АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: договірні Довідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - Колтунова А.І.,

Суддів Гальянової І.Г., Сілантьєвої Е.Є.,

при секретарі Моторній Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 червня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Сьома державна нотаріальна контора міста Харкова про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

15 серпня 2007 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа: Сьома державна нотаріальна контора міста Харкова про визнання договору дарування квартири недійсним.

Позивач посилався на ті обставини, що 12 грудня 1995 року на підставі договору купівлі-продажу він придбав у власність квартиру АДРЕСА_1. З цього часу він постійно мешкає у вказаному житловому приміщенні, сплачує всі комунальні послуги та інші витрати, повязані з правом власності.

Однак, в липні 2007 року із довідки КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» йому стало відомо, що квартира належить на праві власності його дочці ОСОБА_2 на підставі договору дарування.

Позивач зазначав, що наміру здійснити відчуження квартири шляхом укладення договору дарування він не мав, оскільки це його єдине постійне місце проживання.

Він відвідував нотаріальну контору з метою скласти заповіт на дітей.

У звязку з чим, позивач зазначав, що його волевиявлення на укладення зазначеного договору дарування спрямовано не було, у звязку з чим він просить визнати вищевказаний договір недійсним.

10 жовтня 2008 року з позовом про визнання договору частково недійсним і визнання права власності на частину квартири 108 по пр-ту Героїв Сталінграда в будинку № 144 в м.Харкові звернувся ОСОБА_5.

Він зазначав, що на придбання даної квартири він давав батькам гроші в сумі 3400 доларів США.

Дану обставину він визнав в судовому засіданні і є нотаріально посвідчена копія заяви, в якій ОСОБА_6 визнав даний факт.

Оскільки вищевказана квартири була придбана за суму, еквівалентну 9000 доларів США, то його доля у зазначеній квартирі складає 10/25 часток квартири.

Крім того, спірна квартира була придбана його батьками в період їх шлюбу. Таким чином, його матір ОСОБА_7 мала право власності на половину даної квартири, що, із урахуванням його долі у праві власності в ній складає 3/10 частки.

В установленому законом порядку і строк він, після смерті матері подав заяву до нотаріальної контори.

Однак, правоустановчі документи не оформлював, так як батько не міг знайти документів на квартиру, як потім йому стало відомо, внаслідок укладення договору дарування, який є фіктивним.

У звязку з чим позивач просив суд визнати договір дарування недійсним та визнати право власності на 10/25 частки квартири 108 по пр.-ту ОСОБА_8 в м.Харкові в порядку набуття, встановити додатковий строк для оформлення спадщини після смерті матері.

01 січня 2010 року ОСОБА_6 позивач по справі, помер.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 22 січня 2010 року провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_4.

Ухвалою того ж суду від 26 серпня 2010 року провадження у справі було відновлено, в якості правонаступника був залучений ОСОБА_5.

27 серпня 2010 року ОСОБА_5 предявив уточнені позовні вимоги, в яких просив визнати договір дарування між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою 30 травня 2005 року, недійсним і повернути сторони в першопочаткове становище.

Просив також визнати за ним право власності на 14/45 частки квартири в порядку набуття.

Визнати за ним право власності на 14/90 частки вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7.

Визнати за ним право власності на 21/45 частки квартири за вищевказаною адресою в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4.

В суді першої інстанції ОСОБА_5 та його представник підтримували позовні вимоги.

ОСОБА_2 та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, мотивуючи тим, що між нею та батьками була згода, у відповідності з якою вона переоформила на ім.я матері ОСОБА_7 недобудований будинок в с.Куліничі по вул. Квітковій, 5 а вони за це подарують їй спірну квартиру.

У звязку з чим, договір дарування даної квартири був укладений на її імя добровільно, батько розумів значення своїх дій і бажав здійснити відчуження квартири.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 червня 2011 року позов ОСОБА_5 задоволений.

Визнано договір дарування квартири №118 на проспекті ОСОБА_8 №144 в м.Харкові, укладений 30 травня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою, р.№5-810, недійсним.

Повернено сторони в первісне положення.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 17/45 частин квартири №108 на проспекті ОСОБА_8 №144 в м.Харкові в порядку набуття.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 право власності на 14/45 частин квартири №108 на проспекті ОСОБА_8 №144 в м.Харкові в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 14/90 частин квартири №108 на проспекті ОСОБА_8 №144 в м.Харкові в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, яка померла 28 квітня 2004 року.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 21/45 частин квартири №108 на проспекті ОСОБА_8 №144 в м.Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 ОСОБА_5, який помер 01 січня 2010 року.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 4030 грн..

Скасовано заходи забезпечення позову та знято арешт з квартири №108 на проспекті ОСОБА_8 №144 в м.Харкові в порядку набуття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на ті обставини, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі.

Так, судом необґрунтовано визнано за позивачем право власності на частину квартири після смерті матері, хоча й матір (ОСОБА_7І.) ніяких дій в частині оформлення своїх прав не вчинювала і, відповідно, вона не була власником даної квартири.

Висновки суду в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 17/45 частин квартири №108 на проспекті ОСОБА_8 №144 в м.Харкові в порядку набуття суперечить вимогам діючого законодавства, не засновані на наявних в матеріалах справи доказах.

Позивачем не було надано достовірних доказів, що підтверджують те, що між ним та батьками була домовленість про створення загальної власності на будинок.

Визнаючи недійсним договір дарування спірної квартири, суд необґрунтовано не прийняв до уваги, що допитаний в суді першої інстанції нотаріус підтвердила, що ОСОБА_4 була розяснена суть правочину, переведений зміст усього договору з української на російську мову, розяснено його суть, а також його наслідки.

Допитана в судовому засіданні донька позивача ОСОБА_9 пояснила, що сам дідусь говорив їй про те, що спірну квартиру він подарував ОСОБА_2.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники ОСОБА_2 підтримували апеляційну скаргу.

ОСОБА_5 та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи за ОСОБА_5 право власності на 17/45 квартири №108 на проспекті ОСОБА_8 №144 в м.Харкові в порядку набуття, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була куплена ОСОБА_4 з ОСОБА_7 за ціну, еквівалентну 9000 доларів США. Суму, еквівалентну 3400 доларів США вніс ОСОБА_5, що підтверджено нотаріально завіреною заявою ОСОБА_4.

У звязку з чим, суд врахував, що за ОСОБА_5 необхідно визнати право власності на 17/45 частин даної квартири, оскільки дана доля відповідає внесеній ним сумі для її придбання.

Колегія суддів вважає, що погодитися з даними висновками суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами і не оспорюється сторонами, що ОСОБА_4, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 12 грудня 1995 року, придбав по договору купівлі-продажу квартири №108 на проспекті ОСОБА_8 №144 в м.Харкові.

Будь-яких даних, що свідчили про те, що між ОСОБА_5 та його батьками: ОСОБА_4 і ОСОБА_10 відбулася домовленість про створення загальної сумісної власності на вказану квартиру, при розгляді справи надано не було.

З 1995 року по 2008 рік з моменту виникнення спору на дану житлову площу ОСОБА_5 ніяких претензій на частину квартири не предявляв, договір купівлі-продажу не оспорював. Даних про те, що на момент придбання квартири він був членом їх родини, не надав.

Факт внесення ним грошей в купівлю квартири не свідчить про те, що він мав намір створити загальну сумісну власність з батькам на дану квартиру і є лише правовою підставою для вимоги про повернення внесеної суми.

У звязку з чим, колегія суддів вважає, що рішення суду в зазначеній частині не може бути визнано правильним, підлягає скасуванню, а у задоволенні позовних вимог в даній частині необхідно відмовити.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що спірна квартира була загальною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_7, оскільки була придбана ними в період шлюбу у звязку з чим, кожен з них мав рівні права на володіння, розпорядження і користування даною квартирою.

28 квітня 2004 року ОСОБА_7 померла.

У звязку з її смертю у відповідності з вимогами ст. ст.1218,1220 ЦК України відкрилася спадщина на належну їй ? частину вищевказаної квартири.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. ст. 1222, 1268, 1269 ЦК України, ОСОБА_4, який постійно проживав разом із спадкодавцем, у тому числі й на час відкриття спадщини, та ОСОБА_5, який протягом шести місяців звернувся із заявою про прийняття спадщини (а.с. 40), прийняли спадщину.

У звязку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, однак судом першої інстанції невірно визначені їх долі, виходячи з спадкової маси.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що рішення суду в даній частині підлягає зміні, оскільки померлій ОСОБА_7 належало право власності згідно зі ст. 22 КпШС України, ст. 60 СК України, то після її смерті ОСОБА_4 і ОСОБА_5 набули право власності в порядку спадкування по ? частини даної квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 за життя свою долю в зазначеній квартирі не виділила, у звязку з чим спадщина після її смерті не відкривалася, не можуть бути визнані правильними, оскільки це суперечить вимогам ст. ст. 1216, 1288, 1261 ЦК України.

Оскільки достовірно встановлено, що ? частина спірної квартири належала ОСОБА_5, після цього ОСОБА_4 не вправі був розпоряджатися квартирою в цілому, і таким чином суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що укладений між ним і ОСОБА_2 договір дарування, оформлений з порушенням вимог закону.

Крім того,суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що даний правочин був укладений ОСОБА_4 внаслідок помилки, що має істотне значення, оскільки його волевиявлення не було направлено на безоплатне відчуження квартири, яка була його єдиним житлом.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що помилка відносно характеру укладеного правочину була допущена ОСОБА_4 внаслідок його похилого віку, не володіння українською мовою.

Той факт, що він вважав, що уклав не договір дарування, а заповіт, підтверджують наступне розпорядження спірною квартирою шляхом оформлення заповіту на сина.

При таких обставинах колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду в частині визнання договору дарування недійсним, а також в частині визнання права власності на дану квартиру за ОСОБА_5 по заповіту після батька.

Судове рішення у вказаній частині ухвалене у відповідності з вимогами ст. 56 ЦК України ( за ред. 1963 року), ст. 123, 1268, 1269 ЦК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 відносно оспорювання рішення суду в даній частині, були предметом судового розгляду і їм дана належна оцінка. Висновків суду вони не спростовують.

Не вбачає й колегія суддів правових підстав до зменшення суми, стягненої на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування судових витрат, так як вони підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини рішення вказівку про визнання права власності за померлим ОСОБА_4 і ОСОБА_7, оскільки з їх смертю припинилася їх цивільна правоздатність.

Керуючись ст. 303, 304, п.3 ч.1ст. 307, п.2, п.4 ч.2 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 червня 2011 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 17/45 частин квартири №108 на проспекті ОСОБА_8 №144 в м.Харкові в порядку набуття скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання права власності на 17/45 частин квартири №108 на проспекті ОСОБА_8 №144 в м.Харкові в порядку набуття відмовити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 червня 2011 року в частині визнання права власності за ОСОБА_5 в порядку спадкування після смерті батьків змінити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на ? частину квартири №108 на проспекті ОСОБА_8 №144 в м.Харкові після смерті матері ОСОБА_7, яка померла 28 квітня 2004 року.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частини квартири в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4, який помер 01 січня 2010 року.

Виключити з резолютивної частини рішення висновок про визнання права власності на частку спірної квартири за померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

В іншій частині рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді -