Справа № 22Ц-875/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 53 Доповідач: Іванюк М. В.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2011р.м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі : головуючого судді Іванюка М.В, суддів Медяного В.М. та Матківської М.В, при секретарі Руденко О.М, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу Барської міжрайонної державної податкової інспекції на рішення Барського районного суду від 26 листопада 2010р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Барської міжрайонної державної податкової інспекції про стягнення грошових сум, --

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 09 вересня 2010р. звернувся в суд з позовом до Барської міжрайонної державної податкової інспекції ( звідки 05 травня 2010р. його було звільнено з посади завідуючого господарством адміністративно господарського відділу на підставі п.1 ст.40 КЗпП України ) про стягнення грошових сум, які на його думку безпідставно не були йому нараховані і не виплачені. Тобто, повний розрахунок з ним не проведено.

Зазначив, що у звязку з відсутністю фінансування на охорону службових приміщень та не укладенням Барською МДПІ договорів щодо здійснення такої охорони він періодично залучався до нічних чергувань з 18 -00 до 08 години ранку. Час цих чергувань йому не було оплачено. Вважає, що чергування з 22 -00 до 06 -00 години ранку як робота у нічний час йому згідно ст. 108 КЗпП України мало оплачуватися у підвищеному розмірі ( відповідно до колективного договору на 35 % ставки ), а чергування з 18 -00 до 22 -00 та з 06 -00 до 08 години ранку згідно ст.ст. 62, 106ч.1 КЗпП України мало б оплачуватися у подвійному розмірі як надурочні роботи. Таким чином, йому загалом не нараховано та не виплачено заробітну плату за 416 годин роботи у нічний час і за 312 годин надурочних робіт.

З врахуванням уточнень до позовних вимог ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача 5420 грн. 24 коп. заборгованості по оплаті надурочних робіт і роботи у нічний час, а також середній заробіток за весь час затримки цих виплат згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в загальній сумі 13 739 грн. 93 коп, а всього просив стягнути 19 160 грн. 17 коп (а.с. 38 ).

Рішенням Барського районного суду від 26 листопада 2010р. позов було задоволено. Суд погодився з наведеними вище доводами позивача.

Барська міжрайонна державна податкова інспекція у своїй апеляційній скарзі просить дане рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, не зясував дійсні обставини справи, безпідставно не врахував надані відповідачем заперечення і порушив норми матеріального права.

В суді апеляційної інстанції представник Барської міжрайонної державної податкової інспекції ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав. При цьому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь апелянта 120 грн. у відшкодування витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи, понесених при подачі апеляційної скарги ( а.с. 91 ).

ОСОБА_4А, який представляє інтереси ОСОБА_2М, вважає апеляційну скаргу безпідставною і просить її відхилити.

Вислухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню. Оскаржуване рішення має бути скасовано і в справі слід ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позову з таких підстав :

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд в порушення вимог ст.214 ч.1 п.1 ЦПК України не вирішив питання з приводу наявності обставин, якими обґрунтовувалися не лише вимоги, але і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Так, задовольняючи позов, суд чомусь повністю погодився з позицією ОСОБА_5 і безпідставно не дав належної правової оцінки запереченням Барської МДПІ незважаючи на те, що у них міститься спростування доводів позивача ( а.с. 28 -32 ).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що у даному випадку суд першої інстанції безпідставно ототожнив правову природу чергування і правову природу роботи у нічний час та надурочних робіт. Адже залучення працівників до чергувань регулюється Постановою Секретаріату ВЦРПС від 02.04.1954р, яка залишається чинною згідно Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства СРСР»від 12.09.1991р. № 1545 у частині, яка не врегульована законодавством України. Чергування працівників після закінчення робочого дня полягає в обовязку працівника знаходитися на визначеному роботодавцем робочому місці з метою вирішення невідкладних питань, не повязаних з трудовими обовязками цього працівника, а також для передачі інформації.

Суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що у даному випадку немає визначених у ст. ст. 54, 62 КЗпП України правових підстав вважати, що ОСОБА_5 у звязку з цими чергуваннями притягувався до роботи у нічний час та до надурочних робіт. Адже під час чергувань він не виконував трудових обовязків завідуючого господарством адміністративно господарського відділу згідно його посадової інструкції (а.с. 45, 47 ). Встановлено, що за змістом наказів № 8 від 22.01.2009р, № 29 від 12.03.2009р. та № 23 від 16.02.2010р. ( а.с. 42 -44 ) потреба у чергуваннях була викликана необхідністю вжиття заходів ( у звязку з відсутністю фінансування ) щодо охорони приміщень Барської МДПІ. До таких чергувань залучалися працівники інспекції ( у тому числі і ОСОБА_5 ) за їх згодою, що безпосередньо зазначено у наведених вище наказах. З пояснень сторін вбачається, що у приміщенні Барської МДПІ була виділена кімната з телефоном, де мали знаходитись чергові. Під час чергувань робота, визначена трудовим договором, ними не виконувалася. На весь наступний після чергування день цим працівникам надавався вихідний ( про що також зазначено у наказах ), який їм оплачувався як повний робочий день. При цьому згідно з наведеними наказами ці чергування не були віднесені до виконання робіт у нічний час та до надурочних робіт і заробітна плата за роботу в нічний час та за надурочні роботи під час чергувань працівникам не нараховувалася.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача не заперечив того факту, що ОСОБА_5 приймав участь у складанні графіків чергувань і при необхідності мав можливість за домовленістю з іншими працівниками вийти на чергування у зручний для нього день. Як вважає колегія суддів, під час роботи в Барській МДПІ такий порядок речей влаштовував позивача, оскільки наказів про організацію цих чергувань він не оскаржував і їх виконував, користувався наданими після чергування вихідними днями, які йому відповідно оплачувалися. При цьому ОСОБА_5 погодився з наказом про своє звільнення від 05.05.2010р, у якому зазначено кошти, що йому підлягали до виплати. Цього наказу він також не оскаржував і згідно даного наказу з ним було проведено повний розрахунок. Визначений чинним законодавством строк звернення для вирішення трудового спору по питанню оскарження зазначених вище наказів давно минув.

Таким чином, немає законних підстав для нарахування і виплати ОСОБА_5 якоїсь додаткової заробітної плати за роботу в нічний час і за виконання надурочних робіт і ці його вимоги є безпідставними. Тому безпідставними є і вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з посиланням на ст.117 КЗпП України.

Невірне застосування наведених вище норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, призвели до ухвалення судом першої інстанції неправильного рішення. За таких обставин згідно положень ст.309 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення про повну відмову ОСОБА_5 у задоволенні його позовних вимог.

Згідно п.2 ч.3 ст.81 ЦПК України витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у даному випадку мають бути покладені на сторони після розгляду справи.

Згідно ч.5 ст.88 ЦПК України апеляційний суд в разі ухвалення нового рішення відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої строни понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому понесені Барською МДПІ витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи при подачі апеляційної скарги в сумі 120 грн. мають бути відшкодовані ОСОБА_2М, якому за наслідками розгляду цієї апеляційної скарги в задоволенні позову було відмовлено.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 81ч.3 п.2; 88 ч.ч.1, 5; 303; 304; 307ч.1 п.2; 309; 313; 314; 316; 317; 209; 218 ЦПК України, колегія суддів, --

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Барської міжрайонної державної податкової інспекції задовольнити.

Рішення Барського районного суду від 26 листопада 2010р. у даній справі скасувати.

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні даного позову до Барської міжрайонної державної податкової інспекції про стягнення грошових сум.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Барської міжрайонної державної податкової інспекції 120 грн. у відшкодування витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :

З оригіналом вірно :