Справа № 2-86/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2011 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Клочко Б.М. при секретарі Скрипка О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

В листопаді місяці 2010 року Фонд соціального страхування звернувся до суду і свої вимоги мотивував там, що в червні місяці 2010 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем, зневажив безпекою дорожнього руху, не прийняв заходів до зменшення швидкості, внаслідок чого сталося зіткнення з іншим автомобілем під керуванням ОСОБА_2. В результаті ДТП останній отримав тілесні ушкодження і тривалий час перебував на лікарняному, отримавши за період непрацездатності 10479 грн. 48 коп., в тому числі за рахунок Фонду соціального страхування 9863 грн. 04 коп. Оскільки за вироком Сумського районного суду від 14.10.2010. винним у ДТП був визнаний ОСОБА_1 то, посилаючись на ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, Фонд соціального страхування просить стягнути з відповідача виплачену ними ОСОБА_2 суму 9863 грн. 04 коп. та судові витрати.

У першому судовому засіданні 23.12.2010. представник позивача свої вимоги підтримав, пояснивши, що ОСОБА_1 повинен нести перед ними відповідальність за нормами ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування….», який не передбачає відшкодування збитків у таких випадках, а тому просив стягнути з відповідача вказану суму за нормами Цивільного кодексу України.

В останні судові засідання 30.12.2010, 05.01.2011., 07.01.2011. представник позивача до суду не зявився, направляючи до суду листи з проханням відкласти розгляд даної справи на більш пізній час у звязку з неможливістю направити до суду представника.

Суд не вважає за доцільне в черговий раз відкладати розгляд справи, що призводить до тяганини з розглядом справи, а вважає за можливе, відповідно до ст. 169 ЦК України, розглянути справу і прийняти рішення по ній без представника позивача, оскільки, він був належним чином повідомлений про розгляд справи, до суду повторно не зявився, неможливість направлення представника не є поважною причиною, оскільки, позивач являється не фізичною, а юридичною особою, а тому за неможливості направити до суду одного представника він має можливість замінити його іншим.

Відповідач та його представник з позовом не згодні, вважають вимоги безпідставними, а тому просять відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В суді встановлено, що 25 червня 2010 року на автошляху «Суми-Миропілля»трапилася дорожньо-транспортна пригода, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, зневажив безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, що рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження з приводу чого він з 25.06.2010. по 01.10.2010. перебував на лікарняному листі.

У звязку з втратою працездатності ОСОБА_2, відповідно до ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності …»була надана допомога по тимчасовій непрацездатності в розмірі 10479 грн. 48 коп., із яких за рахунок ВАТ Сумський завод «Насосенергомаш»оплачено три дні непрацездатності в сумі 616 грн. 44 коп., а за рахунок Фонду соціального страхування 48 днів в сумі 9863 грн. 04 коп.

Згідно з вироком Сумського районного суду від 14 жовтня 2010 року ОСОБА_1 був визнаний винним у цій ДТП і відповідно засуджений за ст. 286 ч. 1 КК України.

Посилаючись на цей вирок Фонд соціального страхування просить стягнути з відповідача сплачену ними за час непрацездатності ОСОБА_2 зазначену вище суму.

Суд вважає що такі вимоги не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне страхування….» Фонд соціального страхування є органом, що здійснює керівництво та управління загальнообовязковим державним страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності, проводить збір і акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд належить до цільових позабюджетних страхових фондів, він є некомерційною самоврядною організацією, держава є гарантом надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам Фондом.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.

Стаття 1191 ЦК України передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, заподіяну іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим, однак, правовідносини, повязані із страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України, а не ст. ст. 1166 та 1187 ЦК України, на які посилається позивач.

Так, відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За таких обставин за загальними правилами страхування страховик має право вимоги до особи, відповідальної завдані збитки, лише у разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, а в разі проведення страхових виплат за договором особистого страхування життя, здоровя, працездатності, пенсійного забезпечення, страховик не має права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Виходячи зі змісту спірних правовідносин та діючого законодавства, суд приходить до висновку, що виплачена на користь третьої особи ОСОБА_2 сума 9863,04 грн. є матеріальним забезпеченням останнього у звязку з втратою ним заробітної плати внаслідок тимчасової втрати працездатності, яке проведено за рахунок за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, сформованого шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, в тому числі і внесками, що робляться страхувальником ВАТ Сумський завод «Насосенергомаш», де працює ОСОБА_2, а не шкодою, завданою іншою особою. Тому за таких обставин позивач не має права регресу до відповідача у розмірі виплаченої суми втрати заробітної плати потерпілим в ДТП внаслідок тимчасової непрацездатності і застосування до даних правовідносин ст.ст. 1166 та 1187 ЦК України, на які посилається позивач, є безпідставним і неправомірним.

Слід також врахувати, що відповідно до цих норм закону ОСОБА_1 відшкодував заподіяну ним матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_2 та державі за лікування потерпілого, що підтверджується копією вироку Сумського районного суду.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає позовні вимоги Фонду соціального страхування безпідставними, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 993, 999, 1191 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61 ч.3, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Сумської міської виконавчої дирекції про відшкодування заподіяної шкоди - відмовити за їх безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд на протязі десяти днів після його проголошення.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя Б.М.Клочко