Дніпровський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-1591/2011 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2011 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого- судді Нікітенко Н.П., при секретарі Висоцької О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ЗАТ «Запорізька регіональна біржа нерухомості» про визнання угоди дійсною, про визнання права власності на частині квартири

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 6081.К від 09.04.1998 року, зареєстрований Запорізькою Регіональною Біржею Нерухомості, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , як спільно нажитого майна подружжя.

В позові зазначає, що зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про реєстрацію шлюбу НОМЕР_1 , актовий запис № 89).

Шлюб було розірвано 03 лютого 2004 року (свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2 актовий запис № 332 ).

Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 , актовий запис 1731).

9 квітня 1998 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 1991 року народження, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу № 6081.К було укладено 09.04.1998 року та зареєстровано Запорізькою Регіональною Біржею Нерухомості. Даний договір зареєстровано в ОП ЗБМТІ 10 квітня 1998 року.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи стороною за вищевказаним договором, цілком виконав даний договір, сплативши 8800 гривень за зазначену квартиру, а також виконавши всі інші зобов`язання за цим договором.

Однак, у даний момент для оформлення правочинів договір від 09 квітня 1998 року, зареєстрований на Запорізькій Регіональній Біржі Нерухомості на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не вважається правовстановлюючим документом.

У зв`язку з цим, після звернення до нотаріальної контори з приводу відчуження квартири, йому було в усному порядку відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі ст. 657 ЦУ України, згідно якої договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно вимог статті 227 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), діючого на момент оформлення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на Запорізькій Регіональній Біржі Нерухомості повинен бути нотаріально посвідченим, оскільки однією із сторін є громадянин.

Також, відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Ця квартира була придбана в період шлюбу, за сумісні кошти та була спільною власністю подружжя.

Внаслідок того, що шлюб із ОСОБА_2 фактично розпався в 1997 році, ним була надана позивачу розписка, написана власноручно, в якій він брав на себе певні зобов`язання по матеріальному забезпеченню сина, по виплаті половини майна, що є спільною власністю подружжя.

Ніяких зобов`язань, взятих на себе, ОСОБА_2 не виконав. Тому, він добровільно, за усною домовленістю, вирішив залишити квартиру синові. Але документально це рішення нічим не підтвердив.

Питання розподілу сумісно нажитого майна подружжя ніколи раніше не виникало.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 підтримала позовні вимоги, підтвердила обставини, викладенні в позові , просила суд задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на перебіг строку позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 січня 1992 року, актовий запис № 89.

Шлюб розірвано 03 лютого 2004 року, актовий запис № 332.

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В період шлюбу за сумісні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Договір купівлі-продажу № 6081.К було укладено 09.04.1998 року та зареєстровано Запорізькою Регіональною Біржею Нерухомості. Даний договір зареєстровано в ОП ЗБМТІ 10 квітня 1998 року.

В силу ст. 47 ЦК України, яка діяла, на момент укладання договору купівлі-продажу, коли одна із сторін повністю або частково виконала умови договору, який потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення договору, суд вправі, за вимогою сторони, яка виконала умови угоди, визнати угоду дійсною. У даному випадку, суд вважає, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, хоча позивач виконав умови угоди.

Договір купівлі-продажу квартири, сторонами якої являються громадяни, укладений на товарній біржі, в порушення вимог ст. 227 ЦК України, яка передбачає обов`язкове нотаріальне посвідчення договору.

При таких обставинах, суд вважає встановленим, що між сторонами мав місце договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , бо продавцями, було передано майно у власність покупця, а покупець прийняв майно та сплатив за нього визначену договором суму грошей.

Також, згідно ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В судовому засіданні було встановлено, що всі витрати по квартирі з 1998 року позивачка несла та несе сама.

Відповідач ОСОБА_2 ніколи в спірній квартирі не проживав та не був зареєстрований.

Позивач одноосібно, за власні кошти, без коштів ОСОБА_2 , двічі здійснювала у квартирі ремонт.Іншого житла у позивача з сином немає, а ОСОБА_2 має окрему двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Інших дітей у нього немає.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України «перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила».

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що під час укладання біржової угоди ОСОБА_1 не була присутня, і відповідач не довів до її відома, що оформив право власності на квартиру лише на себе. В листопаді 2010 року ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_1 з пропозицією про розподіл квартири. Але, в зв`язку з тим, що квартира була придбана ним по договору купівлі-продажу на біржі і на теперішний час ніякі правочини здійснювати з нею неможливо, а коштів для вирішення питання в судовому порядку він немає, ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 оригінали правовстановлюючих документів на квартиру з тим, щоб вона самостійно звернулась до суду з питанням про визнання чинним договору купівлі-продажу № 6081.К від 09.04.1998 року, зареєстрованим Запорізькою Регіональною Біржею Нерухомості.

Ці обставини представник відповідача не спростував, доказів того, що ОСОБА_1 знала про оформлення права власності на спірну квартиру лише на ім`я чоловіка ОСОБА_2 суду не надав, не спростував твердження представника позивача про те, що після придбання квартири документи знаходились у нього, тому суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки її було придбано під час шлюбу, і частки кожного із подружжя у праві власності на зазначену квартиру є рівними - по частині.

Керуючись ст. ст. 10, 60 ,212, 213 ЦПК України ст. ст.47,227 ЦК України в редакції 1963 року, ст. ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дійсним поговір купівлі-продажу № 6081.К від 09.04.1998 року, зареєстрованим Запорізькою Регіональною Біржею Нерухомості, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , як спільно нажитого майна подружжя.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Нікітенко Н.П.