справа № 2-2558/11
РІШЕННЯ

Іменем України

29.11.2011 м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді - Івченко Т.П.,

При секретарі Патерило О.В.,

За участю:

Позивача ОСОБА_1,

Представника позивача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в заочному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про визнання права власності», суд

в с т а н о в и в:

У провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про визнання права власності», за яким позивач прохає: визнати за ним право власності на 40% мікроавтобуса «Мерседес-208Д» держ.номер 029-57 АА; стягнути з відповідачки на його користь вартість його долі у спільній частковій вартості на автомобіль у розмірі 18180 гривень 00 копійок; стягнути з відповідачки на його користь його долю у прибутку отриманого за експлуатацію мікроавтобуса «Мерседес-208Д», держ. Номер НОМЕР_1, за період з вересня 2003 року по серпень 2006 року у сумі 56622 гривні 14 копійок.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та суду пояснив, що між ним та відповідачкою ОСОБА_3 була укладена угода 18.08.2001 року, за якою вони за спільні кошти придбали мікроавтобуса «Мерседес-208Д» держ.номер 029-57 АА, де його доля склала 40% від вартості автомобіля, а відповідачки 60 %. Але зареєстрований автомобіль був за відповідачкою, яка його використовувала для надання послуг з перевезення пасажирів, як приватний підприємець. Йому вона сплачувала за їх домовленістю кошти прибуток від експлуатації придбаного мікроавтобуса, але з вересня 2003 року і по теперішній час, відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання умов за договором від 18.08.2001 року. Тому вважає, що його позов є обґрунтованим та прохає задовольнити його у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі та посилаючись на те, що сторони уклали у письмовій формі договір від 18.08.2001 року, в своїх запереченнях на позов відповідачка визнала той факт, що дійсно саме нею підписано зазначену угоду, то це є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявлялася і не зявилася, надав суду заперечення на позов ОСОБА_1 посилаючись на те, що зазначена угода від 18.08.2001 року дійсно нею підписана, але є недійсною. Крім того, посилалася на те, що між нею та позивачем не було жодних договірних стосунків, а тому в неї немає зобовязань перед позивачем. Прохає з підстав викладених у запереченнях у задоволенні позову відмовити.

Вимогами ч. 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З врахуванням того, що відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавала, причини неявки суду не повідомляла, сповіщена належним чином про час, місце та дату судового розгляду, з врахуванням позиції позивача та представника позивача, яка наполягали на заочному розгляду справи, суд вважає можливим проведення розгляду справи в заочному порядку.

Вислухав позивача, представника позивача, вивчив заперечення наданні відповідачем, матеріали справи, дослідив докази надані сторонами, суд приходить до наступного:

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом 18.08.2006 року, стосовно виконання зобовязань відповідачкою ОСОБА_3 за угодою від 18.08.2001 року, посилаючись на те, що припинено виконувати зобовязання відповідачем в односторонньому порядку у вересні 2003 року, а тому вважає що подано позов у трирічний строк з дня порушення його прав з боку відповідачки.

Відповідно до вимог ст.. 151 ЦК Української РСР (1963 року) в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.. 4 ЦК Української РСР (1963 року) , цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки.

Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають:

з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Ст. 153 ЦК Української РСР (1963 року) передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Ст. 154 ЦК Української РСР (1963 року) також визначено, що коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась.

Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

В передбачених законом випадках договір може бути укладений шляхом прийняття до виконання замовлення.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено що угода від 18.08.2001 року (а.с. 7), укладена між сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які уклали договір про спільне придбання мікроавтобуса «Мерседес-208Д» держ.номер 029-57 АА, де доля ОСОБА_3 становить 60 % від загальної вартості автомобіля, а доля ОСОБА_1 становить 40 % від загальної вартості автомобіля, що підтверджено як поясненнями позивача та його представника та викладено у запереченнях наданих відповідачем.

Відповідно до вимог ст..ст. 151, 153, 154 ЦК Української РСР (1963 року) , зазначена угода укладена між сторонами від 18.08.2001 року відповідає вимогам чинного законодавства, що діяло на час її укладання.

Також в судовому засіданні встановлено, що до звернення позивача ОСОБА_1 з зазначеним позовом, відповідачка ОСОБА_3 не оскаржувала угоду від 18.08.2001 року та не заперечує що саме нею вона і підписана, що також викладено у її запереченнях.

Щодо посилання відповідачки ОСОБА_3 на обставини які вимусили її підписати угоду від 18.08.2001 року, відповідачкою в судовому засіданні не підтверджено, і докази на їх підтвердження суду не надані.

Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого Дніпродзержинським міським РЕВ ДАІ від 09.10.2003 року (а.с. 113), власником мікроавтобуса «Мерседес-208Д» держ.номер 029-57 АА є ОСОБА_3

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка виконали угоду від 18.08.2001 року в частині спільного придбання мікроавтобуса «Мерседес-208Д» держ.номер 029-57 АА на спільних умовах та реєстрації спільно придбаного автомобіля на відповідачку, що підтверджує позовні вимоги позивача в частині позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідачки на користь позивача вартість його долі у спільній частковій вартості на автомобіль у розмірі 18180 гривень 00 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В іншій частині позовних вимог, ОСОБА_1 не надано жодного доказу на їх підтвердження, так як розрахунок вартості прибутку, як пояснив позивач зроблений ним з його вражень та пояснень водіїв, і ніякими документами не підтверджено. Також не підтверджено, що саме ОСОБА_1 за зазначеною угодою набув право власності, так як його право власності не підтверджено ні відповідачкою, ні договором купівлі-продажу, не свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, тому в цій частині позовних вимог за відсутності доказів на їх підтвердження, також відсутнє їх обґрунтування.

Таким чином, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається з обґрунтуванням їх доказів, які також повинна надати сторона, і зазначена частина позовних вимог з боку ОСОБА_1 не підтверджена доказами, то в цій частині позовних вимог позов не підлягає задоволенню.

На підставі вище зазначеного та керуючись вимогами ст.. 4, 151, 153, 154 ЦК Української РСР (1963 року), ст. 10, 11, ч. 1 ст. 60, 79, ч. 4 ст. 174, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про визнання права власності» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1; на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає за адресою АДРЕСА_2:

-18180 (вісімнадцять тисяч сто вісімдесят) гривень 00 копійок в оплату вартості 40 (сорока) відсотків сплаченої вартості мікроавтобуса «Мерседес-208Д» держ.номер 029-57 АА, за угодою від 18.08.2001 року.

-181 (сто вісімдесят одну) гривню 80 копійок в оплату судового збору.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі незгоди з заочним рішенням суду, воно може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Івченко Т. П.