АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 57 (ІV) Валуєва В.Г.
Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області - Бершадської Людмили Станіславівни,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничозбагачувальний комбінат» - Копайгори Ігоря Васильовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничозбагачувальний комбінат», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання незаконним висновку комісії з питань охорони праці Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» від 27.02.2006 року, стягнення недоплаченої одноразової допомоги та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду) про стягнення одноразової допомоги та моральної шкоди, посилаючись на те, що 13.12.2004 року при виконанні ним трудових обов'язків вибухівника на шахті імені Орджонікідзе ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» його було травмовано. Нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, про що складено акти форми Н-1 та Н-5 від 11.02.2005 року.

28 лютого 2006 року у зв'язку з нещасним випадком на виробництві відповідачем Відділенням Фонду йому було виплачено одноразову допомогу в сумі 8200 грн.

Вважаючи, що розмір вказаної допомоги зменшено вдвічі відповідачем незаконно, оскільки в п.6 акту форми Н-5 від 11.02.2005 року вказано, що комісія з розслідування нещасного випадку на підприємстві вирішила його не притягати до дисциплінарної відповідальності і одноразову допомогу не зменшувати.

Крім того, у зв'язку з отриманням ним виробничої травми, вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди з дня вставлення йому первинно стійкої втрати профпрацездатності висновком МСЕК від 28.09.2005 року.

Уточнивши позовні вимог, просив суд стягнути з відповідача Відділення Фонду на свою користь недоотриманий ним розмір одноразової допомоги в сумі 26000 грн., що відповідає половині розміру одноразової допомоги станом на теперішній час, моральну шкоду в сумі 200000 грн., а також витрати на експертизу в сумі 2538 грн.

24 червня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до Відділення Фонду, ВАТ «Центральний гірничозбагачувальний комбінат» (правонаступником якого є ПАТ «ЦГЗК»), ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, про визнання незаконним та скасування висновку комісії з питань охорони праці ВАТ «ЦГЗК» від 27.02.2006 року, яким вирішено не брати до уваги рішення комісії з розслідування нещасного випадку, який мав місце 13.12.2004 року й встановлено, що ступінь його вини у нещасному випадку складає 50%, посилаючись на те, в оскаржуваному рішенні комісії не вказано, якими нормами права керувалася вона вирішуючи питання, мав місце неповний склад комісії.

Обидва позови об'єднані судом в одне провадження.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 вересня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано висновок комісії з охорони праці ВАТ «ЦГЗК» від 27.02.2006 року, яким вирішено не брати до уваги рішення комісії з розслідування нещасного випадку та встановлено ступінь вини ОСОБА_2 у розмірі 50 % незаконним та скасовано його.

Стягнуто з Відділення Фонду на користь ОСОБА_2 недоплачену йому одноразову допомогу в сумі 8200 грн., витрати, пов'язані з призначенням експертизи в розмірі 2538 грн. та у відшкодування заподіяної моральної шкоди - 20000 грн.; на користь держави стягнуто витрати зі сплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 15 грн.

Витрати зі сплати судового збору віднесено за рахунок держави.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач Відділення Фонду ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що комісія з розслідування нещасного випадку не правомочна вирішувати питання щодо наявності підстав для зменшення одноразової допомоги, таке право, відповідно до Типового положення про комісію з питань охорони праці підприємства, затвердженого наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 30.08.1993р. №72 (далі - Типове положення) покладено на комісію з питань охорони праці. На комісію з розслідування нещасного випадку, у відповідності до п.13 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1112 від 25.08.2004р., покладається обов'язок установити осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, розробити заходи щодо запобігання подібним нещасним випадкам. Оскільки комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ушкодження здоров'я настало не тільки з вини роботодавця, а у зв'язку з порушенням потерпілим нормативних актів про охорону праці, то комісія з охорони праці обґрунтовано визначила відсоток вини потерпілого й зменшила розмір одноразової допомоги, виплату якої здійснив відповідач.

Не погоджується відповідач й з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди та визначеним ним її розміром, посилаючись на те, що судом не прийнято до уваги, що дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...» в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку з 01.01.2008 року припинено, а тому Відділення Фонду є неналежним відповідачем; в матеріалах справи відсутні докази заподіяння позивачу моральної шкоди, розмір моральної шкоди не обґрунтовано й завищено, факт спричинення моральної шкоди позивачу не встановлено; позивачем пропущено строк позовної давності, який по вказаним категоріям справ становить три місяці.

Не погоджується відповідач із стягненням з нього на користь позивача витрат по експертизі, вважаючи що останню призначено судом неправомірно.

В апеляційній скарзі відповідач ВАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування висновку комісії з питань охорони праці ПАТ «ЦГЗК» від 27.02.2006 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, судом не враховано, що позивач звернувся до суду про оскарження висновку комісії з питань охорони праці ПАТ «ЦГЗК» з порушенням трирічного строку, передбаченого ст. 257 ЦК України й питання про його поновлення не ставив. Відповідач не погоджується з рішенням суду про визнання незаконним висновку комісії з охорони праці ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» від 27.02.2006 року з тих самих підстав, що вказані в апеляційні скарзі Відділення Фонду. Крім того вказує на те, що суд не мав законних підстав самостійно встановлювати нові обставини нещасного випадку, а саме: відсутність вини позивача в ньому з огляду на те, що потерпілий не виявляв незгоди зі змістом акту про нещасний випадок в порядку п.п.37, 38 Порядку ч.3, 4 ст. 22 Закону України «Про охорону праці».

Порушення норм процесуального права вбачає у неповідомленні його про розгляд справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відділення Фонду підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.12.2004 року о 16 годині 50 хвилин при виконанні ОСОБА_2 трудових обов'язків вибухівника на шахті імені Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК» стався нещасний випадок.

На підставі особистої заяви потерпілого від 14.01.2005 року, наказом по підприємству №185 від 02.02.2005 року була призначена комісія з розслідування нещасного випадку, яка визнала та встановила, що причиною нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 є невиконання останнім вимог Інструкції з охорони праці, а саме: порушення п. 3.5 Інструкції з охорони праці «Для вибухівника».

За результатами роботи комісії 11.02.2005 року складено акт розслідування нещасного випадку форми Н-5 та акт № 3 про нещасний, пов'язаний з виробництвом форми Н-1, згідно яких встановлено винним в нещасному випадку ОСОБА_2

Висновком МСЕК 28.09.2005 року при первинному огляді позивача йому встановлено 30% втрати профпрацездатності та третю групу інвалідності. При повторному огляді висновком МСЕК від 09.01.2007 року втрату профпрацездатності в загальному розмірі 35%, з них: 5% - по виробничій травмі 28.10.2000 року та 30% - по виробничій травмі від 13.12.2004 року.

ОСОБА_2 звернувся до Відділення Фонду про здійснення йому страхової виплати, у зв'язку з чим відповідачем 14.02.2006 року надіслано на адресу генерального директора ВАТ «ЦГЗК» листа з проханням виправлення недоліків в акті формі Н-5 від 11.02.2005 року у відповідності до положень ст. 16 Закону України «Про охорону праці».

27.02.2006 року комісією з питань охорони праці ВАТ «ЦГЗК» прийнято рішення, яке оформлено протоколом, не приймати до уваги рішення комісії з розслідування нещасного випадку, який стався 13.12.2004 року з ОСОБА_2 та встановити ступінь його вини в нещасному випадку, що стався ним 13.12.2004 року, в розмірі 50%.

Постановою Відділення Фонду від 28.02.2006 року призначено ОСОБА_2 одноразову допомогу в разі встановлення іншого вищого ступеня втрати стійкої профпрацездатності з урахуванням іншої професійної хвороби або іншого каліцтва в сумі 8200 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що 13.12.2004 року позивач не порушив п. 3.5 Інструкції з охорони праці «Для вибухівника», оскільки його падіння з висоти сталося через несправність драбини, а тому визначення його вини у нещасному випадку у розмірі 50% комісією з охорони праці є незаконним, у зв'язку з чим відповідач Відділення Фонду зобов'язане доплатити йому другу половину несплаченої на його користь одноразової допомоги в сумі 8200 грн. та відшкодувати спричинену у зв'язку з травмуванням моральну шкоду й відшкодувати витрати на експертизу.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосування до цих правовідносин тощо.

Ухвалене по справі рішення не відповідає цим вимогам в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Відділення Фонду про стягнення одноразової допомоги та його позовних вимог до ПАТ «ЦГЗК», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання незаконним та скасування висновку комісії з питань охорони праці ПАТ «ЦГЗК» від 27.02.2006 року.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на виробництві регламентується Порядком розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1112 від 25.08.2004р. (далі - Порядок).

Розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на виробництві здійснюється комісією з розслідування (комісією зі спеціального розслідування), яка утворюється наказом роботодавця.

Пунктом 13 Порядку наведено перелік обов'язків такої комісії, до яких належить зокрема установлення осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці; складення акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5, а також акту про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом за формою Н-1, якщо цей нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, або акту про нещасний випадок, не пов'язаний з виробництвом форми НПВ, якщо цей нещасний випадок визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом та передачу їх на затвердження роботодавцю.

Як вбачається з матеріалів справи, розслідуванням нещасного випадку, що стався з позивачем 13.12.2004 року на підприємстві здійснювалося комісією, призначеною наказом по ВАТ «ЦГЗК» від 02.02.2005 року за № 185 (а.с. 6-9, 82 т.2 т.1).

Вказаний нещасний випадок визнано пов'язаним з виробництвом та складено акти за формами Н-5 та Н-1 від 11.02.2005 року, які затверджено генеральним директором ВАТ «ЦГЗК» (а.с. 6-9, 30-33 т.1).

Згідно п.4, п.6 акту форми Н-5 від 11.02.2005 року встановлено, що причиною нещасного випадку стало невиконання вимог інструкції з охорони праці, а саме: порушено п.3.5 Інструкції з охорони праці «Для вибухівника». Висновком комісії встановлено, що порушення Інструкції допустив ОСОБА_2, при цьому комісія вирішила не притягати його до дисциплінарної відповідальності і одноразову допомогу не зменшувати. Вина ОСОБА_2 в порушенні вимог інструкції з охорони праці встановлена й п. 10 акту форми Н-1 від 11.02.2005 року.

Отже, з викладеного вбачається, що винність позивача ОСОБА_2 у нещасному випадку, що стався з ним 13.12.2004 року на виробництві, встановлена комісією з розслідування, що зафіксовано в складених нею актах форми Н-5 та Н-1 від 11.02.2005 року.

Зміст вказаних актів та висновки розслідування про обставини та причини нещасного випадку позивач ОСОБА_2 в порядку, передбаченому ч.3,4 ст. 22 Закону України Про охорону праці» та п.38 Порядку не оскаржував, фактично погодившись з ними, що не заперечувалося позивачем під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій.

Однак, не врахувавши вищенаведених обставин та норм матеріального права, суд першої інстанції встановив відсутність вини потерпілого у нещасному випадку, що з ним стався, тим самим фактично змінивши зміст складених комісією з розслідування актів та безпідставно перейнявши на себе обов'язки останньої.

Не враховано судом першої інстанції й того, що при вирішенні питання про розмір одноразової допомоги, коли нещасний випадок стався внаслідок невиконання потерпілим вимог нормативних актів про охорону праці і факт наявності його вини встановлено комісією по розслідуванню нещасних випадків, встановлення ступеню вини потерпілого є правом тільки комісії з питань охорони праці підприємства, що передбачено п. 8 Типового положення про комісію з питань охорони праці підприємства, затвердженого наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 30.08.1993р. №72, діючого на момент виникнення спірних правовідносин.

Отже, встановивши, що в акті розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 11.02.2005 року мала місце помилка в частині рішення комісії з розслідування нещасного випадку про не зменшення одноразової допомоги, комісія з охорони праці дійшла вірного висновку про неприйняття до уваги вказаного рішення й встановила ступінь вини ОСОБА_2 в нещасному випадку, що стався з ним 13.12.2004 року - 50%. Вказане рішення комісії оформлене протоколом від 27.02.2006 року (а.с. 35-36 т.1).

Відповідно до п. 14 Тимчасового положення, а також ч.3 ст. 16 Закону України «Про охорону праці» рішення комісії з питань охорони праці підприємства мають рекомендаційний характер. Діючим законодавством не передбачено порядку оскарження такого рішення.

Вказаних обставин суд першої інстанції не врахував, як і не врахував виключного права комісії з питань охорони праці підприємства встановлювати ступінь вини потерпілого при вирішенні питання про розмір одноразової допомоги, дійшовши безпідставного висновку, що визначення вини ОСОБА_2 в розмірі 50% є неправильним.

Оскільки комісією з питань охорони праці у відповідності до положень чинного законодавства визначено відсоток вини позивача у нещасному випадку, що з ним стався на виробництві 13.12.2004 року, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з Відділення Фонду на користь позивача недоплаченої, на думку останнього, суми одноразової допомоги.

Так, абз. 3 ч.2 ст. 34 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ушкодження здоров'я настало не тільки з вини роботодавця, а й внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової допомоги зменшується на підставі висновку цієї комісії, але не більш як на 50%.

Отже, беручи до уваги протокол комісії з охорони праці підприємства від 27.02.2006 року, яким встановлено 50% вини ОСОБА_2 у нещасному випадку, що з ним стався 13.12.2004 року, Відділення Фонду правильно визначило, що одноразова допомога, яка повинна бути виплачена позивачу, підлягає зменшенню на 50%, що складає 8200 грн. (а.с. 20 т.1).

У зв'язку з наведеним висновок районного суду, що відповідач Відділення Фонду повинен сплатити на користь позивача одноразову допомогу в повному обсязі, тобто в розмірі 16400 грн., тоді як ним сплачено тільки її половину, а тому стягненню з відповідача на користь позивача недоплаченої йому іншої половини одноразової допомоги в сумі 8200 грн., не відповідає нормам матеріального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відшкодування позивачу моральної шкоди у зв'язку з отриманою ним виробничою травмою та покладення обов'язку з її відшкодування на Відділення Фонду у відповідності до положень ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з отриманою ним виробничою травмою встановлений в судовому засіданні. Позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя, тому доводи відповідача Відділення Фонду в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачеві у зв'язку з відсутністю висновку ЛКК щодо наявності у нього моральних страждань й необхідності в такому випадку обов'язкового проведення МСЕК для встановлення факту спричинення йому моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки висновком судово-психологічної експертизи від 19.02.2008 року встановлено, що нещасний випадок, що стався з ОСОБА_2 13.12.2004 року, мав для нього психотравмуючий характер (а.с. 95-101 т.1).

Враховуючи вищенаведене, доводи Відділення Фонду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог безпідставні, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача в вересні 2005 року, тобто до набрання чинності, як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законами України «Про державний бюджет України на 2007 та 2008 роки», якими було зупинено дію чинності норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам, заподіяної внаслідок втрати профпрацездатності на 2006, 2007 роки, а на 2008 рік - дію цих норм припинено.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахувань роз'яснень, наведених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами. У зв'язку з вищевикладеним, доводи відповідача Відділення Фонду щодо необґрунтованості розміру моральної шкоди, визначеної судом, безпідставні.

Також необґрунтованими вважає колегія суддів й доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Не погоджується колегія суддів з доводами апеляційної скарги відповідача Відділення Фонду про безпідставне стягнення витрат на проведення експертизи, оскільки, ухвалюючи рішення, суд здійснив розподіл судових витрат у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає що апеляційна скарга Відділення Фонду - підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ПАТ «ЦГЗК» - задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 до Відділення Фонду про стягнення одноразової допомоги та позову до ПАТ «ЦГЗК», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання незаконним та скасування висновку комісії з питань охорони праці Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» від 27.02.2006 року - скасуванню на підставі п. 2, п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 до Відділення Фонду про стягнення моральної шкоди, розподілу судових витрат підлягає залишенню без змін як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 2, п. 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничозбагачувальний комбінат» - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 вересня 2011 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення одноразової допомоги та позову до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничозбагачувальний комбінат», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання незаконним та скасування висновку комісії з питань охорони праці Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» від 27.02.2006 року - скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення недоплаченої одноразової допомоги в сумі 8200 грн. та позову до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничозбагачувальний комбінат», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання незаконним та скасування висновку комісії з питань охорони праці Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» від 27.02.2006 року - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: