справа №2-5292/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2011 року          Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді –Браги А.В.,

при секретарі –Лампіки О.В.,

за участю: позивача – ОСОБА_1,

представника відповідача –ОСОБА_2,

представника третьої особи –ОСОБА_3,

представника відповідача за
зустрічним позовом –ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Департаменту
житлово-комунального господарства та
капітального будівництва
Дніпропетровської міської ради,
квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська Південного регіону
Збройних сил України, третя особа
–комунальне житлово-експлуатаційне
підприємство №47, комунальне житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
Жовтневого району, про визнання права
користування житловою площею та за
зустрічним позовом комунального
житлового ремонтно-експлуатаційного
виробничого підприємства Жовтневого
району до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа
–комунальне житлово-експлуатаційне
підприємство №47, виконком Жовтневої
районної в м. Дніпропетровську ради,
квартирно-експлуатаційний відділ м.
Дніпропетровська Південного регіону
Збройних сил України, про виселення з
самовільно зайнятого житлового

приміщення без надання іншого
приміщення –

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2010 року до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
звернулась позивач із вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого, з
урахуванням неодноразового уточнення
позовних вимог (а.с.4-5, 42-43, 64, 66-68),
послалась на те, що вона в 2002 році
фактично створила сім’ю з ОСОБА_5 та
почала спільно з ним, а з 2003 по 2007 роки
також зі своїм сином ОСОБА_4, вести
спільне господарство та спільно
проживати в спірній квартирі, яку
ОСОБА_5 отримав в 1999 році у найм,
перебуваючи на військовій службі. В
квітні 2009 року позивач одружилась з
ОСОБА_5 В липні 2010 року останній помер, а
позивач до цього часу не
зареєструвалась у спірній квартирі у
встановленому законом порядку.
Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просила суд визнати з нею право
користування житловою площею спірної
квартири.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала, наполягала на їх
задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача КЕВ м.
Дніпропетровська Південного регіону
Збройних сил України проти задоволення
позовних вимог заперечував,
посилаючись на відсутність для цього
належних підстав.

Представник третьої особи КЖЕП №47
проти задоволення позову заперечував,
надав суду письмові заперечення проти
позову (а.с.44-46), пославшись на те, що
спірна квартира є комунальною
власністю, місце проживання позивача у
вказаній квартирі не зареєстровано,
ордеру в позивача на проживання в
спірній квартирі немає, а отже позивач
не має права на проживання в такій
квартирі, оскільки не є її наймачем.

Інші учасники розгляду справи за
первісним позовом в судове засідання
не з’явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Від представника третьої особи за
первісним позовом –КЖРЕП Жовтневого
району до суду надійшла заява (а.с.91) про
розгляд справи за відсутності даного
представника та про відмову в
задоволенні первісної позовної заяви.

18 лютого 2011 року КЖРЕП Жовтневого
району звернувся до суду із
вищезазначеною зустрічною позовною
заявою, в обґрунтування якої, з
урахуванням уточнення (а.с.71-74),
послався на те, що спірна квартира
перебуває на балансі позивача за
зустрічним позовом та є комунальною
власністю. На підставі ордеру від 14
жовтня 1994 року ОСОБА_5 отримав у
користування вказану квартиру, в якій з
ним без належної реєстрації місця
проживання мешкали відповідачі за
зустрічним позовом. 07 липня 2010 року
ОСОБА_5 помер, однак вказані
відповідачі продовжують проживати у
спірній квартирі без належних підстав,
звільняти житлове приміщення в
добровільному порядку не бажають.
Посилаючись на зазначені обставини,
вказуючи, що відповідачі за зустрічним
позовом ні в порядку спадкування, ні
іншим чином не набули право
користування спірною квартирою,
позивач за зустрічним позовом просив
суд виселити відповідачів за
зустрічним позовом зі спірної квартири
без надання іншого жилового
приміщення. Судові витрати позивач за
зустрічним позовом просив покласти на
вказаних відповідачів.

Представник позивача за зустрічним
позовом в судове засідання не
з’явився, надав суду письмову заяву
(а.с.91) про розгляду зустрічної позовної
заяви з його відсутності, а також
зазначив, що зустрічні позовні вимоги
підтримує, просить їх задовольнити в
повному обсязі.

Відповідачі за зустрічним позовом
проти задоволення позову заперечували,
посилаючись на його необґрунтованість.
При цьому, відповідач ОСОБА_1 визнала в
судовому засіданні відсутність в неї
ордеру на спірне житлове приміщення.

Представники третіх осіб КЕВ м.
Дніпропетровська Південного регіону
Збройних сил України та КЖЕП №47
зустрічні позовні вимоги підтримали,
просили їх задовольнити.

Інші учасники розгляду справи за
зустрічним позовом в судове засідання
не з’явились, про дату час, та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у розгляді справи, дослідивши
матеріали цивільної справи, суд
приходить до наступного висновку на
підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що
спірна квартира АДРЕСА_1 є комунальною
власністю, що визнано сторонами у
судовому засіданні, а житловий будинок
№4 по пров. Штабному в м.
Дніпропетровську зареєстровано за
Дніпропетровською міською радою (а.с.65)
на підставі рішення такої ради від 21
липня 1994 року.

Судом з пояснень учасників розгляду
справи, матеріалів справи (а.с.80-85)
встановлено, що спірна квартира
перебуває на балансі КЖРЕП Жовтневого
району.

14 жовтня 1994 року на ім’я ОСОБА_5
виконкомом Жовтневої райради народних
депутатів м. Дніпропетровська на
підставі рішення Жовтневого РВК від 23
липня 1997 року було видано ордер на
право заняття ОСОБА_5 спірної квартири
(а.с.75), в зв’язку із чим на ім’я ОСОБА_5
було оформлено і особовий рахунок на
сплату комунальних платежів (а.с.77).
Договір користування жилим
приміщенням з ОСОБА_5 не укладався.

11 квітня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1
укладено шлюб (а.с.9), а 07 липня 2010 року
ОСОБА_5 помер (а.с.10).

Згідно довідки №120 від 30 листопада 2010
року (а.с.76), копії паспорту ОСОБА_5 (а.с.7),
копії паспорту ОСОБА_1 (а.с.6, 35) за
адресою спірної квартири було
зареєстровано у встановленому законом
порядку місце проживання лише ОСОБА_5
Місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за
адресою спірного нерухомого майна
ніколи не реєструвалось, що визнано
останніми в судовому засіданні та в
тексті поданої ОСОБА_1 первісної
позовної заяви.

Окрім того, судом з пояснень учасників
розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1
ордер на вселення в спірну квартиру не
отримувала, договір щодо користування
(найму) спірною квартирою на підставі
ордеру з ОСОБА_1 не укладався. З приводу
укладення такого договору позивач до
відповідного наймодавця спірної
квартири не зверталась.

В той же час, з пояснень свідка ОСОБА_6
судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4
разом з ОСОБА_5 фактично мешкали за
адресою спірного нерухомого майна з 2003
року по час смерті останнього та
продовжують мешкати та тією ж адресою
по теперішній час.

Судом встановлено, що КЖЕП №47 своїми
листами від 09 грудня 2010 року (а.с.78, 79)
вимагало від ОСОБА_1 та ОСОБА_4
звільнити спірну квартиру в зв’язку зі
смертю єдиного наймача цієї квартири
–ОСОБА_5

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами
Цивільного кодексу України, Житловим
кодексом України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст.317, 319, 321 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження його
майном, які власник здійснює на власний
розсуд. Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Нормою ст.327 ЦК України визначено, що у
комунальній власності є майно, яке
належить територіальній громаді.
Управління майном, що є у комунальній
власності, здійснюють безпосередньо
територіальна громада та утворені нею
органи місцевого самоврядування.

Положеннями ст.60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в
Україні»встановлено, що
територіальним громадам міст, районів
у містах належить право комунальної
власності на житловий фонд, нежитлові
приміщення, визначені відповідно до
закону як об'єкти права комунальної
власності. Органи місцевого
самоврядування від імені та в
інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, вирішувати питання
їхнього відчуження, визначати в угодах
та договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування.

Відповідно до ст.61 ЖК України
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення. Договір найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду
укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем –житлово-експлуатаційною
організацією (а в разі її відсутності
–відповідним підприємством,
установою, організацією) і наймачем
–громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Згідно ст.58 ЖК України на підставі
рішення про надання жилого приміщення
в будинку державного або громадського
житлового фонду виконавчий комітет
районної, міської, районної в місті,
селищної, сільської Ради народних
депутатів видає громадянинові ордер,
який є єдиною підставою для вселення в
надане жиле приміщення.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно ст.311 ЦК України, ст.9 ЖК України
фізична особа не може бути виселена або
іншим чином примусово позбавлена
житла, крім випадків, встановлених
законом.

За змістом ст.ст.109, 116 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Осіб, які самоправно зайняли
жиле приміщення, виселяють без надання
їм іншого жилого приміщення.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті викладених вище норм
законодавства, приймаючи до уваги, що
позивач за первісним позовом ордер на
спірну квартиру на своє ім’я не
отримувала, договір найму спірної
квартири на своє ім’я не укладала, з
приводу укладення такого договору до
житлово-експлуатаційної організації
чи іншого належного наймодавця не
зверталась, місце проживання
первісного позивача не зареєстровано
за адресою спірної квартири, а чоловік
такого позивача – ОСОБА_5, на ім’я
якого було видано ордер на спірну
квартиру, –помер, в суду відсутні
підстави вважати, що позивач за
первісним позовом набула право
користування спірною квартирою і
правомірно займає спірну житлову
площу.

Немає підстав і для визнання за
позивачем права користування спірною
квартирою, як складової права
власності на нерухоме майно, оскільки
спірна квартира є об’єктом
комунальної власності, а отже право
користування, як складова права
власності, за змістом ст.1218 ЦК України,
не увійшла до спадщини померлого
ОСОБА_5, як чоловіка первісного
позивача.

Підсумовуючи вищевикладене,
беззаперечним є висновок про
необґрунтованість позовних вимог
позивача за первісним позовом, що
зумовлює відмову в задоволенні такого
позову в повному обсязі.

В той же час, вирішуючи питання щодо
зустрічних позовних вимог, суд приймає
до уваги встановлений в судовому
засіданні факт відсутності у
відповідачів за зустрічним позовом
належної правової підстави для заняття
і користування спірним жилим
приміщенням.

За таких обставин, враховуючи
положення ст.116 ч.3 ЖК України, а також
те, що відповідачі за зустрічним
позовом наразі фактично самоправно
займають спірне жиле приміщення, в
добровільному порядку не бажають його
звільнити, суд вважає зустрічні
позовні вимоги обґрунтованими, а отже
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат за первісним позовом,
суд на підставі ст.88 ЦПК України,
враховуючи результат вирішення справи,
вважає за необхідне судові витрати,
сплачені позивачем за первісним
позовом при зверненні до суду, у
вигляді судових витрат (державного
мита) у розмірі 8,5 гривень та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 37 гривень
–покласти на первісного позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат за зустрічним позовом,
суд на підставі ст.88 ЦПК України,
враховуючи результат вирішення справи,
вважає за необхідне стягнути солідарно
з відповідачів за зустрічним позовом
на користь позивача за зустрічним
позовом сплачені останнім при
звернення до суду судові витрати у
вигляді судового збору (державного
мита) в розмірі 8,5 гривень та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 37 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 319, 391, 1218 ЦК України, ст. ст. 61, 64
–65, 99, 116, ЖК України, ст. ст. 60, 69, 70 - 71 СК
України, ст. ст. 10, 11, 57 - 61, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Департаменту житлово –комунального
господарства та капітального
будівництва Дніпропетровської міської
ради, квартирно –експлуатаційного
відділу м. Дніпропетровська Південного
регіону Збройних сил України, третя
особа, - комунальне житлово
–експлуатаційне підприємство №47,
комунальне житлове ремонтно
–експлуатаційне підприємство
Жовтневого району про визнання права
користування житловою площею, -
відмовити.

Зустрічний позов комунального
житлового ремонтно –експлуатаційного
виробничого підприємства Жовтневого
району до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа, -
комунальне житлово –експлуатаційне
підприємство № 47, виконком Жовтневої
районної у м. Дніпропетровську ради,
квартирно –експлуатаційний відділ м.
Дніпропетровська Південного регіону
Збройних сил України про виселення з
самовільно зайнятого житлового
приміщення без надання іншого
приміщення, - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2 з самовільно зайнятої
квартири АДРЕСА_2 без надання іншого
житлового приміщення.

Судові витрати розподілити
пропорційно задоволеного.

Судові витрати за первісним позовом, що
складаються з судового збору у сумі 8, 50
гривень та 37, 00 гривень витрат на
інформайно –технічне забезпечення
розгляду справи покласти на позивача
ОСОБА_1.

Судові витрати за зустрічним позовом
покласти на відповідачів, солідарно
стягнувши з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь
комунального житлового ремонтно
–експлуатаційного виробничого
підприємства Жовтневого району
судовий збір у сумі 8, 50 гривень та 37, 00
гривень витрат на інформайно
–технічне забезпечення розгляду
справи.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя          А.В. Брага