АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 46 (ІV) Черкасенко Т.Г.
Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на те, що в період шлюбу в 2001 році ними було придбано квартиру АДРЕСА_1, яка була переведена у нежитлове приміщення, право власності на яке зареєстровано за відповідачем.

Уточнивши та доповнивши позовні вимоги, просив суд визнати зазначену квартиру та домоволодіння АДРЕСА_5, яке також було придбано під час шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя, виділити в натурі йому ? частину домоволодіння АДРЕСА_5 по першому варіанту висновку судово-будівельної експертизи № 62 від 09.07.2008 року, а відповідачу - в натурі ? частину цього домоволодіння кв. № 2 вартістю 402962 грн. Виділити відповідачу приміщення АДРЕСА_1 вартістю 406644 грн. та стягнути на його користь загальний розмір компенсації в сумі 100793,50 грн., 1700 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В травні 2008 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: приміщення АДРЕСА_1 та домоволодіння АДРЕСА_5. 10.02.2011 року ОСОБА_4 змінила свої позовні вимоги й зазначила, що поділу підлягає тільки домоволодіння АДРЕСА_5.

Ухвалою суду від 21.12.2010 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, а позов ОСОБА_4 - повністю.

Визнано домоволодіння АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Визначено частки у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4, визнавши за кожним з них право власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_5.

Поділено в натурі вказане домоволодіння відповідно до варіанту № 1 висновку № 62 судової будівельно-технічної експертизи від 09.07.2008 року з зобов'язанням сторін виконати відповідні переобладнання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 різницю у вартості частин домоволодіння в сумі 102528,50 грн. 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгулу справи. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його вимог про поділ приміщення АДРЕСА_1, посилаючись на неврахування судом безспірності віднесення вказаного нерухомого майна до об'єктів спільної сумісної власності подружжя, його участі у реконструкції приміщення, надання згоди ним як співвласником майна під заставу при укладенні кредитного договору відповідачем. Вважає, що вказане приміщення помилково віднесено судом до майна фізичної особи-підприємця.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 12 липня 1990 року по 14 липня 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Ними було побудоване домоволодіння АДРЕСА_5, яке зареєстроване на ім'я ОСОБА_4 відповідно до посвідчення КП ДОР «Криворізького БТІ» від 03.12.1996 року.

29 січня 1999 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 придбано квартиру АДРЕСА_1, яку виведено зі складу житлової та переведено в нежитлове приміщення з оформленням права власності на її ім'я, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 07.12.2001 року.

Задовольняючи позови ОСОБА_4 ОСОБА_2 в частині поділу домоволодіння АДРЕСА_5, суд першої інстанції виходив з того, що вказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, можливості його поділу в натурі з урахуванням варіанту поділу, наведеного в висновку судово-будівельної експертизи № 62 від 09.07.2008 року.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 щодо поділу приміщення АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що вказане нерухоме майно є майном приватного підприємця ОСОБА_4, а тому не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, воно придбане не за спільні кошти.

Проте колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання приміщення за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, що діяв на час придбання майна подружжям - січень 1999 року, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю.

Аналогічне правило міститься й в ст. 60 діючого Сімейного кодексу.

Спір між сторонами виник з приводу поділу майна подружжя: квартири, якою користується ОСОБА_4 для зайняття підприємницькою діяльністю, та житлового будинку.

Вирішуючи зазначений спір суд першої інстанції дійшов висновку, що будинок по АДРЕСА_5 є спільною сумісною власністю подружжя і він підлягає поділу в натурі.

Сторони не заперечували проти поділу будинку і в цій частині рішення суду не оскаржується.

Предметом спору і апеляційного розгляду є квартира АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 у поділі цієї квартири, зазначив, що вона була придбана у січні 1999 року для зайняття підприємницькою діяльністю ОСОБА_4 і є об'єктом права власності суб'єкта підприємницької діяльності.

Однак, вирішуючи спір, суд не взяв до уваги, що метою зайняття такою діяльністю є інтереси сім'ї, так як сторони перебували у шлюбі й проживали однією сім'єю.

Як встановлено судом і не спростовано ОСОБА_4, спірне приміщення набуте ОСОБА_4 - фізичною особою, а не підприємцем, за договором купівлі-продажу від 29.01.1999 року і власником у такому разі стає покупець за договором.

Сторонами в суді апеляційної інстанції підтверджено, що квартира куплена та оформлена на ОСОБА_4 за згодою чоловіка ОСОБА_2 Крім того, як вбачається із змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 вона сама віднесла нежитлове приміщення (квартиру) до об'єкту спільної сумісної власності подружжя (.ас. 37-40 т.1), що в ході розгляду справи не було спростовано.

Той факт, що в подальшому приміщення фактично використовувалося для зайняття підприємницькою діяльністю, правового значення не має, оскільки законом не заборонено подружжю використовувати належне їм майно для зайняття одним із них підприємницькою діяльністю з метою одержання доходів сімейного бюджету.

Отже, виходячи із презумпції, відповідно до якої майно, одержане за договором, укладеним в інтересах сім'ї одним із подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя незалежно від того, хто з них укладав договір чи на кого зареєстровано майно, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано виключив зазначене приміщення із об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Ані в суді першої інстанції, ані апеляційної інстанції ОСОБА_4 не доведено інше.

Не доведено нею, що майно, набуте 29.01.1999 року є її особистою приватною власністю.

Частиною 2 ст.28 КпШС України, який діяв до 2004 року, закріплено положення, що набуте майно за час окремого проживання подружжя у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, може бути визнано особистою приватною власністю дружини.

Аналогічне положення містить ч.6 ст.57 СК України.

Однак в суді не доведено таких обставин, а саме придбання спірної квартири під час окремого проживання подружжя ОСОБА_2.

Посилання суду на те, що факт окремого проживання, як мінімум з грудня 1999 року, встановлено рішенням суду про розірвання шлюбу і відповідно до ст. 61 ЦПК України, зазначені обставинами не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, колегія суддів при вирішенні спору не може взяти до уваги, оскільки факт спільного проживання подружжя на час укладання договору купівлі-продажу 29 січня 1999 року сторонами не оспорюється і жодним доказом не спростований.

Не доведено, що й переобладнання квартири з січня 1999 року до моменту прийняття до експлуатації 27.08.1999 року, відбулося після фактичного припинення шлюбних відносин подружжя.

Таким чином, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1, яка придбана 29.01.1999 року на ім'я ОСОБА_4, є спільною сумісною власністю і є об'єктом поділу між ними.

Частиною 1 ст. 71 СК передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Як вбачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи від 09.07.2008 року, поділ в натурі приміщення: АДРЕСА_1 по ? частині не можливий (а.с. 23-27 т.2).

Правила присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частини у праві спільної сумісної власності на майно передбачені положеннями частин 4, 5 ст.71 СК України, згідно яких присудження такої компенсації можливе лише за згодою особи, яка її отримує та за умови внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

ОСОБА_2 просив присудити йому грошову компенсацію замість його частки у приміщенні по АДРЕСА_1, однак подружжям не внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 на його користь грошової компенсації й вважає цей висновок таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п.25 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, у разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи наведене та виходячи із рівності часток (ч.1 ст. 70 СК України), колегія суддів визначає ідеальні частки у цьому майні по ? за кожним з подружжя.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині, що оскаржується - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1, 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2011 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та стягненні судових витрат - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ нежитлового приміщення - задовольнити частково.

Визнати нежитлове приміщення АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Визначити частки у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 рівними по 1/2 частці кожному з них, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та визнавши за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: