Справа № 2-4777/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого судді Мазниці А.А.

При секретарі Ковальській Т.Г.

За участю:

Позивача ОСОБА_1 Х.

Представників позивача ОСОБА_2 , Капітанова Д.Г.

Представника відповідача ОСОБА_3 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у березні 2010 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 02.02.2010 р. надав відповідачеві позику у розмірі 18.600, 00 доларів США, яку останній зобов`язався повернути протягом одного місяця, втім свої зобов`язання не виконав, чим заподіяв позивачеві моральну шкоду. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу з урахуванням 3% річних, що в перерахунку у національну валюту України дорівнює 148.299, 00 грн., та додатково 1.699, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач та його представники заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, на їх задоволенні наполягали.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали посилаючись на те, що фактично спірні кошти позивачем не надавалися, а розписка щодо неіснуючого боргу була складена ОСОБА_4 під впливом погроз та психічного насильства з боку позивача.

Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник посилалися на безгрошовість розписки від 02.02.2010 р. та написання її під впливом погроз та психічного насильства з боку позивача, а отже фактично послалися на наявність у діях позивача складу кримінального злочину.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що полягають у покладенні законом на кожну сторону обов`язку доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу свої вимог або заперечень, та наданні сторонам рівних прав щодо подання доказів, їх дослідження, доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, що за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Оскільки відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, винність позивача у такому злочині має бути підтверджена єдиним належним засобом доказування вироком суду, що набрав законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звертався до органів внутрішніх справ з приводу примушення його позивачем написати спірну розписку, втім викладені ним обставини не знайшли об`єктивного підтвердження, у зв`язку з чим постановою від 17.06.2010 р. у порушенні кримінальної справи за його заявою було відмовлено, при цьому було встановлено зокрема, що позивач та відповідач знайомі близько десяти років та між ними існували довірчі відносини (а.с. 39).

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що кримінальна справа відносно позивача стосується інших обставин відносин сторін, не пов`язаних зі спірною розпискою (а.с. 37, 38), інші доводи та факти, наведені відповідачем на підтвердження його пояснень, не свідчать беззаперечно про їх обґрунтованість та можуть бути тлумачені на користь як відповідача, так і позивача, суд не вважає заперечення відповідача такими, що знайшли підтвердження та спростовують письмовий правочин, складений останнім власноручно.

З урахуванням викладеного суд вважає встановленим, що 02.02.2010 р. між позивачем та відповідачем був укладений у простій письмовій формі договір позики, за яким останній отримав суму у розмірі 18.600, 00 доларів США, яку зобов`язався повернути протягом одного місяця (а.с. 7). У подальшому отримана сума позики відповідачем повернута не була.

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини позики, врегульовані положеннями ст. ст. 1046-1050 ЦК України, а також загальними нормами зобов`язального права. У цих правовідносинах відповідачем був порушений його обов`язок у визначений угодою строк повернути отриману суму, встановлений ст. ст. 526, 1049 ЦК України, тим самим було порушене право позивача на своєчасне отримання наданої ним позики.

Згідно ст. 16 ЦПК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання повинне бути виконане у гривнях, а у випадку визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 625 ЦПК України боржник у грошовому зобов`язанні, що прострочив, має сплатити на користь кредитора суму боргу з урахуванням зокрема 3% річних.

За викладених обставин суд вважає позовні вимоги в частині стягнення суми обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах, що є зобов`язальними, така форма відповідальності за порушення зобов`язання законом та договором не передбачена.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають присудженню позивачеві з відповідача судові витраті у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 533, 549, 611, 625, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 148.299, 00 грн. (сто сорок вісім тисяч двісті дев`яносто дев`ять гривень 00 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1.602, 00 грн. (одну тисячу шістсот дві гривні 99 коп.) судових витрат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, що брали участь у справі, втім не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.А. Мазниця