АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2011 року колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Павицької Т.М. суддів Заполовського В.Й. , Шевчук А.М. з участю секретаря Жовновської 0.0.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ ПриватБанк про визнання кредитно-заставного договору недійсним, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ ПриватБанк про визнання кредитно-заставного договору нікчемним за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення

Радомишльського районного суду Житомирської області від 14 жовтня 2011 року, -

встановила:

В жовтні 2010 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з позовом. Позивач просив стягнути з відповідача 47 447,38 доларів США коп. заборгованості за договором кредиту та понесені судові витрати. При цьому посилався на те, що 31.07.2008 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір N0ZRZOA8OOOOO146, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 30507,75 доларів США. строком до 30.07.2013 року зі сплатою 5,4 % річних. Відповідач ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором не виконує, а тому позивач просив задовольнити позов.

У січні 2011 року ОСОБА_2, звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила на підставі ст.228 ЦК України визнати кредитно- заставний договір від 31.07.2008 року нікчемним, оскільки спірний договір порушує публічний порядок.

У лютому 2011 року ОСОБА_3, звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання кредитно-заставного договору недійсним посилаючись на те, що укладення кредитно-заставного договору не

передбачено ЦК України та договір в порушення вимог чинного законодавства укладений в іноземній валюті.

Рішенням Радомишльськогоо районного суду Житомирської області від 14 жовтня 2010 року позов ПАТ КБ „ПриватБанк задоволено та відмовлено в задоволенні позовів АукОСОБА_4 та ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк 47447, 38 доларів США заборгованості за кредитним договором , 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційних скаргах ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просять скасувати рішення суду, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову банку та задовольнити їхні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.І СТ.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 31.07.2008 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та ОСОБА_3 було укладено кредитно- заставний договір №ZRZOA800000146, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 30507,75 доларів США, строком до 30.07.2013 року зі сплатою 5,4% річних . Предметом застави був - автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2006 року випуску, номерний знак АМ3899 AT, який належить відповідачу на праві власності.

Відповідно до СТ.526 ЦПК України зобов'язання має виконуватись належними чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобовязанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.І СТ.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Нормами СТ.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити гроші відповідно до СТ.625 ЦК незалежно від сплати процентів, належних йому згідно з вимогами ст. 1048 ЦК.

Якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до СТ.1048 ЦК.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_7ОСОБА_8 умови кредитно-заставного договору не виконує. Так, згідно розрахунку розміру заборгованості, ЛукОСОБА_8 станом на 01.06.2010 року мав заборгованість перед банком за договором кредиту в розмірі 47447,38 доларів США, з яких 29429,58 доларів США заборгованість за кредитом, 7184,18 доларіз США заборгованість по процентах за користування кредитом, 3477,95

доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 7355,67 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Зазначений розрахунок заборгованості за кредитно- заставним договором відповідачем не спростований.

Оскільки ОСОБА_3 зобов'язання щодо повернення коштів за кредитно-заставним договором належним чином не виконував, суд першої інстанції, врахувавши умови договору кредиту, дійшов законного та обгрутованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ПАТ КБ „ПриватБанк .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним кредитно-заставного договору, оскільки правомірність укладення договору з визначенням суми кредиту в іноземній валюті підтверджується наступними правовими нормами.

Відповідно до ч.З ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.47 Закону України „Про банки і банківську діяльність, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Згідно п.1.5 глави 1 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року N483. використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Тому, визначення в договорі суми кредиту в іноземній валют: не є порушенням, оскільки даний договір укладений з банком, який мат ліцензію на здійснення такої діяльності.

Згідно 4.2 ст.628 ЦК України сторони мають право укласти дсгозір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Тому є безпідставним посилання ОСОБА_3 на те, що нормами ЦК України не передбачено укладання кредитно-заставного договору, як змішаного договору.

Правильним є також висновок суду про відмов' у задоволенні позову ОСОБА_2

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови №9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснив перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст.228 ЦК України. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні

основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Так, вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.05.2010 року ОСОБА_3 визнаний винним за ч.З ст.190 КК України, а саме за те, що він продав ОСОБА_9, автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2006 року випуску, номерний знак АМ3899 AT, який був предметом застави по кредитно-заставному договору від 31.07.2008 року.

Таким чином, зазначений вирок не є доказом того, що кредитно- заставний договір від 31.07.2008 року є нікчемним, оскільки він порушує публічний порядок.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання кредитного - заставного договору нікчемним на підставі ст.228 ЦК України.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304,307,308,313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2;: Володимирівни відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 1- жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бут:: оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованог : суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцят: днів з дня набрання нею законної ОНАИ.

Головуючий

Судді