АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: спори, що виникають Доповідач: Довгаль Г.П.
з земельних правовідносин
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.
суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.
при секретарі Цвіра Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 05 січня 2011 року по справі за позовом військового прокурора Харківського гарнізону, діючого в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:
У грудні 2010 року військовий прокурор Харківського гарнізону (надалі військовий прокурор), діючи в інтересах держави, звернувся до суду з позовом, в якому просив примусити ОСОБА_2 звільнити та повернути у користування військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ) земельну ділянку, площею 9,54кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), а також привести її до попереднього стану, а саме без розташування на ній будівлі.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що згідно рішення №124 від 26.08.1994року Шевченківської селищної ради народних депутатів Шевченківського району Харківської області, військовій частині НОМЕР_2 , яку пізніше перейменовано у військову частину НОМЕР_1 , у постійне користування було надано земельну ділянку площею 4,3га, до складу якої входить земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_3 , розташованого в АДРЕСА_2 . Вказана ділянка до теперішнього часу перебуває на обліку квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова. Передача землі посадовими особами військової частини НОМЕР_1 в оренду, за договором спільної діяльності, дарування, безоплатної передачі підприємствам, організаціям, приватним особам командуванням частини не проводилося. Проведеними військовою прокуратурою Харківського гарнізону перевірками цільового використання землі виявлено, що на території військового містечка № НОМЕР_3 ВЧ НОМЕР_1 встановлені несанкціоновані будівлі гаражі, сараї, функціонування яких не відноситься до основної діяльності військової частини і які належать колишнім військовослужбовцям та пенсіонерам з їх числа, що мешкають у вказаному містечку. При огляді даної території встановлено, що відповідачем самовільно захоплена земельна ділянка площею 9,54кв.м, на якій побудована особиста господарська будівля навіс некапітальної конструкції. Дана земельна ділянка використовується ним під гараж некапітальної конструкції без дозволу Міністерства оборони України. У добровільному порядку звільнити земельну ділянку від побудованої на ній самочинної споруди ОСОБА_2 відмовляється.

У судовому засідання суду першої інстанції представник військової прокуратури Харківського гарнізону підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник В/Ч НОМЕР_1 просив задовольнити позовні вимоги, пояснивши, що зайнята відповідачем самовільно земельна ділянка, на якій побудовано навіс некапітальної конструкції, відноситься до земель Міністерства оборони України і передані В/Ч НОМЕР_1 у постійне користування. Військова частина, як користувач цієї землі, не надавала нікому дозволу, в тому числі ОСОБА_2 , на будівництво господарських споруд.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав і не заперечував проти його задоволення.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 05 січня 2011 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку на території В/Ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , на якій розміщений особистий навіс некапітальної конструкції, площею 9,54кв.м, привести земельну ділянку до попереднього стану і повернути Міністерству оборони України в особі В/Ч НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 8,50грн. та 37грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове по суті заявлених вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. При цьому зазначає, що відповідач у справі є її чоловіком, з яким вона перебуває у шлюбі з 09.09.2006року по теперішній час. Господарська споруда навіс некапітальної конструкції площею 9,54кв.м. збудований в період їхнього шлюбу на спільні кошти подружжя, а тому є їхньою спільною власністю. Між тим, в оскаржуваному рішенні суду безпідставно вказано, що ця господарська споруда некапітальної конструкції належать лише її чоловіку ОСОБА_2 . Не залучивши її до участі у справі, суд вирішив питання про долю сумісної власності подружжя, що є, на думку апелянта, порушенням цивільного та сімейного законодавства, а саме ст.ст. 355, 369 ЦК України, ст.ст. 60, 61 СК України. Також вона вважає, що судом порушенні норми Земельного кодексу, який набрав чинності з 01.01.2002року, а саме положення ст.125, в якій зазначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою згідно ч.3 ст.126 ЗК України. Але, суд в рішенні в якості правовстановлюючого документу на право постійного користування землею прийняв копію схеми генерального плану земельної ділянки В/Ч №2, який було виконано 15.09.2006року, а також копію відомості про наявність та використання земельних ділянок Харківського гарнізону станом на 01.01.2010року, де в графі «наявність документа на право користування (№ і дата)» під №133 в графі «місце знаходження земельної ділянки» - с. Шевченкове Шевченківський район Харківської області відомості відсутні, і скріплено печаткою квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України. З урахуванням цих обставин, позивач не мав права вимоги на звільнення земельних ділянок, оскільки сам належним чином не оформив право постійного користування земельною ділянкою, на якій збудував багатоповерхові будинки і, як доповнення до них, з дозволу осіб, відповідальних за територію військової частини, будувалися допоміжні споруди гаражі та сараї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Згідно ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов військового прокурора Харківського гарнізону в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що військовослужбовцю ОСОБА_2 в установленому законом порядку земельна ділянка площею 9,54кв.м під будівництво господарської споруди навісу некапітальної конструкції у військовому містечку № НОМЕР_3 , розташованому в АДРЕСА_2 , не надавалася, а тому відповідач повинен самовільно захоплену ним земельну ділянку звільнити та привести її до попереднього стану, зокрема, без розташування на ній будівлі.

Статтею 77 Земельного кодексу України передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Розглядаючи спір, судом враховано, що В/Ч НОМЕР_1 на теперішній час залишається бути користувачем земельної ділянки, загальною площею 43га, яка надавалася військовій частині у постійне користування на підставі рішення Шевченківської селищної ради народних депутатів Шевченківського району Харківської області №124 від 26.08.1994року. До складу цієї земельної ділянки також входить військове містечко № НОМЕР_3 , на території якого ОСОБА_2 самочинно збудовано навіс некапітальної конструкції.

При проведенні військовою прокуратурою Харківського гарнізону перевірки щодо цільового використання земельних ділянок встановлено, що в порушення вимог ст.96 ЗК України, ст.2 Закону України „Про використання земель оборони, ст.3 Закону України „Про правовий режим майна, які зобов`язують землекористувача використовувати землі лише за їхнім цільовим призначенням, на території військового містечка №2 В/Ч НОМЕР_1 побудовані несанкціоновані будівлі гаражі, сараї, функціонування яких не відноситься до основної діяльності військової частини. В тому числі, до такої несанкціонованої будівлі відноситься побудована ОСОБА_2 господарська будівля навіс некапітальної конструкції. Будь-яких документів на право власності або на право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться ця будівля, ОСОБА_2 представлено. Отже, законних підстав для використання земель, відведених для потреб Міністерства оборони, відповідач немає.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечував проти задоволення позовних вимог. Ухвалене у справі рішення ним в апеляційному порядку не оскаржувалося, що також свідчить про визнання позову в повному обсязі. Факт того, що обидва з подружжя ОСОБА_4 використовували збудований ними навіс для особистих сімейних потреб, ніким не оспорюється. На будматеріали, з яких його побудовано та в подальшому буде розібрано, ніхто не претендує. Також, вони не позбавлені можливості розпорядитися цими будівельними матеріалами на свій розсуд.

Посилання в апеляційній скарзі та твердження представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційної інстанції про відсутність у В/Ч НОМЕР_1 на даний час державного акту на право постійного користування земельною ділянкою відповідно до вимог ч.3 ст.126 ЗК України, колегією суддів не приймаються, оскільки ця обставина не виключає обов`язку відповідача звільнити незаконно захоплену ним земельну ділянку.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і висновків суду не спростовують.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст.308 ЦПК України).

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 05 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді -