Справа № 2-3576/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2010 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

при секретарі - Макаренко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк в особі філії „Черкаське головне регіональне управління ПАТ КБ „ПриватБанк, треті особи: Управління у справах захисту прав споживачів у Черкаській області, Черкаська правозахисна організація «Актив Черкащини»про визнання не правомірно накладеного штрафу і його скасування та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк в особі філії „Черкаське головне регіональне управління ПАТ КБ „ПриватБанк, треті особи: Управління у справах захисту прав споживачів у Черкаській області, Черкаська правозахисна організація «Актив Черкащини» про визнання не правомірно накладеного штрафу і його скасування та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 02.09.2007 року при купівлі мобільного телефону працівники «ПриватБанку»видали їй кредитну картку на суму 500 грн. Одночасно з карткою була надана «памятка»по користуванню кредитною карткою «Універсальна».

Кредитний договір у письмовій формі не укладався.

У травні 2009 року «ПриватБанк»змінив умови користування кредитною карткою 2Універсальна», ввівши штрафні санкції за несвоєчасну сплату кредиту, крім комісії за несвоєчасну сплату кредиту 9п. 8 «памятки клієнта». «ПриватБанк»до неї не довів дану інформацію ні в усній, а тим більше в письмовій формі. Їй були не відомі нові умови користування кредитною карткою.

Весною 2009 року вона залишилася без роботи в силу складної економічної ситуації в країні. їй було складно розрахуватися навіть з таким невеликим кредитом.

«ПриватБанк»наклав на неї штрафні санкції в сумі 525 грн. при кредиті всього 500 грн. В поштову скриньку її батьків, без конверту вкинули листівку, що принижує її людську гідність . При цьому були грубо порушені статті ЗУ «Про захист прав споживачів», «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та скупну вартість кредиту» та інше.

На її звернення до керівництва «ПриватБанку»про надання можливості погашення заборгованості по кредиту та комісії за користування кредитом без штрафу, про який їй нічого не було відомо, «ПриватБанк»їй відмовив, посилаючись на нібито укладений договір, «ПриватБанк»не зміг надати копії договору, на який посилався, більше того, ні номера дати, ні дати укладення.

Дії «ПриватБанку»є неправомірними, свавільними, такими, що порушують її права.

20 січня 2010 року вона звернулася із письмовою заявою до Черкаського обласного управління у справах захисту прав споживачів.

У відповіді від 12.03.2010 року за № 238 було повідомлено про направлену вимогу до «ПриватБанку»про позитивне вирішення даного питання, а також рекомендовано відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів»при виникненні спірних питань звернутися до суду.

Звернення управління в справах споживачів до «ПриватБанку»позитивних наслідків не мало, її вимоги і вимоги управління у справах захисту прав споживачів не виконанні.

Вважає себе постраждалою як морально так і матеріально від здирства «ПриватБанку», метою якого є власне забезпечення, байдужість, що спонукає її шукати захисту та відстоювати свої законні інтереси у вищих органах управління держави та суду. «ПриватБанком»грубо порушено вимоги законодавства.

Просить суд визнати дії «ПриватБанку»по накладеному штрафу по кредитній картці № 094110 визнати неправомірним. Зобовязати відповідача зняти неправомірно накладений на неї штраф у розмірі 525,51 грн., надавши їй можливість погасити тіло кредиту станом на вересень 2009 року. Стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 1500 грн.

12 липня 2010 року позивача надала суду доповнення до позовної заяви, в якому вказує, що з 28 березня 2010 року вона влаштувалась на роботу в call-center «Teleperformance». Централізовано установою було оформлено отримання заробітної плати через «ПриватБанк»шляхом видачі заробітної картки № 6762 4667 2220 7329.

07.05.2010 року із роздруківки банку про рух коштів по вищевказаній карті відповідачем було знято заробітну плату в сумі 9,64 грн., 12.05.2010 року 590,34 грн., 26.05.2010 року 1.ю45 грн., 04.06.2010 року 37,85 грн., 30.06.2010 року 1,36 грн.

Всього станом на 01.07.2010 року відповідачем було знято 640,64 грн. її заробітної плати.

Як зазначено у даній виписці «ПриватБанку» дані кошти зняті відповідачем на погашення кредиту.

Своїми неправомірними діями відповідач грубо і брутально втрутився у її право власності, гарантоване їй Конституцією України, також відповідач порушив ЗУ «Про банки та банківську діяльність».

Просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо порушення її права власності шляхом зняття її заробітної плати без рішення суду із картки № 6762 4667 2220 7329. Поновити її право власності на належні їй кошти по заробітній карті № 6762 4667 2220 7329 зняті відповідачем.

Стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив суд в позові відмовити.

Представник Управління у справах захисту прав споживачів у Черкаській області в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник Черкаської правозахисної організації «Актив Черкащини»в судовому засіданні повністю підтримав вимоги позивача, та просив їх задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 02 вересня 2007 року ОСОБА_1 звернулась до «ПриватБанку»за отриманням споживчого кредиту в розмірі 1252,9 грн.

В цей же день ОСОБА_1 була складена заява позичальника про отримання вказаного кредиту.

Також крім отримання споживчого кредиту, ОСОБА_1, відповідно до вказаної заяви, отримала кредитну картку «Універсальна. 30 днів пільгового періоду». Ліміт на вказану картку встановлюється в розмірі 500 грн. з дня першого погашення по споживчому кредиту. Пункт даної заяви свідчить, що заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ОСОБА_1 та банком договір про надання банківських послуг, що спростовує твердження позивача про те, що ніякого договору вона не підписувала.

В заяві вказано, що позичальник ОСОБА_1 ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому в письмовому вигляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в «ПриватБанку».

Укладаючи вказаний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов, чим взяли на себе зобов'язання виконувати належним чином.

При отриманні кредиту, позивача ознайомлювали з довідкою про умови кредитування, яка в заяві зазначається, як «Тарифи Банку». У вказаній довідці зазначається, що розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості але не менше 50 грн. В разі порушення строку платежу, більше ніж на 30 днів на позичальника накладається штраф 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту. Жодних змін до тарифів банку за цей час внесено не було.

Таким чином, суд приходить до того, що позивачу при укладанні договору були відомі всі умови договору та не існувало інших умов, які б примусили позивача прийняти ці умови на вкрай невигідних для нього умовах.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до виписки по кредитній картці, яка знаходиться в матеріалах справи, починаючи з 18.10.2007 року позивач почав користуватись кредитною карткою та знімати з неї кошти. З цього часу позивачу почали нараховуватись відсотки за користування по кредиту в розмірі 3% на місяць. Платежі, які повинно було вносити на кредитну картку відбувались нерегулярно, в результаті чого позивачем допускались порушення строку та умов погашення кредиту. З 23.04.2009 року по 01.09.2009 року позивачем не було внесено жодної проплати по рахунку та 27.09.2009 року, відповідно до тарифів, на позичальника накладений штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості, а саме 525,51 грн.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Із зарплатної картки позивача з 07.05.10 року по 26.07.2010 року здійснювались списання коштів на погашення кредиту, відповідно до п. 2.1.3.5. Умов та правил надання банківських послуг, з якими позивач знайомилась при оформленні кредиту, про що свідчить відповідний пункт в заяві позичальника від 02.09.2007 року та підпис позивача.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168.

За правовою природою кредитного договору юридичні права й обов'язки сторін банків та клієнта не є однаковими. Основним обов'язком банку є надання кредиту. На клієнтові ле жать в основному обов'язки, хоча позичальник може і відмо витися від укладення договору. Обов'язки клієнта: повернути в строк одержаний кредит, сплатити банку відсотки за корис тування кредитом, не ухилятися від банківського контролю, дотримуватися цільового використання одержаного кредиту, надати і гарантувати наявність забезпечення за договором на весь строк кредитування.

За порушення зобов'язань за кредитним договором сторо ни несуть відповідальність у вигляді стягнення неустойки і відшкодування збитків. При кредитуванні велике значення має зміцнення кредитної дисципліни, яка має на меті своєчасне погашення кредиту і суворе додер жання позичальниками всіх умов договору. В разі порушення кредитної дисципліни може передбачатись сплата банку підвищених відсотків з прострочених по зичок; припинення кредитування з правом дострокового од ностороннього розірвання договору; дострокове стягнення раніше наданих позичок зі сплатою штрафу.

Підставами визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»є включення у договори з споживачем умови, які є несправедливим, тобто такі, що всупереч принципу добросовісності мають наслідком дисбаланс договірних прав та обовязків між сторонами.

Права споживача в разі отримання ним продукції в кредит передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої кредитодавець зобовязаний повідомити споживача про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, варіанти повернення кредиту. Споживач не зобовязаний сплачувати будь-які відсотки та інші вартісні елементи кредиту, які не були зазначені у договорі. Споживач має право протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення кредитного договору без пояснення причин, перебіг даного строку розпочинається з моменту вручення споживачеві примірника укладеного договору.

Тобто споживачеві лише пропонуються умови, а якщо він не погоджується з даними умовами, може знайти інші, кращі.

Крім цього, умовами кредитного договору часто передбачається необхідність здійснення позичальником інших платежів, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту, як на користь банку (комісії за відкриття поточного/карткового рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування), так і на користь третіх осіб (страхові платежі, платежі за послуги нотаріусів).

В судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивача про те, що при укладанні кредитного договору були порушені права позивача як споживача, а також умови укладених між сторонами правочинів порушують права позивача чи є несправедливими.

Позивач не ставить питання про визнання умов договору недійсними, в звязку з чим суд приходить до висновку, що позивач в повному обсязі згідна з умовами договору.

В судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивача про те, що неправомірними діями відповідача порушено її право власності шляхом зняття заробітної плати без рішення суду із картки № 6762 4667 2220 7329.

Зібраними у справі доказами, підписаними позивачем при укладанні договору, підтверджено, що позивач в повному обсязі ознайомлювався з умовами кредитування в банку.

Підписанням кредитного договору, позичальник погодився зі всіма умовами даного правочину і прийняв на себе зобов'язання щодо його виконання. При укладенні договору позивачу були відомі усі умови договору та не існувало ніяких умов, які б примусили позивача прийняти їх на вкрай невигідних для себе.

Також позивач, в позовній заяві, вказує, що має право на відшкодування шкоди у розмірі 5000 грн.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, моральна шкода може полягати у порушенні права власності, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)»розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті.

Абзацом 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що заявлена позивачем моральна шкода в сумі 5000 грн. не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не в позовній заяві, ні в судовому засіданні не наведено жодного доказу, який би повязував існування моральних страждань саме з діями представників ПАТ КБ «ПриватБанк»(причинний звязок між шкодою і протиправним діянням заподіювача).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вважаючи, що позивач не довів своїх позовних вимог, суд відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 10, 57, 60, 61, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 23, 525, 526, 610, 611, 627, 638, 1054, 1167 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», Законом України «Про банки та банківську діяльність», суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк в особі філії „Черкаське головне регіональне управління ПАТ КБ „ПриватБанк, треті особи: Управління у справах захисту прав споживачів у Черкаській області, Черкаська правозахисна організація «Актив Черкащини» про визнання не правомірно накладеного штрафу і його скасування та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: