АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: із договорів Доповідач: Пилипчук Н.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2011 року судова колегія судової палати по цивільним справам апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Пилипчук Н.П.,

суддів: Крилової Т.Г., Цвірюка В.О.

при секретарі Козир Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2011 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, визнання права власності на квартиру, гараж, земельну ділянку, по зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поновлення порушеного права користування спадковим майном, про усунення перешкод у здійсненні права власності, про визначення порядку користування спадковим майном: квартирою, гаражем, земельною ділянкою, про відшкодування майнової і моральної шкоди, про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У 2001 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що йому та відповідачу ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2001 року в рівних частинах належить квартира АДРЕСА_1, гараж № 65 по вул. Отакара Яроша, 19-а в місті Харкові, земельна ділянка, розміром 0,12 га у садовому товаристві «Ветеран», розташованому на території Дергачевської міської ради Харківської області. Вказував, що вони не можуть дійти згоди щодо користування цим майном. Зазначав, що у спірній квартирі прописаний він, його дружина та їх син, що іншого житла він не має, а у відповідачки є квартира, гаражем протягом тривалого часу також користується його сім'я. Просив визначити порядок користування спірною квартирою; визнати за ним право власності на зазначені квартиру та гараж з виплатою відповідачці грошової компенсації, а за ОСОБА_2 визнати право власності на земельну ділянку в цілому.

Відповідачка ОСОБА_2 зазначений позов не визнала та у 2004 році звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1просила відновити її порушене право користування спадковим майном, усунути перешкоди у здійсненні права власності на це майно, визначити порядок користування спадковим майном, зазначеним у висновку судової будівельно-техничної експертизи від 29.08.2002 року; стягнути грошову компенсацію за 1/2 частину гаражу виходячи з вартості на момент розгляду справи. Вказувала, що все спадкове майно перебуває в користуванні ОСОБА_1М, який не пускає її в квартиру і в гараж, позбавив її права користування належною їй часткою майна. Зазначала, що відчуває сильні душевні страждання у зв*язку з порушенням ОСОБА_1 її прав, та просила стягнути з нього 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2011 року позовні вимоги сторін задоволені частково. Вирішено визначити наступний порядок користування квартирою № 28 у буд. 19-а по вул. Отакара Яроша міста Харкова: в користування ОСОБА_2 надати в квартирі АДРЕСА_2 жилу кімнату площею 10,5 кв. м, літ. 4, з проведенням переобладнання за рахунок ОСОБА_2: улаштувати перегородку по всій ширині жилої кімнати літ. 4 с дверним прорізом, перегородку виконати з цегли чи збірних полегших конструкцій (гіпсокартоні панелі по дерев'яному чи стальному каркасу, встановити дверний проріз з приладами запирання); в користування ОСОБА_1 надати жилу кімнату площею 10,5 кв., літ. 5, та вбудовану шафу, площею 1, 7 кв. м, літ. 6; кухню, літ. З, площею 6,1 кв. м, сполучений санітарно - технічний вузол, літ. 2, площею 2,6 кв. м, коридор, літ. 1, площею 5,0 кв.м., а після перепланування, ще і коридор, площею 6,2 кв. м, залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( додаток № 1 до судової будівельно-технічної експертизи № 4001 від 29.08.2002 року). Також вирішено поновити ОСОБА_2 її порушене право користування належним їй спадковим майном: АДРЕСА_3 і гаражем № 65 за адресою вул. Отакара Яроша, № 19-а міста Харкова. Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 належним їй спадковим майном; визначити порядок користування земельною ділянкою розміром 0,12 га, що знаходиться у садовому товаристві «Ветеран», розташованому на території Дергачівської міської ради Харківської області, згідно якому виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 600 кв. м, кожному, зазначеної земельної ділянки, відповідно чого межа поділу земельної ділянки розділяє земельну ділянку на дві ділянки: від красної лінії вулиці прямо довжиною 40,0 м до межі сусідньої земельної ділянки, поділив зазначену земельну ділянку на дві ділянки з розмірами 15,0 м на 40, 0 м (додаток № 3 до висновку судової будівельно - технічної експертизи № 4001 від 29.08.2002 року). Гараж № 65 за адресою вул. Отакара Яроша, № 19-а міста Харкова вирішено залишити у сумісному користуванні сторін.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2011 року та передати справу на новий розгляд. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне з*ясування судом обставин справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що перебудова квартири визначена судом не узгоджена з Дзержинським РВК м. Харкова та екологічно-технічними службами. Зазначає, що задовольнивши вимоги стосовно гаража суд вийшов за межі позовних вимог. Погоджується з рішенням в частині визначення порядку користування земельною ділянкою. Наполягає, що встановлений порядок користування квартирою порушує права членів його сім*ї.

ОСОБА_2 з рішенням суду погодилась, його не оскаржує.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 жовтня 2001 року, після смерті матері сторін ОСОБА_3, право власності за законом на квартиру АДРЕСА_4, на гараж № 65, що знаходиться в місті Харкові по вул. О. Яроша 19-а, та на земельну ділянку, розміром 0,12 га, що знаходиться у садовому товаристві «Ветеран», розташованому на території Дергачевської міської ради Харківської області належить сину померлої ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_2, в рівних частинах по 1/2 кожному.

Між сторонами існує спір щодо порядку користування спадковим майном.

Відповідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється за їх згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном що є їхньою спільною власністю.

У справі була проведена судово-технічна експертиза, згідно висновків якої запропонований один варіант порядку користування квартирою та земельною ділянкою, який було покладено в основу судового рішення. Визначити порядок користування гаражем не виявилось можливим.

Порядок користування квартирою визначений судом передбачає улаштування перегородки по всій ширині жилої кімнати літ. 4 с дверним прорізом, яку слід виконати з цегли чи збірних полегшиних конструкцій (гіпсокартоні панелі по дерев'яному чи стальному каркасу, встановити дверний проріз з приладами запирання). Такі перепланування вирішено провести за рахунок ОСОБА_2, проти чого вона не заперечує.

Згідно ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Перепланування, про яке йдеться у рішенні суду, не є реконструкцією, не передбачає втручання у несучі конструкції житлового будинку, не стосується кухні та санвузла. Відсутні дані, що такі перепланування може порушити права власників інших квартир у цьому багатоквартирному житловому будинку, санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку.

Спір між сторонами протягом тривалого часу не знаходив свого вирішення і запропонований порядок користування є єдиним можливим, тому відсутність узгоджень щодо переобладнання, на думку судової колегії, не є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Згідно п. 1.4.5. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного Комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: - копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.

Суд вирішив спір між сторонами у справі щодо порядку користування спірною квартирою, що не позбавляє ОСОБА_2 на яку покладений обов*язок з влаштування перегородки, здійснювати це перепланування з дотриманням будівельних санітарних, екологічних та інших норм і правил, з отриманням відповідних дозволів та оформленням проектної документації. Тому безпідставними є доводи ОСОБА_1 про те, що суд своїм рішенням дозволив самочинне будівництво.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосовувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Підстави припинення права на частку у спільному майні за позовом співвласника визначені ст. 365 ЦК України. Так, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З матеріалів справи вбачається, що частки сторін у спільному майні є рівними. Неможливість спільного володіння і користування цим майном не доведена. Відсутні відомості про вартість спірного майна на день ухвалення судового рішення. Вартість, що була визначена висновком експертизи проведеної у 2002 році є неприйнятною для вирішення спору.

ОСОБА_1 бажав сплатити ОСОБА_2 вартість її частки квартири та гаража, однак ОСОБА_2 на умови запропоновані позивачем не погодилась, згоди на отримання компенсації за свою частку не надала, в свою чергу запропонувала ОСОБА_1 придбати його частку, на що він також не погодився.

За змістом ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

ОСОБА_2 тривалий час була позбавлена права володіти та користуватися належним їй майном, бажає поновити своє таке право, спільне користування сумісним майном в порядку визначеному судовим рішенням вважає можливим.

Не ґрунтуються на законі доводи ОСОБА_1 про те, що встановлений порядок користування порушує права членів його сім*ї, оскільки порядок користування був визначений між співвласниками майна, а за змістом ст. 405 ЦК України, житлове приміщення яке мають право займати члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, визначається його власником.

За таких обставин, підстав для скасування або зміни рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2011 року судова колегія не вбачає.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді