АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-3681/2011р. Головуючий 1 інстанції:
Категорія:розподіл майна ОСОБА_1
Доповідач: Овсяннікова А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.,

суддів - Бездітко В.М., Сащенко І.C.,

при секретарях Москаленко Є.А., Щегельському Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що з жовтня 2002 року вона з відповідачем проживала однією сімєю вели спільне господарство.

02 червня 2005 року у них народилась донька Анастасія.

14 лютого 2008 року вони зареєстрували шлюб, а з 04 вересня 2009 року шлюбні відносини припинені, відповідач вигнав її з будинку з дитиною. Все майно та її коштовності залишились у відповідача.

Під час шлюбу вони придбали автомобіль НОМЕР_1 вартістю 3500 доларів США, що становить 28 50 гривень. Автомобіль вони придбали за дорученням, хоча факт отримання коштів власник ОСОБА_6 не заперечує.

Просить автомобіль залишити відповідачу, а з нього на її користь стягнути 14 175 грн., тобто 1/2 частину вартості.

Також ними був придбаний автомобіль «Шевроле» вартістю 62 тис. грн.. Автомобіль придбано у квітні 2007 року, перший внесок становить 6 200 грн. з травня 2007 року по вересень 2009 року сплатили 52 650 грн. якщо відрахувати сплачені банку відсотки, то з відповідача слід стягнути 1/2 частину, що становить 21 100 грн., а автомобіль залишити відповідачу.

Крім того, під час шлюбу на імя відповідача придбана 1/4 частина гаражу за адресою м. Мерефа, пров. Яковлівський, 18-а, а тому просить визнати за нею право власності на 1/8 частину гаражу.

Крім того, ними придбана значна кількість меблів, аудіотехніку, будівельні прилади, ноутбук на загальну суму 311 615 грн.

Враховуючи, що з нею проживає дитина просить виділити їй дитячі меблі: шафу, стіл, пенал, книжкову шафу вартістю 2 тис. грн.., люстра дитяча - 600 грн., ковролін - 1500 грн., диван - 4 000 грн., крісло - 1 500 грн., телевізор «Самсунг» - 2000 грн., домашній кінотеатр LG - 3 500 грн., дві супутникові антени і тюнер - 1500 грн., ковролін - 1 500 грн., люстру - 1 500 грн., гардини, штори - 1 400 грн., шафу-купе - 5 440 грн., стіл, стільці - 1 500 грн., кухонну стінку - 1 500 грн., витяжку - 1000 грн., плиту кухонну «Індезит» - 900 грн., холодильник «Індезит» - 2 000 грн., пральну машинку «BAUHNEHT» - 1400,00 грн., микрохвильову пічь «Panasonic» - 1100 грн. кухонний комбайн «BOSCH» - 600 грн., чайник електричний «Тефаль» - 600,00 грн., міні мойку «Karher» - 4 500,00 грн., жіночі ювелирні прикраси (ланцюжок масою 13 грамів, браслет масою 7 грамів, обручки 3 штуки масою 13 грамів ) загальною вартістю 10 200,00 грн. , вентилятор UFO - 600 грн., обігрівач - 300 грн., ноутбук «ASUS» - 6 000 грн., пилосос «Філіпс» - 1 600 грн.

Все інше майно залишити відповідачу.

Оскільки частину майна: двері міжкімнатні, двері вхідні, вікна металопластикові 7 штук, европаркан, котел, шпалери та клей на загальну суму 26100 грн. неможливо поділити в натурі просить половину вартості цього майна - 13050 грн. стягнути з відповідача.

Всього стягнути з відповідача за автомобілі та це майно 87 855 грн., а також 1 тис. грн.. за надання юридичної допомоги, 1 558 грн. - державне мито та 260 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобілі 3ІЛ, «Шевроле» та гараж.

Відповідач позов визнав частково.

В письмових запереченнях вказав, що не заперечує проти розподілу майна в частині виділення позивачці дитячих меблів та виплати 1/2 частини вартості автомобіля «Шевроле».

Не заперечує, що сумісно з позивачкою проживали разом з 2004 року. Жили в будинку його бабки, а з липня 2008 року переїхали до будинку його матері ОСОБА_7

Шлюбні відносини припинили у липні 2009 року.

Заперечує проти розподілу автомобілю ЗІЛ, оскільки він користується ним за довіреністю. Цю машину вони не купували.

Автомобіль «Шевроле» придбаний ним у кредит. Ціну на цей час необхідно уточнювати, враховуючи амортизацію.

Все інше майно або взагалі не існує, або знаходиться у позивачки, або належить його матері, або третім особам, ціни вказані аби як.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2010 року ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом при розгляді справи порушені її права, оскільки на підтвердження своїх вимог нею заявлялися клопотання про витребування доказів та допит свідків, однак в цьому їй безпідставно відмовлено.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачкою на підтвердження своїх вимог не надано доказів щодо наявності вказаного майна, придбання його саме в період шлюбу та його вартості.

Частково з таким висновком суду погодитись не можна.

Позивачкою заявлено позовні вимоги про розподіл значної кількості майна.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову щодо розподілу автомобілю НОМЕР_2 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що він не є спільним сумісним майном подружжя.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Матеріали справи свідчать, що автомобіль НОМЕР_3, зареєстрований за ОСОБА_8 Діючий від його імені ОСОБА_6 за генеральним дорученням від 19.04.2008 року передав його у користування та розпорядження відповідачу ОСОБА_4 та іншим особам - ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с. 42).

За таких обставин вважати, що цей автомобіль підлягає розподілу не можна. Перехід права власності за генеральним дорученням діючим законодавством не передбачений Автомобіль «Шевроле - Авео» придбаний відповідачем 26.04.2007 року у кредит та переданий ВАТ «Правекс-Банк» у заставу.

Заявляючи позов про розподіл цього автомобілю позивачка просить стягнути з відповідача 21 100 грн., виходячи з суми виплачених коштів на цей час з відрахуванням процентів банку.

Відповідач заперечує проти сплати такої суми.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосяжності згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_4 не погоджується з такою вартістю автомобіля на цей час.

Колегія суддів, відмовляючи у скасуванні рішення в цій частині, погоджується з висновком суду щодо ненадання доказів вартості цього автомобіля на цей час, оскільки саме це є визначальним для вирішення питання яка сума підлягає стягненню з відповідача при умові залишення йому автомобіля.

Факт виплати певної частини коштів за автомобіль не є у даному випадку підставою для стягнення з відповідача половини виплаченої суми.

Що стосується питання про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/8 частину гаражу по вулиці Яковлівський, 18-а в м. Мерефа, то колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

З наданих доказів вбачається, що гараж придбаний відповідачем в 1/2 частині 23.03.2006 року (а.с. 139), тобто до реєстрації шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України, на яку посилається позивачка, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь- якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене письмовим договором між ними.

Позивачка заявляє, що вони з відповідачем проживають сімєю з 2002 року.

Вказуючи, що вони проживають разом з 2004 року, відповідач заперечує проти наявності єдиного бюджету при цьому.

Сторони не заперечували, що з 2002 року по 2005 рік позивачка навчалася на стаціонарі, а з 2005 року перебувала у декретній відпустці.

Відповідач за цей час мав заробітну плату в межах однієї тисячі гривень. При цьому батьки позивачки оплачували її навчання в інституті.

Як пояснив відповідач на придбання частини гаражу кошти надавав його батько, оскільки своїх коштів у нього не було.

Позивачкою його доводи не спростовані.

За таких обставин вважати, що на той час сторони проживали однією сімєю не можна.

Доказів, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, позивачкою відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано.

Колегія вважає можливим розподілити майно, наявність та вартість якого не оспорюється сторонами, а саме: дитячі меблі вартістю 2 тис. грн.., дитяча люстра вартістю 600 грн., шафа-купе вартістю 5 440 грн (а.с. 23).

Дане майно знаходиться, як вказує відповідач, за адресою його матері.

Оскільки на даний час дитина проживає з матірю, то колегія вважає можливим виділити це майно позивачки, а шафу-купе - відповідачу.

При цьому колегія вважає можливим стягнути з відповідача 1 420 грн. - різницю у вартості виділеного сторонам майна (2 600 + 5 440 = 8 040 : 2 = 4 020 - 2600).

Що стосується розподілу іншого майна, то позивачкою дійсно не надано доказів наявності цього майна, його вартості, оскільки позивачка вказує, що його загальна вартість 311 тис. 615 грн.

Між тим, жодного документа щодо вартості майна, часу його придбання позивачкою не надано.

При цьому як вказує ОСОБА_7 - третя особа - мати відповідача, сторони проживали в її будинку по вулиці Островерхівській, будинок 21 з 2008 року. Деякі речі, які вказані позивачкою як належні їй і чоловіку дійсно є, але вони належать їй та її доньці, яка проживає з нею.

Доказів протилежного позивачкою не надано.

Позивачкою у розподіл майна вказано двері міжкімнатні вартістю 1 600 грн., вхідні двері вартістю 2 тис. грн., вікна металопластикові - 7 штук на суму 11 тис. грн., европаркан - 1 500 грн., котел «Вайлонд» вартістю 5 тис. грн.., шпалери та клей вартістю 5 тис. грн.. на загальну суму 26 100 грн.

Як пояснила позивачка це майно встановлено в жилий будинок, який належить третій особі ОСОБА_7

При цьому ОСОБА_7, заперечуючи проти позову, вказала, що будинок у неї новий і проводити якийсь ремонт, встановлювати двері, вікна взагалі підстав не було.

Позивачкою не надано доказів наявності якоїсь домовленості між нею, чоловіком та власником будинку ОСОБА_7 щодо поліпшення будинку та взагалі виконання цих робіт.

Отже, рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 163 грн. судових витрат, а саме: 1 тис. грн.. за надання юридичної допомоги, 120 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 43 грн. - державне мито - пропорційно до частини задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, ч. 1 п. 3, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2010 року у частині розподілу майна - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Розділити спільне сумісне майно подружжя та виділити ОСОБА_2 дитячі меблі (стінка - шкаф, стіл, пенал, книжкова шафа) вартістю 2 тис. грн.., люстру дитячу - 600 грн. на загальну суму 2 600 грн., ОСОБА_4 виділити шкаф-купе вартістю 5 440 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1 163 грн. судових витрат та 1 420 грн. - різницю в вартості виділеного майна.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді