Справа №2-1935/2011р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2011р. Ленінський районний суд м. Миколаєва, у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

при секретарі Ляшик С.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Миколаєва, справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» про встановлення нікчемності правочину,

В С Т А Н О В И В :

02.12.2010року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Кредитпромбанк» про визнання нікчемним кредитного договору №03/1/070/07-Z від 20.03.2007року та стягнення моральної шкоди.

У ході розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача 35000грн. моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала на порушення Закону України «Про захист прав споживача». Звертаючись до суду з вимогами про визнання вищевказаних кредитних договорів нікчемними, позивач посилалась на те, що Банком при укладанні договорів було порушено вимоги: статті 11 цього ж Закону щодо ненадання інформації Банком при укладання договору; ст.19 Закону щодо введення споживача в оману при укладені договору; невідповідність договорів вимогам ст.6 ЦК України, ст.15 Закону України Про захист прав споживача та укладання їх без врахування вимог ст.ст.203,215,216, 236, 258, 593, 559 ЦК України та інших нормативних актів.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги викладені у позову, наполягав на їх задоволенні.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позов.

Представник відповідача заперечував проти позову, вважає дії банку правомірними, договір таким що відповідає чинному законодавству, подав письмові заперечення, згідно яких надав пояснення по суті позову.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд переходить до наступного.

20.03.2007року між Відкритим акціонерним товариством «Кредипромбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №03/1/070/07-Z на суму 25000 доларів США.

На підставі зазначеного кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит в сумі 25000 дол. США на споживчі цілі, а позичальник зобовязався повернути кредит, а також сплатити відсотки в розмірі 15 % річних. Кінцевий термін погашення кредиту 19.03.2012 р.

Також 20.03.2007 року з метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого у разі невиконання Боржником умов кредитного договору, Банк має право звернути стягнення на заставлене майно.

Позивач взяті на себе обовязки по кредитному договору не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті кредиту.

Згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2010року, залишеного у силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2011року, з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору №03/1/070/07-Z від 20.03.2007року у сумі 145898грн.24коп. (а.с.70-74).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Згідно до вимог ст.11 Закону України „Про захист прав споживача договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених з договором, а споживач зобовязується повернути їх з врахуванням відсотків. Тобто, у наведеному Законі чітко прописна процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний та варіанти його повернення.

Із змісту вищезазначених договорів, де викладені умови, вбачається, що в ньому зазначена вся інформація, визначена ст.11 Закону України «Про захист прав споживача».

Уклавши спірний договір, ОСОБА_4 своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами цих Договорів, підтвердила свої права та обовязки за цими договорами і погодилася з ними, підтвердила свою здатність виконувати умови цих договорів, та що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі і вважає їх справедливими по відношенні до неї, намагалася його виконувати та не вважала договір нікчемним.

На підставі статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки відповідачем було надано передбачену Законом України «Про захист прав споживачів» інформацію, доказів зворотного позивачем не було надано, за такого суд вважає, що відповідачка не була введена в оману щодо істотних умов договору.

Також позивач посилається на «Правила надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затверджені Постанвоою НБУ №168 від 10.05.2007року, які набрали законної сили 05.06.2007року.

Однак це посилання є хибним, оскільки спірний договір укладений 20.03.2007року, тобто раніше затвердження вказаних Правил, які були прийняті пізніше на не мають зворотної дії у часі.

При укладенні спірного кредитного договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов, про які позичальник отримав достовірну та повну інформацію. Договори були укладені в письмовій формі. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Інші доводи відповідачів про нечесну підприємницьку діяльність банку та введення банком позичальника в оману жодними належними та допустимим доказами не підтверджені, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

За такого позов ОСОБА_4 є необґрунтованим, та не підлягає задоволенню у звязку з його безпідставністю.

Також при подачі позову позивач користуючись Законом України «Про захист справ споживача» не сплатила судовий збір у розмірі 1% від суми позову, яким є сума кредитного договору та сплатила витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30грн. 00коп..

Однак застосування Закону України «Про захист прав споживачів» в даному випадку не обґрунтоване, оскільки після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів, що виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Згідно ст. 88 ЦПК України з позивача на користь держави підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подачу позову в сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ процесу у розмірі 90 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 30, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» про встановлення нікчемності правочину, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути с ОСОБА_4 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу у розмірі 120грн., всього 1820грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання в 10-дневний строк з дня проголошення рішення чи отримання його копії, апеляційної скарги.

Суддя :