Справа № 2-116/11
РІШЕННЯ

Іменем України

12 січня 2011 року

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Мозгового В.Б.

при секретарі Палашкевич М. В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Новоград-Волинський справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2010 року до суду звернувся позивач ОСОБА_2 з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_2 мотивує тим, що 30 січня 2008 року відповідач ОСОБА_3 взяв у нього в борг 27000 доларів США і зобовязався повернути йому гроші. З цього приводу відповідач дав розписку.

Він неодноразово звертався до відповідача про повернення боргу але останній борг не повертає, посилаючись на відсутність у нього грошей, а тому змушений звертатися до суду з позовом про стягнення боргу в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, що викладені в уточненій позовній заяві.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, надав заяву в якій просить суд відкласти судове засідання. В задоволенні вказаної заяви судом було відмовлено за її необґрунтованістю, а тому було ухвалено проводити судовий розгляд без участі відповідача, оскільки відповідач неодноразово викликався до суду і жодного разу не зявився.

Вислухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України передбачено укладення договору позики у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми

Судом встановлено, що 30.01.2010 року ОСОБА_3 написав розписку про те, що 28.08.2008 року він взяв в борг у ОСОБА_4 27000 доларів США і зобовязався їх повернути, при цьому дату повернення в розписці не зазначив /а.с.7, 43/.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердила факт передачі позивачем в борг відповідачу ОСОБА_3 27 000 доларів США. Крім того повідомила, що була присутня коли позивач в усній формі просив відповідача повернути борг, при цьому дату коли це було не памятає.

Виходячи із змісту статті 1049 ЦК України основним обов'язком позичальника є повернення позикодавцеві позики (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що передав йому позикодавець) у строк та в порядку, встановлені договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначено моментом пред'явлення вимоги, позику позичальник має повернути протягом 30 днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Вимогу про повернення позики може бути пред'явлено в усній або в письмовій формі, залежно від форми договору.

Враховуючи ту обставину, що суду було надано розписку, яка підтверджує передачу позивачем відповідачу зазначеної в ній грошової суми, що свідчить про укладання між позивачем та відповідачем договору позики у письмовій формі, а також ту обставину, що в розписці не встановлено строк повернення позики, суд приходить до висновку, що позивач перед зверненням до суду повинен був предявити відповідачу вимогу про повернення позики в письмовій формі.

Так, представником позивача в судовому засіданні в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведено жодними належними та допустимими доказами той факт, що позивач письмово звертався до відповідача з вимогою про повернення суми позики.

Крім того, суд не може погодитись з твердженнями представника позивача, що в даному випадку можна вважати вимогою про повернення боргу момент предявлення даного позову до суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вже було вищезазначено, статтею 1049 ЦК України передбачено, що вразі не встановлення строку повернення позики, позичальник зобовязаний виконати взяті на себе зобовязання по договору лише протягом 30 днів з моменту предявлення позикодавцем до нього вимоги про повернення позики, а не з моменту звернення до суду з позовом про стягнення боргу, тому наданий час суд не вбачає порушень прав позивача (виникнення у відповідача перед позивачем боргу), оскільки моментом порушення права позикодавця, вразі неповернення позики позичальником, буде вважатися наступний день після спливу встановленого строку саме для добровільного виконання зобовязання.

Таким чином, проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що заявлений ОСОБА_2 позов є безпідставним, а тому, з огляду на вищенаведене, в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.1049 ЦК України, суд , -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити за безпідставністю.

Сторони можуть ознайомитись з повним рішенням суду 17 січня 2011 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: