АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 46 (ІV) Попов В.В.
Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на те, що в період шлюбу 05 вересня 2007 році ними було придбано квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за відповідачем.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає поділити вказану квартиру, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд визнати спірну квартиру об'єктом спільної сумісної власності, поділити її, визнавши за нею право власності на ? частину квартири, залишивши у власності відповідача іншу ? частину цієї квартири.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2011 року задоволено позов ОСОБА_3

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Поділено майно, що є об'єктом спільної сумісної власності у вигляді квартири АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_3 право власності на ? частку цієї квартири та залишивши у власності ОСОБА_3 іншу ? частку цієї квартири.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 682 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом ст. 57 СК України та неврахування роз'яснень, наданих в п.23, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, оскільки судом не враховано, що джерелом придбання спірної квартири є грошові кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2, що належала йому особисто. Вважає, що суд не оцінив надані ним докази й помилково відніс спірну квартиру до складу спільного майна подружжя.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 28 жовтня 1995 року по 14 вересня 2010 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

05 вересня 2007 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_1 з оформленням права власності на своє ім'я.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу між ними в рівних частках.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Спір між сторонами виник з приводу визнання квартири, придбаної під час шлюбу спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосування до цих правовідносин тощо.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Пунктом 3 ч.1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналогічне роз'яснення надане й в п. 24 наведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до якого не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 була придбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2007 року за 12141 грн. (а.с. 7).

Кошти ж які витрачено на її купівлю, належать особисто ОСОБА_2, а не подружжю й виручені вони ним від продажу належної йому особисто трикімнатної квартири АДРЕСА_2 що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.08.2007 року (а.с. 40).

При цьому, продаж належної йому на праві приватної власності квартири здійснено ОСОБА_2 за 26983 грн., а придбано нову, як вже зазначалося вище, за 12141 грн., майже відразу в межах розміру коштів, виручених від реалізації майна.

Позивачкою ОСОБА_3, в порушення ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, не надано доказів в спростування належності вищевказаних грошових коштів відповідачу, як і доказів в спростування придбання спірної квартири саме за такі кошти.

Однак, розглядаючи справу й вирішуючи спір, суд першої інстанції не повністю визначився з характером спірних правовідносин й не звернув уваги на той факт, що спірна квартира придбана за особисті кошти відповідача, а тому не належить до спільної сумісної власності подружжя, й відповідно до майна, яке підлягає поділу між ним.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав, передбачених п.2, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення по справі та порушенням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з позивачки на користь відповідача підлягає 400,80 грн. судових витрат, сплачених ним за подачу апеляційної скарги, які складаються із судового збору в сумі 280,80 грн., а також витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.2, 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2011 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 400,80 грн. судових витрат, сплачених ним за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: