Справа №22-ц-1723/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія56Доповідач у 2 інстанції Березовенко
УХВАЛА

Іменем України

26 січня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Сержанюка А.С.,

суддів: Березовенко Р.В., Фінагєєва В.О.,

при секретарі:ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Колективного підприємства «Білоцерківбуд»про стягнення вартості частки в дольовому фонді підприємства.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а:

В березні 2010 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що працювала в КП «Білоцерківбуд»з 01.06.1979 року по 22.03.2007 року на посаді контролера-лаборанта, звільнилася за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію, вона є співвласником в КП «Білоцерківбуд», розмір її паю майнового фонду складає 9675 грн., відповідно до Положення про визначення персоніфікованої долі членів трудового колективу КП «Білоцерківбуд», затвердженого конференцією трудового колективу власників 06.03.2008 року, вона має право на долю в колективній власності КП «Білоцерківбуд». А тому просила суд стягнути з відповідача на її користь вартість частки в дольовому фонді підприємства в сумі 9675 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 303 ЦПК України, апеляційний суд при перевірці законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі апеляційної скарги, так і за межі вимог заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 01.06.1979 року була зарахована на роботу на завод залізо-бетонних виробів № 2 Виробничо-комплектувального об'єднання "Київзалізобетонбудкомплектація", який в майбутньому було реорганізовано в комбінат підсобних підприємств тресту «Білоцерківхімбуд», який перейменовано в Орендне підприємство «Білоцерківбуд», котре 27.12.1993 року перейменовано в Колективне підприємство «Білоцерківбуд». З 22.03.2007 року позивачка звільнилася з роботи за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію, що стверджується копією її трудової книжки.

Відповідно до п.1.1 Статуту КП «Білоцерківбуд»/нова редакція/, затвердженого конференцією працюючих власників підприємства 02.02.2007 року, зареєстрованого 06.04.2007 року, колективне підприємство «Білоцерківбуд»створене на добровільних засадах організацією орендарів шляхом викупу державного майна через оренду з викупом, що підтверджено договором купівлі-продажу майна від 1 вересня 1993 року і актом прийому-передачі у власність державної частини цілісного майнового комплексу організації орендарів «Білоцерківбуд»від 1 вересня 1993 року. Статутний фонд підприємства становить 9643000 грн.

Відповідно до п.5.4 Статуту КП «Білоцерківбуд», вищим органом управління підприємства є конференція працюючих власників, яка вирішує будь-які питання згідно з компетенцією, яка визначається окремим Положенням, обирає голову правління /він же генеральний директор/, а в період між конференціями керівництво роботою підприємства здійснює правління згідно зі своєю компетенцією, яка визначається окремим Положенням /п.5.9 Статуту/.

У п.3.2 Статуту також передбачено, що власником підприємства є працівник, який працював на підприємстві на момент викупу майна /на 01.07.1993 року/ і має на особовому рахунку частку колективної власності у вигляді паю. Згідно з п.3.4 Статуту при звільненні працівника виплата компенсації його паю здійснюється згідно із затвердженим Положенням.

Конференцією трудового колективу власників КП «Білоцерківбуд»06.03.2008 року було затверджено Положення про визначення персоніфікованої долі членів трудового колективу КП «Білоцерківбуд», відповідно до п.2 якого частина колективної власності /прибуток орендного підприємства, направлена на викуп майна/ за станом на 01.07.1993 року ділиться між співвласниками згідно з трудовим вкладом співвласника в створенні колективної власності і стажем роботи. Цією ж конференцією було також затверджено Розрахунок визначення персоніфікованої власності членів трудового колективу підприємства станом на 01.02.2008 року, де для проведення цього розрахунку до уваги приймається розмір статутного фонду підприємства, додатковий прибуток, кількість і вартість майнових сертифікатів, залучених до викупу підприємства в 1993 році.

Як вбачається з розрахунку дольового фонду позивачки від 30.04.2010 року за підписом генерального директора та головного бухгалтера КП «Білоцерківбуд», її дольовий фонд на момент звільнення складав 9675 грн.

У вказане вище Положення 14.12.2009 року конференцією трудового колективу власників КП «Білоцерківбуд»було внесено доповнення і заборонено видачу грошима персоніфікованої долі вибувшим працівникам підприємства до повного погашення заборгованості по заробітній платі, що стверджується витягом з протоколу № 22 вказаної конференції.

Відповідно до Звіту про фінансові результати за 2009 рік, КП «Білоцерківбуд має за звітний період 3 957 000 грн. збитків, а відповідно до довідки від 30.04.2010 року за підписом генерального директора підприємства, заробітна плата виплачена фактично за червень 2009 року.

Позивачка 17.10.2008 року зверталася із заявою на ім'я директора КП «Білоцерківбуд»про виплату їй дольового фонду, що слідує з копії цієї заяви в матеріалах справи, і рішенням правління КП «Білоцерківбуд»від 09.11.2009 року їй в числі інших колишніх працівників було відмовлено у видачі дольового фонду грошима до погашення заборгованості по зарплаті, що підтверджується копією протоколу № 65 засідання правління КП Білоцерківбуд». А як передбачено п.19 Положення про визначення персоніфікованої долі, в кожному конкретному випадку рішення про видачу компенсації взамін долі приймається на правлінні.

Зазначене рішення правління і положення Статуту позивачкою не оскаржувалися і є чинними і на момент розгляду справи.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що він є необгрунтованим і недоведеним, а тому задоволенню не підлягає.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Узагальнюючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що позов необгрунтований і не підлягає задоволенню, оскільки позивачкою не було доведено, що підприємство в порушення діючих норм відмовило їй у виплаті грошової компенсації вартості її частки в дольовому фонді підприємства. Порядок проведення розрахунку з вибувшими працівниками міститься в Положення про визначення персоніфікованої долі членів трудового колективу КП «Білоцерківбуд»про яке позивачці було відомо і яке нею не оскаржувалося.

Апеляційна скарга висновків суду не спростовує і посилання на обставини, які б свідчили про незаконність ухваленого рішення не містить.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: