Справа № 2-131/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2011 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Д.С. Тарасова

при секретарі А.Л. Виходцевій

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства Завод фруктово-мінеральних вод Айдарпро скасування наказу про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України, зміну дати та підстави звільнення, зобовязання внести запис про звільнення у трудову книжку та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2009 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить поновити строк звернення до суду, скасувати наказ № 4-к від 11.02.2009 року про звільнення її за прогули за ч. 4 ст. 40 КЗпП України, як незаконний, змінити дату і підставу її звільнення: дату з 11.02.2009 року на 11.12.2008 року, підставу звільнення з ч.4 ст. 40 КЗпП України (за прогули) на ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), стягнути з відповідача на її користь 3000 грн. в порядку відшкодування завданих моральних збитків. Мотивує свої вимоги тим, що вона працювала в приватному підприємстві Завод фруктово-мінеральних вод Айдарна посаді помічника майстра цеху розливу води. Зазначає, що 13 листопада 2008 року нею було подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 26 листопада 2008 року. З 24 листопада 2008 року до 10 грудня 2008 року вона знаходилася на лікарняному. 10 грудня 2008 року вона звернулася до відповідача з проханням видати їй трудову книжку та розрахунок. Розрахунок отримала 12 грудня 2008 року, а у видачі трудової книжки їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю компетентного працівника відділу кадрів. Крім того, їй було запропоновано написати нову заяву про звільнення, оскільки заява від 13 листопада 2008 року загублена. Неодноразово зверталася до адміністрації підприємства з проханням видати належним чином оформлену трудову книжку, але ніхто не реагував на її прохання. 15.01.2009 року вона звернулася до прокуратури Старобільського району з заявою про порушення її трудових прав, заходом прокурорського реагування на яку став припис відповідачу про усунення виявлених порушень, але фактично він не був виконаний. Також з даним питанням зверталася до Старобільського РВ УМВС. 11.02.2009 року від відповідача на її адресу надійшла телефонограма, в якій було зазначено, що у разі невиходу на роботу, її буде звільнено за прогули. Наказом від 11 лютого 2009 року № 4-к вона була звільнена з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогули). В цей же день одна трудова книжка була вручена її синові. Інша трудова книжка, яку вона ніколи раніше не бачила і в якій містилося два запису про прийом на роботу та звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України, надійшла їй рекомендованим листом 25 березня 2009 року. Тривалість невідновленого порушеного права на працевлаштування призвело до моральних страждань, які вона оцінює у 3000 грн.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 16 лютого 2010 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду. Скасовано наказ № 4-к від 11 лютого 2009 року про звільнення за прогули за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Змінено дату і підставу звільнення: дату з 11 лютого 2009 року на 11 грудня 2008 року; підставу звільнення з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогули) на ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). Зобовязано відповідача належним чином оформити трудову книжку ОСОБА_1 серії БТ-І № 3450011, видану 05.08.1981 року шляхом внесення в неї запису про звільнення за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 11 грудня 2008 року. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди та на користь держави 8,50 грн. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 29 вересня 2010 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2011 року рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 16 лютого 2010 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 29 вересня 2010 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.

Представник позивача підтримав позовні вимоги свого довірителя, просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі у звязку з наступним.

Судом встановлені такі факти й відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19.07.2007 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу в ПП Завод фруктово-мінеральних вод Айдарна посаду помічника майстра цеху розливу води, що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-І № 3450011, виданою 05.08.1981 року.

Згідно з наказом № 4-к від 11 лютого 2009 року позивачку було звільнено за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогули).

Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Крім того, згідно із ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2009 року відповідач телеграмою попередив ОСОБА_1 про те, що вона буде звільнена з роботи за прогули у випадку невиходу на роботу.

Не зважаючи на попередження наказом № 4-к ОСОБА_1 було звільнено за прогули в цей же день 11 лютого 2009 року.

Відповідно до КЗпП та Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових споріввід 06.11.1992 року № 9 прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Із наказу № 4-к від 11.02.2009 року не вбачається, який саме час відповідач вважає прогулами.

Розірвання трудового договору з працівником за прогули без поважної причини згідно ст. 147 КЗпП України відноситься до мір дисциплінарного стягнення і повинно здійснюватися відповідно до вимог, передбачених для дисциплінарного стягнення ст. ст. 148-149 КЗпП України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових споріввід 06.11.1992 року № 9 суд під час розгляду справ за позовами осіб, які були звільнені за порушення трудової дисциплін повинен зясувати, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

З матеріалів справи вбачається, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 40 КЗпП України (прогули) застосовано до неї директором ПП Завод фруктово-мінеральних вод Айдарвідповідно до наказу про звільнення № 4-к від 11.02.2009 року.

Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

В разі розірвання трудового договору з працівником за прогули звільнення проводиться з останнього дня роботи, проте наказ про звільнення може бути виданий значно пізніше.

Так, наказ про звільнення ОСОБА_1 був виданий 11.02.2009 року за № 4-к, дата звільнення в ньому зазначена з 11.02.2009 року, проте останнім робочим днем ОСОБА_1 на ПП Завод фруктово-мінеральних вод Айдар, зважаючи на листок непрацездатності, був 11.12.2008 року.

У чинність ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач виконав вимоги ст. 149 КЗпП України щодо процедури звільнення з ініціативи власника, а саме: не відібрав письмове пояснення, чому позивачка була відсутня на роботі; з наказом про звільнення не ознайомив.

Відповідно до пояснень позивача 13 лютого 2009 року працівники ПП Завод фруктово-мінеральних вод Айдар привезли позивачці трудову книжку серія Б-І № 3450011, видану 5 серпня 1981 року, із записом про прийом на роботу з 19 липня 2007 року на посаду помічника майстра цеху розливу води, але без запису про звільнення з роботи, яка була вручена її синові ОСОБА_3

Судом встановлено, що 25 березня 2009 року відповідачем надіслано позивачу поштою іншу трудову книжку серії АВ № 564469, видану 31 липня 2007 року, із записом про прийняття на роботу з 30 липня 2007 року та звільнення з 11 лютого 2009 року з посади помічника майстра цеху розливу води за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

З приводу невидачі трудової книжки в день звільнення за власним бажанням 26.11.2008 року позивач зверталася до прокуратури Старобільського району, згідно з повідомленням якої факт невидачі трудової книжки найшов свої підтвердження у звязку з чим 15.01.2009 року прокурором був внесений припис директору ПП Завод фруктово-мінеральних вод Айдарпро усунення вказаного порушення.

Згідно пояснень позивача, нею 13.11.2008 року була написана заява про звільнення з роботи за власним бажанням з 26.11.2008 року та передана менеджеру ПП Завод фруктово-мінеральних вод АйдарОСОБА_4 З 26.11.2008 року по 10.12.2008 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Новопсковського РТМО, що підтверджується копією виписного епікризу № 4632/1013.

Факт того, що позивач не мала наміру продовжувати роботу на ПП Завод фруктово-мінеральних вод Айдарта мала намір звільнитися за власним бажанням підтверджується також її зверненням до Старобільського РВ УМВС України в Луганській області з заявою за фактом невидачі їй трудової книжки, тобто до моменту коли їй стало відомо про існування наказу № 4-к від 11.02.2009 року.

У звязку з вищевикладеним суд вважає вимоги позивача про скасування наказу про звільнення, зміну дати і підстави звільнення, зобовязання відповідача належним чином оформити трудову книжку обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього кодексу, районний суд може поновити ці строки.

Як вбачається з пояснень позивача та її представника, позивач у встановлений законом строк не звернулася до суду з позовом про скасування наказу про звільнення, зміну дати та підстави звільнення, зобовязання внести запис про звільнення у трудову книжку та відшкодування моральної у звязку з тим, що вона з 13.02.2009 року зверталася за захистом своїх порушених трудових прав до правоохоронних органів Старобільського району, Старобільського районного суду, прокуратури Луганської області, що підтверджується відповідями з Старобільського РВ УМВС України в Луганській області, в яких факт порушення трудового законодавства з боку відповідача встановлений, та ухвалою Старобільського районного суду від 17.07.2009 року.

Тому суд приходить до висновку, що позивач пропустила строк для звернення до суду з вищевказаними позовним вимогами з поважної причини, вказаний строк підлягає поновленню.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У чинність ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із наступними змінами Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодиза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Факт незаконного звільнення позивача ОСОБА_1 найшов підтвердження в судовому засіданні, незаконним звільненням відповідач завдав моральних страждань позивачу, позивач втратила нормальні життєві звязки, порушення її законних прав вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки відсутність на руках належним чином оформленої трудової книжки позбавляє її можливості реалізувати своє право на працю.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача про стягнення моральної шкоди обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

У чинність п. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне митопозивача звільнено від сплати державного мита.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст. ст. 38, 147-1-149, 221, 237-1 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного підприємства Завод фруктово-мінеральних вод Айдарпро скасування наказу про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України, зміну дати та підстави звільнення, зобовязання внести запис про звільнення у трудову книжку та відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовною заявою.

Скасувати наказ № 4-к від 11.02.2009 року про звільнення ОСОБА_1 за прогули по ч. 4 ст. 40 КЗпП України, як незаконний.

Змінити дату і підставу звільнення ОСОБА_1: дату з 11.02.2009 року на 11.12.2008 року, підставу звільнення з ч. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогули) на ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

Зобовязати приватне підприємство Завод фруктово-мінеральних вод Айдарналежним чином оформити трудову книжку ОСОБА_1 серії БТ І № 345001, видану Новоастраханським сільпо 05 серпня 1981 року, шляхом внесення в неї запису про звільнення за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням 11.12.2008 року.

Стягнути з приватного підприємства Завод фруктово-мінеральних вод Айдарна користь ОСОБА_1 3000 грн. в порядку відшкодування завданих моральних збитків.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: