Справа №2-1029/11
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2011 року. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сивоконь Т.І.

при секретарі Комерзан Л.І.

за участю адвоката

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари справу за позовом

ОСОБА_1 до Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у с.Борисівка Татарбунарського району Одеської області померла мати позивачки ОСОБА_2, після смерті якої на території Борисівської сільської ради залишилася земельна ділянка розмірами 5,93 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 10.01.2001 року, яку вона має право успадкувати в порядку першої черги. Крім позивачки інших спадкоємців ні по закону, ні по заповіту немає.

Звернувшись до Державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачка отримала відмову у зв'язку із пропуском строку, встановленого законом на прийняття спадщини, але вона виконала всі умови передбачені ст.549 ЦК України в ред.1963 року, оскільки після смерті матері розпорядилася деяким рухомим майном, що належало їй, придивлялася та по цей день придивляється за її будинком, обробляє присадибну ділянку та користується врожаєм з неї.

Тому позивачка звернулася до суду та просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на вищезазначену земельну ділянку.

У судове засідання позивачка надала заяву про можливість розгляду справи у її відсутності, повністю підтримала позовні вимоги.

Представник Борисівської сільської ради в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просив заслухати справу у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 (а.с.7), ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.5) вбачається, що ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3, яка згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с.6) змінила прізвище на ОСОБА_2.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 (а.с.8), ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,93 га, що розташована на території Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Із витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнту (3,2) вбачається, що вартість спадкової земельної ділянки, що належала ОСОБА_2 складає 51218,17 грн.(а.с.9).

Державним нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину по закону у зв'язку з тим, що вона пропустила шестимісячний строк на прийняття спадку (а.с.10).

Оскільки на момент відкриття спадку діяв Цивільний Кодекс в редакції 1963 року, то згідно п.1 ч.1 ст.549 даного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадок, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 529 (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_2, а отже спадкоємцем першої черги майна, що залишилося після смерті її матері, інших спадкоємців немає. Крім того, судом з достовірністю встановлено, що ОСОБА_2 належить Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданий на ім'я ОСОБА_2.

У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що земельна ділянка площею 5,93 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, що розташована на території Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області належала при житті ОСОБА_2, а позивачка є єдиним спадкоємцем.

За таких обставин, суд вважає, що за ОСОБА_1 повинно бути визнано право власності на земельну ділянку площею 5,93 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, що розташована на території Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, що залишилася після смерті ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст.58-60, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.529,549 ЦК України (в ред. 1963 року) суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 5,93 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, що розташована на території Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що залишилася після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Суддя Сивоконь