РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2011 року

Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого судді Леньо
С.І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представників відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Орган опіки
та піклування Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про вселення;

зустрічним позовом ОСОБА_3 (в своїх
інтересах та інтересах недієздатного
ОСОБА_7), ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
Сектору у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Личаківського районного відділу
Львівського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області, третя особа Орган опіки та
піклування Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про припинення права власності на
частку у майні, визнання права
власності, стягнення коштів,
зобов’язання до вчинення дій, -

в с т а н о
в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа Орган опіки та піклування
Личаківської районної адміністрації з
вимогою про вселення у квартиру № 1 у
будинку № 165 на вул. Тракт Глинянський у
м. Львові.

В обґрунтування своїх вимог
покликається на те, що їй на праві
спільної часткової власності належить
3/10 частини квартири. Відповідач ОСОБА_3
–колишній чоловік у 2003 р. вигнав її та
їх спільного сина –ОСОБА_7 з квартири. З
того часу вона проживає у будинку в с.
Лучани Жидачівського району
Львівської області.

Відповідачі ОСОБА_3 (в своїх інтересах
та інтересах недієздатного сина
ОСОБА_7Б.). та ОСОБА_4, пред’явили
зустрічний позов до ОСОБА_1Г, ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО», СГІРФО Личаківського РВ
ЛМУ ГУ МВС України у Львівської
області, третя особа Орган опіки та
піклування Личаківської районної
адміністрації про припинення права
власності на 3/10 частини квартири № 1 у
будинку № 165 на вул. Тракт Глинянський у
м. Львові.

В установленому порядку уточнили
позовні вимоги, просять припинити
право власності ОСОБА_1 на 3/10 частини
квартири; визнати право власності на 3/10
частини квартири за ОСОБА_4; скасувати
запис в Реєстрі прав власності на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності на 3/10 квартири за ОСОБА_1;
зобов’язати ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО»зареєструвати право власності на 3/10
частини квартири за ОСОБА_4; виплатити
ОСОБА_1 62015 грн., внесені ОСОБА_4 на
депозитний рахунок суду; визнати
ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
–квартирою; зобов'язати СГІРФО
Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України в
Львівській області зняти з реєстрації
ОСОБА_1 з квартири.

В обґрунтування зустрічних вимог
покликаються на те, що частка ОСОБА_1 є
незначною, та її неможливо виділити в
натурі. Спільне проживання ОСОБА_1 з
ними також є неможливим, оскільки шлюб
між нею та ОСОБА_3 розірвано, останній
фактично проживає в квартирі з новою
сім»єю, між сторонами постійно
виникають конфлікти та сварки, що
зумовлювало неодноразове звернення до
правоохоронних органів, а надалі
порушення кримінальної справи
відносно ОСОБА_1 Крім цього, ОСОБА_1
забрала недієздатного сина, опікуном
якого є батько, та всупереч рішення
суду про примусове повернення ОСОБА_7
на виховання батькові, не виконує
законні вимоги державного виконавця.
Відповідач по зустрічному позову не
приймає жодної участі в утриманні
житла, добровільно його покинула,
близько 10 років не проживає в квартирі,
а фактично після розірвання шлюбу
проживає в належному їй на праві
власності будинку № 25 на вул.
Лермонтова в с. Лучани Жидачівського
району, тобто забезпечена житлом. Тому
припинення права власності ОСОБА_1 на
3/10 частини квартири не завдасть їй
шкоди. Необхідну суму вартості
припиненої частки визначеної
експертом позивач ОСОБА_4 внесла на
депозитний рахунок суду. Також
вказують, що ОСОБА_1 втратила право на
користування жилим приміщенням.

Ухвалами суду від 31.12.2010 року вище
вказані позовні вимоги об’єднано в
одне провадження, а позовну заяву
ОСОБА_1 подану в інтересах
недієздатного ОСОБА_7 залишено без
розгляду (а.с.53,54).

В судовому засіданні позивач по
первісному позову ОСОБА_1 та її
представник підтримали позовні вимоги,
проти зустрічного позову заперечили.
Надали суду пояснення про те, що ОСОБА_1
та ОСОБА_3 перебували у шлюбі. У шлюбі в
них народився син –ОСОБА_7 Даний шлюб
був розірваний в 2000 році. Також
зазначили, що ОСОБА_3 вигнав її та
ОСОБА_7 з квартири. Таким чином, з 2003 р.
по сьогоднішній день ОСОБА_1 постійно
проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул.
Лермонтова, який належить їй на праві
власності. Позивач заперечує проти
припинення її власності на 3/10 частки
квартири, так як має намір проживати в
спірному жилому приміщенні.

Відповідачі по первісному позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представники
підтримали позовні вимоги зустрічного
позову, проти первісного позову
заперечили, та надали пояснення про те,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі,
у якому в них народився син –ОСОБА_7
Після розірвання даного шлюбу ОСОБА_1
добровільно переїхала на постійне
місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, на вул.
Лермонтова, у с. Лучани, Жидачівського
району, Львівської області, який
одержаний нею у спадок. Після
розірвання шлюбу з ОСОБА_1, ОСОБА_3
одружився другий раз. Відтак, на даний
момент проживає у квартирі зі своєю
дружиною та її донькою –ОСОБА_4, якій
ОСОБА_3 згідно договору дарування
відчужив свою частину квартири (4/10
частини квартири). Також зауважили, що
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 існували постійні
конфлікти та сварки, та вказали, що на
даний момент у провадженні
Личаківського РВ ГУ МСУ України у
Львівській області знаходиться
кримінальна справи за ознаками
злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК
України, порушена в результаті
нанесення ОСОБА_1 ОСОБА_3 та його матері
легких тілесних ушкоджень. Відповідачі
зазначили, що не чинять жодних перешкод
у проживанні в квартирі недієздатного
ОСОБА_7, а навпаки вживають всіх заходів
щоб він проживав разом з ними та
виховувався батьком, який є його
офіційним опікуном.

Представники відповідачів ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО»та СГІРФО Личаківського РВ
ЛМУ ГУ МВС України у Львівської області
в судове засідання не з»явилися, хоча
належним чином повідомлялися про час
та місце розгляду справи. При цьому
представник СГІРФО Личаківського РВ
надав заяву про розгляд справи у його
відсутності та ухвалення рішення на
розсуд суду. За таких обставин суд
вважає за можливе розглянути справу на
підставі наявних доказів у відсутності
представників відповідачів, які не
з»явилися.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування Личаківської районної
адміністрації в попередніх судових
засіданнях вказала, що первісний позов
є безпідставним, щодо зустрічного
позову покладається на розгляд суду,
оскільки не вбачає порушень прав
недієздатного ОСОБА_7

Заслухавши пояснення учасників
процесу, з’ясувавши обставини справи,
дослідивши докази, суд приходить до
висновку, що первісний позов ОСОБА_1 не
підлягає до задоволення, а зустрічний
позов ОСОБА_3 (в своїх інтересах та
інтересах недієздатного ОСОБА_7Б.) та
ОСОБА_4 підлягає до задоволення
частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що власниками
квартири № 1 на вул. Тракт Глинянський,
165 у м. Львові є: ОСОБА_7 (3/10 частини
квартири), ОСОБА_1 (3/10 частини квартири),
ОСОБА_4 (4/10 частини квартири), право
спільної часткової власності сторін на
майно зареєстровано в ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО»(а.с.2,9,42).

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова у цивільній справі № 1-1504/2003р.
від 03.07.2003 року, в зв’язку з наявністю
психічного захворювання та
інвалідністю 1-ої групи, ОСОБА_7 визнано
недієздатним. На підставі
розпорядження Личаківської районної
адміністрації № 918 від 01.09.2003 року
опікуном ОСОБА_7 призначено його батька
ОСОБА_3 (а.с.18). Відтак, ОСОБА_3 має право
та обов’язок діяти в інтересах
недієздатного сина ОСОБА_7

Також судом встановлено, що ОСОБА_1
фактично проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул.
Лермонтова, який переданий їй в
одноосібну власність в порядку
спадкування, що позивачем не
оспорюється (а.с.38,49).

Згідно із ст. 365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

З аналізу цієї норми закону вбачається,
що кожна із підстав для припинення
права на частку є самостійною
підставою для припинення права на
частку, а доведення всіх цих обставин
законом не передбачено.

Суд погоджується із доводами позивачів
по зустрічному позову про те, що частка
відповідача є незначною і не може бути
виділена в натурі, оскільки як
встановлено судом, квартира №1 в
будинку №165 на вул. Тракт Глинянський
складається з двох кімнат, загальна
площа квартири становить 51,8 кв.м.,
житлова –27,5 кв.м. (а.с.41). ОСОБА_1 має
право власності на 3/10 частини житла.

Як роз’яснив Пленум Верховного ОСОБА_1
України у своїй Постанові № 7 від 04
жовтня 1991 року «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок»(із
наступними змінами), судам належить
мати на увазі, що, виділ частки в натурі
можливий, якщо кожній із сторін може
бути виділено відокремлену частину
будинку з самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
при наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири.

Житлова площа, яка припадає на частку
ОСОБА_1 є меншою за мінімальну житлову
площу встановлену законом на рівні 13,65
кв.м. (ст. 47 ЖК), а тому є незначною.

Також така частка не може бути виділена
ОСОБА_1 в натурі, оскільки для цього
необхідно виділити відокремлену
частину квартири з самостійним
виходом, чого неможливо здійснити із
врахуванням розміру частки ОСОБА_1 та
технічних можливостей переобладнання
квартири.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК
України неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

Спірна квартира є неподільною,
оскільки її поділ на частки належні
кожному із співвласників неможливий
без втрати цільового призначення.

Припинення шлюбних відносин між ОСОБА_1
та ОСОБА_3 ще у 2000р. та їх окреме
проживання протягом тривалого часу
свідчить про неможливість їх спільного
проживання, а відповідно і спільного
володіння майном. Ця обставина
додатково підтверджується поясненнями
учасників процесу та матеріалами
справи, з яких вбачається, що між ОСОБА_3
та ОСОБА_1 склалися неприязні та
конфліктні стосунки, що унеможливлює
їх проживання разом (а.с.37,39,40,87,101,128), тим
більше, що на даний момент у
двокімнатній квартирі крім ОСОБА_3
також проживає його нова сім’я зокрема
одна із співвласників – ОСОБА_4

Тому, суд приходить до висновку, що
володіння та користування квартирою
сторонами спільно є неможливим.

Суд також знаходить обгрунтованими
доводи позивачів по зустрічному позову
про те, що таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам відповідача
ОСОБА_1 та членам її сім‘ї з огляду на
наступне.

Як встановлено в судовому засіданні
ОСОБА_1 забезпечена житлом в с. Лучани
Жидачівського району Львівської
області, де фактично проживає. Відтак,
припинення права власності на частку
належну ОСОБА_1, з врахуванням
компенсації її ринкової вартості не
завдасть істотної шкоди її інтересам.

Також суд зазначає, що таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
членів її сім‘ї, а саме синові ОСОБА_7,
оскільки він забезпечений своєю
часткою у квартирі, місцем проживання
недієздатного є місце проживання його
опікуна ОСОБА_3, який виключно в його
інтересах вправі вільно та
безперешкодно розпоряджатись
власністю.

У відповідності до ч. 2 ст. 365 ЦК України
позивач за первісним позовом ОСОБА_4
внесла на депозитний рахунок суду
вартість частки відповідача - 62 015 грн.,
про що в матеріалах справи є відповідна
банківська квитанція (а.с.97).

Як зазначено в абз. 3 п. 6 постанови
Пленуму Верховного ОСОБА_3 України від
04 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок», розмір
такої грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а за
відсутності такої угоди —судом за
дійсною вартістю будинку (квартири) на
час розгляду справи.

Оскільки зазначеної угоди між
сторонами не існує, дійсна, тобто
ринкова вартість, квартири визначена
на підставі дослідженого в судовому
засіданні звіту про експертну оцінку
майна від 02.04.2011 р. Слід зазначити, що у
даному звіті вказана оцінка, як з
капітальним ремонтом квартири так і
без нього. Згідно договору та актів
виконаних робіт долучених до даного
звіту, витрати на оплату капітального
ремонту понесені ОСОБА_3

У матеріалах справи відсутні докази
того, що ОСОБА_1 приймала будь-яку
участь у проведенні капітального
ремонту квартири, у тому числі у
витратах на його проведення. Причому,
ОСОБА_1 не заперечує, що вона не
приймала жодної участі у проведенні
капітального ремонту квартири. Відтак,
при визначенні суми, яка має бути
внесена на депозитний рахунок суду, для
припинення права ОСОБА_1 на частку у
квартирі слід виходити з вартості
квартири без капітального ремонту, яка
становить 206 714 грн. Отже, сума внесена
на депозитний рахунок суду ОСОБА_4 у
розмірі 62 015 грн. відповідає вартості
частки квартири ОСОБА_1, тобто З/10
частини квартири, та підлягає виплаті
ОСОБА_1

Враховуючи вище наведене, наявні
правові підстави для припинення права
ОСОБА_1 на частку (3/10) у квартирі,
визнання права власності на припинену
частку за ОСОБА_4, яка внесла грошові
кошти на депозитний рахунок суду, та
задоволення зустрічного позову в цій
частині.

Разом з тим, суд відмовляє в
задоволенні решти вимог за зустрічним
позовом. Так, ст.ст. 71,72 ЖК України, на
які покликаються позивачі за
зустрічним позовом не підлягає
застосуванню до даних правовідносин,
оскільки ОСОБА_1 є співвласником, а не
наймачем житла, а тому особа не може
бути визнана такою, що втратила право
на користування жилим приміщенням із
зазначених підстав. При цьому, за умови
припинення права власності ОСОБА_1 на
3/10 частки квартири та визнання права
власності на припинену частку за
ОСОБА_4, відповідач втрачає право
користування спірним житлом.
Відповідно дане рішення суду є
самодостатньою підставою для
скасування запису в Реєстрі прав
власності на нерухоме майно про
реєстрацію права власності на 3/10
квартири за ОСОБА_1, реєстрацію в ОКП
ЛОР «БТІ та ЕО»права власності на
припинену частку за ОСОБА_4, та зняття
ОСОБА_1 з реєстрації у вказаній
квартирі.

Щодо тверджень позивача по первісному
позову ОСОБА_1 та її представника, про
те, що ОСОБА_3 вигнав її з квартири суд
враховує наступне.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

У матеріалах справи відсутні жодні
докази того, що ОСОБА_1 залишила
квартиру та переїхала до свого
теперішнього місця проживання не з
власної волі. Про будь-які
перешкоджання ОСОБА_1 щодо
користування квартирою та володіння її
часткою після вибуття з квартири
ОСОБА_1 не зазначала. Окрім цього, за
наявності законних підстав припинення
права власності ОСОБА_1 на її частку в
квартирі, відсутні правові підстави
для вселення її в це житло. З огляду на
викладене суд відмовляє в задоволенні
первісного позову.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд
присуджує судові витрати з відповідача
по зустрічному позову. Так, з ОСОБА_1
слід стягнути на користь ОСОБА_3,
сплачені ним та документально
підтверджені 120 грн. витрат на ІТЗ та
620,15 грн. судового збору (а.с.30,31,98). Також
підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 сплачені нею 1 000 грн. витрат на
експертне дослідження (а.с.99,100,126.127).

Керуючись ст. ст. 10, 11,60,61,169, 208-209, 212-215, 218
ЦПК України, ст. ст. 11,15,16, 183, 356, 365 ЦК
України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Орган
опіки та піклування Личаківської
районної адміністрації Львівської
міської ради про вселення в квартиру №
1 в будинку № 165 на вул. Тракт
Глинянський у м. Львові –відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 (в своїх
інтересах та інтересах недієздатного
ОСОБА_7), ОСОБА_4 задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 3/10
частини квартири № 1 в будинку № 165 на
вул. Тракт Глинянський у м. Львові.

Визнати право власності на припинені
3/10 частки квартири № 1 в будинку № 165 на
вул. Тракт Глинянський у м. Львові за
ОСОБА_4.

Виплатити ОСОБА_1 62 015 (шістдесят дві
тисячі п'ятнадцять гривень) вартості 3/10
частини квартири № 1 в будинку № 165 на
вул. Тракт Глинянський у м. Львові, які
внесені ОСОБА_4 на депозитний рахунок
суду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 120
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, 620,15 грн.
судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1 000
грн. витрат на експертне дослідження.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294, 296 ЦПК України.

Суддя:

Леньо С.І