Справа № 2-4440/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2011 року

Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого
– судді Мазниці А.А.

При секретарі
–Ковальській Т.Г.

За участю:

Позивача
–ОСОБ
А_1

Представника
позивача          –ОСОБА_2

Представника відповідача
–ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа
–ОСОБА_9, про поділ спільного майна
подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач у квітні 2007 р. звернувся
до суду з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування заявлених вимог
послався на те, що у період з 14.06.1997 р. до
28.03.2006 р. перебував у зареєстрованому
шлюбі з відповідачкою ОСОБА_10 За цей
час ними була спільно набута у
власність квартира АДРЕСА_1. При цьому
між попередніми власниками ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та набувачем
ОСОБА_4 05.04.2005 р. був укладений та
нотаріально посвідчений договір
дарування, втім фактично мала місце
купівля-продаж та за набуту квартиру
були сплачені грошові кошти у розмірі
30.000, 00 доларів США. Оскільки між ОСОБА_1
та ОСОБА_4 виник спір з приводу обсягу
спільного майна, що підлягало поділу
між ними, позивач з урахуванням
неодноразового уточнення позовних
вимог в їх останній редакції (т. 2 а.с. 1)
просив суд визнати удаваним договір
дарування квартири АДРЕСА_2, укладений
05.04.2005 р., визнати, що фактично замість
цього договору мав місце договір
купівлі-продажу, визнати за ним право
власності на Ѕ частину згаданої
квартири як набутої ним та ОСОБА_4
спільно у шлюбі.

У судовому засіданні
позивач та його представник заявлені
вимоги в уточненій редакції
підтримали, на їх задоволенні
наполягали.

Представник відповідача
ОСОБА_4 проти позову заперечував,
посилаючись на його безпідставність.

Інші особи, що брали участь у
справі, до суду не з’явилися, про день
та час розгляду справи повідомлялися.

Вислухавши пояснення осіб,
що брали участь у справі, показання
свідків, дослідивши письмові докази,
суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у
період з 14.06.1997 р. до 28.03.2006 р. перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 20, 21).

05.04.2005 р. між дарувальниками ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та обдарованою
ОСОБА_4 був укладений договір
дарування, за яким у власність
останньої перейшла квартира АДРЕСА_3 (т.
1 а.с. 31).

Також з матеріалів справи вбачається,
що рішенням Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 05.12.2011 р. у
цивільній справі № 2-10137/11, що набрало
законної сили, було зокрема визнане за
третьою особою ОСОБА_9 право власності
на спірну квартиру АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 22).

Аналізуючи спірні
правовідносини, суд приходить до
наступного.

Так, згідно ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їх
спільною сумісною власністю, що
відповідно до ст. 69 СК України може бути
поділена між ними незалежно від
розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об’єктом спільної сумісної
власності подружжя, частки кожного з
них визнаються рівними, якщо інше не
визначене домовленістю між ними або
шлюбним договором. За наявності
обставин, визначених чч. 2, 3 ст. 70 СК
України, а саме якщо один з подружжя не
дбав про матеріальне забезпечення
сім’ї, приховав, знищив чи пошкодив
спільне майно, витрачав його на шкоду
інтересам сім’ї, або розмір аліментів,
що сплачуються ним (нею), є недостатнім
для забезпечення фізичного, духовного
розвитку та лікування дитини, частка
такої особи може бути збільшена або
зменшена.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об’єктом спільної сумісної
власності, ділиться в натурі. Якщо
чоловік та дружина не домовилися про
порядок поділу майна, спір між ними
може бути вирішений судом.

Згідно ч. 1 ст. 57 СК
України особистою приватною власністю
дружини (чоловіка) є зокрема майно,
набуте у шлюбі, втім за кошти, належні
йому особисто.

Оскільки рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
05.12.2011 р. у цивільній справі № 2-10137/11, що
набрало законної сили, преюдиційно для
даної справи встановлено, що власником
спірної квартири АДРЕСА_3 є не ОСОБА_1 та
ОСОБА_4, а інша особа, позовні вимоги
щодо поділу цього майна між ними шляхом
визнання за позивачем права власності
на Ѕ його частину не можуть бути
задоволені.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 57, 60, 69-71 СК України, ст.
ст. 8, 10, 11, 88, 208, 209 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову –відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
його апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не буде подано.

У випадку подання заяви про апеляційне
оскарження, але не подання у
двадцятиденний строк апеляційної
скарги, рішення набирає законної сили
після закінчення такого строку.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає чинності після розгляду справи
апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження
рішення може бути подана протягом
десяти днів з дня його проголошення,
апеляційна скарга подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя

А.А. Мазниця