позовом до орендарів про відшкодування
вартості знищеного майна. Зазначає, що
більше 12 років як розпалася їх сім‘я,
нову він не створив, свого житла у нього
немає, а також з весни 2010 року він почав
амбулаторне лікування в
неврологічному відділенні
Ганноверського медичного інституту.

У судовому засіданні представник
позивачів за первісним позовом ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав повністю з
мотивів наведених у позовній заяві.
Зустрічний позов заперечив, вказавши,
що такий є безпідставний та
необґрунтований.

Представник відповідача за первісним
позовом ОСОБА_2 не визнала первісних
позовних вимог, а зустрічні підтримала
у повному обсязі, посилаючись на
доводи, що наведені у зустрічній
позовній заяві.

Представник третьої особи ОКП ЛОР «БТІ
та ЕО»у судове засідання не з’явився,
хоча про час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином,
причин неявки не повідомляв. За таких
обставин суд вважає за можливе
розглянути справу у його відсутності
на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у матеріалах
справи докази, всебічно та повно
з’ясувавши обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд
приходить до висновку, що первісний
позов підлягає до задоволення, а у
задоволенні зустрічного позову слід
відмовити з огляду на наступні мотиви.

Як встановлено судом, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на праві спільної
сумісної власності належить квартира
АДРЕСА_1, що у місті Львові, це
підтверджується свідоцтвом про право
власності на квартиру від 16 червня 1994
року № 21596. Ця квартира складається з
двох житлових кімнат, загальною
житловою площею 38,4 кв.м., що вбачається
із технічного паспорта на цю квартиру
від 27.04.1994 р. (а.с.7,8)

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано
23.11.2002 р., від шлюбу мають дітей - ОСОБА_4
та ОСОБА_5 (а.с.18-21).

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 570
від 22.04.2011р. проведеної Львівським
НДІСЕ на підставі ухвали суду від
25.01.2011р. визначено, що дійсна (ринкова)
вартість квартири АДРЕСА_1, що у місті
Львові становить 581 360,00 грн. (а.с.111-118).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Частина 2 ст. 372 ЦК України передбачає,
що у разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Як вбачається із матеріалів справи,
спірна квартира перебуває у спільній
сумісній власності сторін а відтак,
частка кожного з них становить по ј
частині спірної квартири.

Згідно із ст. 365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

З аналізу цієї норми закону вбачається,
що кожна із підстав для припинення
права на частку є самостійною
підставою для припинення права на
частку, а доведення всіх цих обставин
законом не передбачено.

Суд погоджується із доводами позивачів
по первісному позову про те, що частка
відповідача є незначною і не може бути
виділена в натурі, оскільки як
встановлено судом та не заперечується
сторонами по справі, квартира АДРЕСА_2 є
двохкімнатною, її загальна житлова
плаща складає 38,4 кв.м. ОСОБА_6 має право
власності на ј частину цієї квартири.

Як роз’яснив Пленум Верховного Суду
України у своїй Постанові № 7 від 04
жовтня 1991 р. «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок»(із наступними змінами), судам
належить мати на увазі, що, виділ частки
в натурі можливий, якщо кожній із
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку з самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
при наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири.

Житлова площа, яка припадає на частку
відповідача ОСОБА_6 становить 9,6 кв.м.,
що є меншим за мінімальну житлову площу
встановлену законом на рівні 13,65 кв.м.
(ст. 47 ЖК), а тому є незначною.

Також така частка не може бути виділена
ОСОБА_7 в натурі, оскільки для цього
необхідно виділити відокремлену
частину квартири з самостійним
виходом, чого неможливо здійснити із
врахуванням розміру частки ОСОБА_6 та
технічних можливостей переобладнання
квартири.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК
України неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

Спірна квартира є неподільною,
оскільки її поділ по ј частині
неможливий без втрати цільового
призначення.

Припинення шлюбних відносин між ОСОБА_3
та ОСОБА_6 ще у 2002р. та їх окреме
проживання протягом тривалого часу
свідчить про неможливість їх спільного
проживання, а відповідно і спільного
володіння майном. Ця обставина
додатково підтверджується зверненням
ОСОБА_3 до правоохоронних органів з
приводу неможливості користування
квартирою, про що в матеріалах справи є
належна відповідь Личаківського РВ ЛМУ
ГМВС України у Львівській області
(а.с.167).

Тому, суд приходить до висновку, що
володіння та користування квартирою №8
сторонами спільно є неможливим.

Суд також погоджується із доводами
позивачів по первісному позову про те,
що таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам відповідача
ОСОБА_6 та членам його сім‘ї з огляду на
наступне.

Матеріалами справи стверджується та не
заперечується сторонами, що ОСОБА_6 є
громадянином ОСОБА_8 Республіки
Німеччина та проживає там у м. Ганновер
вже протягом тривалого часу і по даний
час. Це зокрема вбачається із виданої
ним довіреності на ім‘я ОСОБА_2 від
30.01.2009р., яка посвідчена приватним
нотаріусом ЛМНО ОСОБА_9 (а.с.32)

Відтак, припинення права власності на
його частку, з врахуванням компенсації
її ринкової вартості не завдасть
істотної шкоди його інтересам, так як
він набув громадянства іншої держави
де і проживає на сьогоднішній день.

Також суд зазначає, що таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
членів сім‘ї ОСОБА_6, оскільки у своєму
зустрічному позові він вказує, що нової
сім‘ї після розлучення з ОСОБА_3 не
створив. А щодо його дітей від першого
шлюбу із ОСОБА_3, то задоволення
первісного позову навпаки забезпечує
їх можливість вільно та безперешкодно
розпоряджатись своєю власністю
–квартирою №8.

У відповідності до ч. 2 ст. 365 ЦК України
позивачі за первісним позовом внесли
на депозитний рахунок суду вартість
частки відповідача - 145 340 грн., про що в
матеріалах справи є відповідна
банківська квитанція (а.с.134).

Тому, позовні вимоги за первісним
позовом є обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення у повному
обсязі.

Щодо зустрічного позову, то суд не
знаходить підстав для його
задоволення, з огляду на наступне.

ОСОБА_6 просить припинити право на
частку ОСОБА_3 при цьому не просить
визнати за ним право власності на
частки ОСОБА_4 та ОСОБА_10 У результаті
задоволення зустрічного позову не буде
досягнуто можливості спільного
користування квартирою, так як з
обставин справи вбачається, що ОСОБА_6
та його діти ОСОБА_4, ОСОБА_5 перебувають
у неприязних стосунках, свідченням
цього є пред’явлення останніми позову
до ОСОБА_6 та його позову до них. Також, з
пояснень представників сторін
вбачається, що ОСОБА_6 з моменту
розлучення не проживає з дітьми, а такі
проживають із матір‘ю.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК
України суд не може прийняти рішення
про припинення права на частку, якщо
сторона попередньо не внесе на
депозитний рахунок суду вартість цієї
частки.

Позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_6
була відома ринкова вартість квартири
№8, оскільки його позов поданий одразу
після визначення ринкової вартості
квартири на підставі висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 570
від 22.04.2011р. Разом з тим, суду не надано
доказів внесення ним коштів на
депозитний рахунок суду.

За таких обставин суд вважає, що
зустрічний позов ОСОБА_6 не підлягає до
задоволення з огляду на відсутність
для цього визначених законом підстав.

З огляду на викладене, суд задовольняє
первісний позов в повному обсязі та
ухвалює рішення про припинення права
ОСОБА_6 на ј частину квартири АДРЕСА_3 ;
визнання права власності на припинену
частку за кожним із позивачів по 1/12
частині квартири ; стягнення з
позивачів на користь відповідача 145 340
грн. вартості ј частини квартири, які
внесені на депозитний рахунок суду.

Також підлягають стягненню з
відповідача на користь позивачів
сплачені та документально
підтверджені ними 120 грн. витрат на ІТЗ
та 51 грн. судового збору, а всього на
загальну суму 171 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11,60,61,169, 208-209, 212-215, 218
ЦПК України, ст. ст. 11,15,16, 183, 365, 368, 372 ЦК
України, суд, -

в и р
і ш и в:

Первісний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
задовольнити.

Припинити право ОСОБА_6 на ј частину
квартири АДРЕСА_3.

Визнати право власності на припинену
частку за : ОСОБА_3 на 1/12 частину
квартири АДРЕСА_3 ; ОСОБА_4 на 1/12 частину
квартири АДРЕСА_3 ; ОСОБА_5 на 1/12 частину
квартири АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_6 145 340 грн. (сто сорок
п’ять тисяч триста сорок гривень)
вартості ј частини квартири АДРЕСА_3,
які внесені на депозитний рахунок суду.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 171 грн. судових витрат.

Відмовити в зустрічному позові ОСОБА_6
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа
ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»про припинення права
на частку у майні, визнання права
власності, стягнення коштів.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294, 296 ЦПК України.

Суддя:

Леньо С.І