КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-499/11
Провадження № р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.12.2011 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючої по справі судді - Циганок В.Г.

при секретарі судового засідання - Спільній Ю.В.,Варакута Є.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4Г про стягнення боргу у сумі 16 273грн. та відшкодування 10000 грн. моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 07.04.2010 року відповідачка написала письмову розписку про те, що вона під час роботи, взяла в касі магазину «Штучка», розташованого за адресою: м. Миколаїв, проспект Жовтневий. № 253-Б, який йому належить, грошові кошти у сумі 16 273 грн. та зобовязалась їх повернути до 30 квітня 2010 року. Однак у визначений строк своїх зобовязань не виконала та борг не повернула.

Далі зазначав, що крім матеріальної шкоди, йому заподіяна і моральна шкода у сумі 10 000 грн., яка виявляється в тому, що для розвитку його бізнесу він був змушений позичати під великі проценти гроші, які зобовязався повертати у короткий строк, він терпить збитки у бізнесі, його здоров'я погіршилося, що є неприпустимим через те, що він є інвалідом 3 групи.

Посилаючись на наведені вище обставини і те, що ОСОБА_4 не виконала своїх зобовязань та не повернула йому борг у встановлений строк, просив тягнути з відповідачки 16 273 грн. боргу, моральної шкоди у сумі 10 000 грн. та судові витрати у сумі 283 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов і просили стягнути з відповідачки 16 273 грн. боргу, 10 000 грн. моральної шкоди та 283 грн. судових витрат.

Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позову та стверджували, що між сторонами по справі існували трудові правовідносини, а не зобовязання про повернення боргу, тому до них треба застосовувати трудове законодавство т.я. відповідачка працювала продавцем у магазині «Штучка», який належав позивачу, без укладання трудового договору та договору про повну матеріальну відповідальність. Далі зазначали, що згідно трудового законодавства працівники несуть повну матеріальну відповідальність лише за умови наявності письмового договоре про повну матеріальну відповідальність. Однак такого договору сторони не укладали, а тому за недостачу, яка визначається за фактичними втратами, на підставі бухгалтерських документів, вона не повинна відповідати. Однак не заперечували, що відповідачка власноруч писала боргову розписку про повернення боргу, однак вона вчинена нею під психологічним тиском позивача.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 07 квітня 2010 року ОСОБА_4 власноруч написала письмову розписку, що працюючи у магазині приватного підприємця ОСОБА_6, в процесі роботи, взяла із каси магазину гроші у сумі 16 273 гри., які зобов'язується повернути до кінця місяця (30 квітня) 2011 року. Однак свої зобовязання у встановлений договором строк не виконала ( а. с. 14) Таким чином, розписка, має значення як доказ, який оцінюється судом в порядку ст. 212 ЦГЖ України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.І ст. 530 ЦК України - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то він підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 01 10.200Зр , реєстровий № 3429, приватний підприємець ОСОБА_7 купив нежитлові приміщення - кафе Вареники», шо знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Жовтневий, 253-Б а. с. І І-12), яке тепер називається магазин продовольчих товарів «Штучка».

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, які були допитані у судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_4 дійсно працювала продавцем у магазині «Штучка" який належить ОСОБА_6 , без оформлення на роботу, брала з каси гроші. Коли позивач провів інвентаризацію то було встановлено недостачу у сумі ЗО 000 грн., всі продавці, написали розписки про зобовязання повернути гроші позивачу добровільно та повернули свої борги, тільки ОСОБА_4І хоча і написала розписку про те, що брала з каси гроші у сумі 16 273грн.. однак борг позивачу відмовилася повертати. Також стверджували, що ніякого насилля позивач до них, при написанні розписок, не застосовував.

Таким чином ствердження відповідачки, щодо написання нею розписки під психологічним тиском позивача, в судовому засіданні, свого підтвердження не знайшло. Цей факт також спростовується тим, що з позовом про визнання правочину недійсним відповідачка до суду не зверталася, а до правоохоронних органів почала звертатися після того, як ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду.

Такі обставини підтверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 20 07.2010 р. по відношенню до ОСОБА_4 складену співробітником Корабельного РО ММУ ОСОБА_10 ( а. с. 16 ), відповідно до якої була проведена перевірка та в ході перевірки було встановлено, що після проведення інвентаризації власником магазину встановлена недостача у розмірі 30 000 грн., з яких сума в розмірі 16 273 грн. сталася з вини продавця ОСОБА_4, яку вона визнала та пояснила, що всі продавці вказаного магазину, в тому числі й вона, продавали товар покупцям під запис в книзі. В подальшому отримуючи від покупців гроші вносили їх до каси.

Згідно з постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.08.2011р. ( а.с. 23-24 ) кримінальна справа по відношенню ОСОБА_2 за ч.1,366, ч. 1ст.172 КК України була припинена на підставі ст. 45 КК України і цією постановою підтверджено, що позивач перебував з ОСОБА_4 у трудових правовідносинах, однак з метою ухилення від сплати податків не оформив з нею трудовий договір.

Кожна особа, що звертається до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або інтересів вибирає спосіб захисту на свій розсуд, а тому суд вважає, що не можна застосовувати до цих спірних правовідносин правові норми трудового законодавства.

Що стосується відшкодування 10 000 грн. моральної шкоди, то суд вважає за доцільним відмовити у задоволенні цих вимог через те, що ст. 625 ЦК України, яка визначає наслідки порушення зобовязання, не передбачає відшкодування моральної шкоди і також передбачене зобовязання теж не передбачав такої умови.

На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 162,73 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.. а разом 282,73 грн., які позивач сплатив при подачі позову у серпні 2010р., коли діяв Закон про сплату ІТЗ при подачі позову.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,2317,218 ЦПК України суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 16273 грн. боргу на користь фізичної особи - приватного підприємця ОСОБА_2 та судові витрати у сумі 282,73 грн., разом 16555,73 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Корабельний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: В.Г.Циганок