Справа № 2-44/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.10.2011 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Тихомирова І.В.

при секретарі Орловській І.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника

відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним і визнання права власності на квартиру, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання договору дарування недійсним і визнання права власності на квартиру. Згодом позивач уточнив позовні вимоги та просив суд поновити строк звернення до суду, визнати недійсною договір дарування квартири АДРЕСА_1 та визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що з травня 1995 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3, відповідачкою по справі. Разом вони проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Для отримання власного житла вони у травні 2000 року винайняли квартиру АДРЕСА_2.

З власником квартири, ОСОБА_5 Мойсеєвичем - вони домовилися про те, що у жовтні 2001 року передадуть йому кошти в розмірі 500 доларів США і укладуть договір купівлі продажу квартири та посвідчать його нотаріально.

У обумовлений сторонами час ОСОБА_3 передала ОСОБА_5 кошти у розмірі 400 доларів США та 250 грн., що і було повним розрахунком за квартиру. Дані кошти належали позивачу, який на той час працював у ДТЦ Південьенергоресурсі взяв за місцем роботи позичку для придбання житла.

02.11.2001 року ОСОБА_3 повідомила його про те, що усі необхідні документи для реєстрації права власності на квартиру вона оформила нотаріально і позивач вважав, що між нею та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі продажу.

У червні 2004 року сторони припинили спільне проживання і відповідачка вигнала його зі спірної квартири.

Поскільки ОСОБА_5 отримав за спірну квартиру кошти, які належали особисто позивачу, він вважає, що укладений між сторонами договір дарування є фіктивним і таким, що укладено внаслідок зловмисної домовленості однієї сторони з іншою.

Просить суд визнати спірний договір недійсним, визнавши за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечив проти позову, посилаючись на недоведеність обставин передачі ОСОБА_5 коштів за відчужену квартиру та використання коштів позивача з цією метою. Просив у позові відмовити.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 02.11.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 3096 (а. с. 11, 21).

На цей час позивач працював у ДТЦ Південьенергоресурсреспубліканського галузевого концерну Укркомунмаші у 2001 році отримав позичку на придбання житла у розмірі 900 грн. (а. с. 6 10,22).

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу.

Зокрема, не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі; обставини, визнані судом загальновідомими; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії чи вчинені вони цією особою.

Позивачем у справі не доведено, що ОСОБА_5 отримав від нього чи ОСОБА_3 кошти у розмірі 500 у. о. (доларів США) в рахунок купівлі продажу спірної квартири; не доведено обставин домовленості між ним та ОСОБА_5 стосовно купівлі продажу квартири саме за цю суму; не доведено обставин використання отриманої позички саме на придбання цієї квартири.

Опитати ОСОБА_5 на даний час з приводу даних обставин неможливо у звязку з його смертю, що було визнано сторонами у справі.

Не доведена позивачем і та обставина, що 900 грн. станом на 02.11.2001 року відповідало 500 у. о. (доларам США), довідка банку про курс національної валюти по відношенню до долара США не надана.

Обставина зловмисної змови між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 також не доведена позивачем, у звязку з чим позов ОСОБА_1 є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 15, 60, 212, 213 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним і визнання права власності на 1/2 частину квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, мають право оскаржити рішення суду у такий самий строк з моменту отримання його копії.

Суддя:

ОСОБА_6