РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2011 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С.І

при секретарі
Войтюк І.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2,
ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_4 про виділ
части із майна, стягнення грошової
компенсації, -

в с т а
н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою, з подальшими
уточненнями, до відповідача ОСОБА_5 про
виділ частки із майна, що є у спільній
частковій власності, в залежності від
затрат на будівництво (добудову)
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
та стягнення грошової компенсації для
придбання окремого житла.

В обґрунтування позову
покликається на те, що протягом 2000-2003
року, проживаючи спільно з дружиною
ОСОБА_4 здійснював будівництво
(добудову) до житлового будинку по
АДРЕСА_1. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 357
ЦК України він за власні кошти здійснив
добудову згаданого житлового будинку,
отримав проектні пропозиції, дозвіл на
будівництво, проект на добудову.
Добудова майна не порушує права інших
співвласників, тому є власністю
позивача, який її зробив. При цьому
відповідач не є їх членом сім»ї, не
проживала з ними та не витрачала коштів
на будинок, однак оформила своє право
власності на житло. Таким чином,
позивач просить виділити його частку у
майні та стягнути з відповідача
грошову компенсацію для придбання
іншого житла.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримав позов з вказаних в
ньому мотивів. Також доповнив, що з 1997
року проживав в будинку з ОСОБА_4, яка на
той час була його дружиною. Про це була
усна домовленість з відповідачем.
Оскільки будинок був в аварійному
стані, то він за згоди ОСОБА_5 -знайомої
його дружини, здійснив капітальний
ремонт будинку, на що витратив власні
кошти, зокрема, які були ним отримані
від продажу своєї квартири. Після
розірвання шлюбу з ОСОБА_4, вона з
дітьми залишилася проживати в будинку
до цього часу. Відповідач жодного разу
не навідувала житло, не приймала участі
в його утриманні, не повернула позивачу
затрат на здійснений ним ремонт,
натомість безпідставно оформила на
себе право власності.

Представники відповідача ОСОБА_5
-ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні
заперечили проти позову та надали
пояснення про те, що відповідач є
власником 42/100 частини будинку по
АДРЕСА_1. В червні 1997 року вона
дозволила своїй знайомій ОСОБА_4 та її
чоловіку ОСОБА_1 тимчасово проживати в
квартирі, так як виїзджала на роботу в
Італію. Згідно усної домовленості вони
проживали до вимоги про виселення,
сплачували лише комунальні послуги за
проживання та не вправі були проводити
будь-які роботи по переобладнанню
житла. В 2005 році відповідач та її мати
згідно довіреності ОСОБА_3 пред'явили
вимогу про виселення ОСОБА_4 з
чоловіком та дітьми. Однак, вони не
покинули житло, що стало підставою для
звернення до суду про їх виселення.
Відтак, відповідач, яка скористалася
своїм законним правом на приватизацію,
зараз позбавлена можливості
розпоряджатися та користуватися
майном. Також зазначили, що попередньо
дана квартира № 2 в будинку була
отримана у встановленому законом
порядку дідом та бабцею відповідача, де
надалі вона проживала з батьками та
сестрою. Позивач не мав жодного
відношення до цього житла, тому не має
правових підстав вимагати грошову
компенсацію за частку у будинку.
Просили в позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги та
пояснила, що в 1997 році ОСОБА_5, з якою
вони жили по сусідству та товаришували,
виїхала за кордон, та за їх спільною
домовленістю вирішили, що ОСОБА_4 з
сім»єю буде проживати в квартирі
останньої. Оскільки будинок був в
аварійному стані, то зі згоди
відповідача вони провели капітальний
ремонт на що витратили власні кошти.

Заслухавши думку учасників
процесу, дослідивши зібрані по справі
докази, з'ясувавши дійсні обставини
справи, суд приходить до висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про право власності на
квартиру №Л16461 від 11.03.2005 року, витягу
ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»від 24.03.2005 року за
ОСОБА_5 зареєстровано право приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1, яке вона
набула на підставі Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду». Власниками квартири № 1 у цьому
ж будинку станом на 2005 рік були ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8

Згідно розпорядження Личаківської
районної адміністрації № 947 від 13.07.2005
року затверджено висновок ЛОДКБТІ та
ЕО «Про визначення ідеальних долей між
співвласниками будинку АДРЕСА_1». На
підставі розпорядження Личаківської
районної адміністрації № 1019 від 25.07.2005
року «Про оформлення права власності
на будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_5»даним особам видано
свідоцтва про право власності від
25.07.2005 року, а саме ОСОБА_5 -на 42/100 частин
будинку № НОМЕР_1, ОСОБА_6 -на 20/100, ОСОБА_7
-на 19/100 та ОСОБА_8 -на 19/100. Право
власності зареєстроване в ОКП ЛОР «БТІ
та ЕО». В своїй частині житла
зареєстрована ОСОБА_5, а ОСОБА_4
проживає в будинку з дітьми без
реєстрації (а.с.86-93).

Вище наведені обставини стверджуються
також матеріалами інвентаризаційної
справи на адресу: АДРЕСА_1. Відтак, на
даний час будинок належить на праві
спільної часткової власності
відповідачу - ОСОБА_5, а також ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8

В судовому засіданні також
встановлено, що до оформлення права
власності квартирою АДРЕСА_1 на
законних підставах користувалася
сім»я ОСОБА_5, житло перебувало в
аварійному стані (а.с.31-42).

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно із ч.4 ст.357 ЦК України
співвласник житлового будинку, іншої
будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 364 ЦК
України співвласник має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим, співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.

Зібраними у справі доказами
встановлено, що ОСОБА_1 та його колишня
дружина ОСОБА_4 ніколи не укладали
письмового договору на користування
спірним житлом, не були зареєстровані в
квартирі, відтак не мають жодного
відношення до спірного майна. Дані
особи зі згоди відповідача лише
тимчасово проживали в квартирі, за що
відповідно сплачували комунальні
послуги.

З огляду на викладене, враховуючи вище
згадані норми закону, розглянувши
позов в межах пред'явлених вимог, суд
приходить до переконання, що відсутні
правові підстави для виділу частки із
майна та стягнення грошової
компенсації на користь ОСОБА_1,
оскільки він не є співвласником
будинку АДРЕСА_1

Поряд з наведеним, суд враховує, що за
даних обставин здійснена позивачем
можлива реконструкція будинку в силу
ст. 376 ЦК України є самочинним
будівництвом, тому особа не набуває
права власності на таке.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК
України, ст.ст. 11, 15, 356, 357,364, 376 ЦК
України, суд, -

в и р і ш
и в:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
третя особа ОСОБА_4 про виділ части із
майна -квартири АДРЕСА_1, стягнення
грошової компенсації.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294, 296 ЦПК України.

Суддя:
Леньо С.І