справа № 2-8/2011
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
17 січня 2011 року Врадіївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Висоцького М.Т. при секретарі судового засідання Дністрянській Т.В., з участю помічника прокурора Жорової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Врадіївка цивільну справу за позовом прпокурора в інтересах ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, в сумі 2 160 грн.,

В С Т А Н О В И В:
Посилаючись на положення ст. 24 КЗпП України, прокурор вважає, що між відповідачем і ОСОБА_2 фактично був укладений трудовий договір, так як остання була допущена до роботи і працювала в якості повара у вказаний період, тому їй належить до виплати гарантована Законодавством мінімальна заробітна плата розмір якої становить:
З 01.07.2009 року 630 грн.;
З 01.10.2009 року 650 грн;
З 01.11.2009 року 744 грн.;
Згідно наданого прокурором розрахунку, загальна сума належної до виплати зарплати за період з 01 липня по 25 листопада 2009 року мала становити 3160 грн. з яких їй було виплачено лише 1000 грн., тому борг відповідача перед ОСОБА_2 по заробітній платі становить 2160 грн.
В судовому засіданні ОСОБА_2 і представляючий її інтереси помічник прокурора Жорова В.О. підтримали уточнені ОСОБА_2 вимоги і просять їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_4 не визнав заявлені прокурором позовні вимоги.
Будучи допитаним в якості свідка, представник відповідача ОСОБА_4 пояснив суду, що з дня утворення СТОВ Агрофірми Україна і на даний момент він працює у вказаному товаристві механіком.
У 2009 році керівником СТОВ Агрофірма Україна був ОСОБА_3. В період збирання врожаю, приблизно з 1 липня по 25 листопада 2009 року ОСОБА_1 і ОСОБА_5 працювали в СТОВ Агрофірма Україна поварами. В цей період там прапцював і чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6, який своїм легковим автомобілем розвозив робітникам обіди на поле. Про те, що вони не були оформлені на роботу і що їм невиплачувалась заробітна плата він не знав. В грудні 2009 року ОСОБА_3 звільнився з роботи.
З 09 грудня 2009 року по 12.07.2010 року керівником СТОВ Агрофірма Україна працював він (ОСОБА_4П.) і тоді ОСОБА_1, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 звернулись до нього з приводу невиплати їм заробітньої плати, але він не міг вирішити це питання, так як потім зясувалося, що вони попереднім керівником не були оформлені на роботу.
В 2010 році ОСОБА_2 була ним офіційно прийнята на роботу в СТОВ Агрофірма Україна на ту ж саму посаду поваром, де вона працювала з 01 липня по 31 жовтня 2010 року, і з нею повністю проведено розрахунок в межах встановленої Законодавством мінімальної заробітньої плати.
Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що з 1 липня 2009 року по 25 листопада 2009 року він працював в СТОВ Агрофірма Україна в якості робітника по доставці обідів на поле, для чого використовував свій легковий автомобіль, на який йому видавався бензин.
На роботу він був прийнятий по усній домовленості з тодішнім керівником СТОВ Агрофірма Україна ОСОБА_3, який пообіцяв що за виконану роботу підприємство буде йому виплачувати заробітну плату в розмірі 1500 грн. в місяць. Його дружина ОСОБА_5 і ОСОБА_1 теж тоді були прийняті на роботу поварами по усній домовленості, з ОСОБА_3, який пообіцяв їм виплатити передбачену Законодавством мінімальну заробітну плату.
ОСОБА_1 і.ОСОБА_5 теж, як і він, працювали там з 01.07.2009 по 25.11.2009 року, але ОСОБА_3 повністю не розрахувався з ними, виплатив їм лише по 1000 грн., а з ним взагалі не розрахувався.
Свідок ОСОБА_5 дала суду аналогічні свідчення.
Свідок ОСОБА_3 пояснив суду що, з 02 лютого по 07 грудня 2009 року він працював головою СТОВ аграфірми Україна і по усній домовленості прийняв на період збору урожаю на роботу поварами ОСОБА_5 і ОСОБА_1 а ОСОБА_6 - робітником по розвезенню обідів прцюючим на полі робітникам з використанням свого легкового автомобілю, на який підприємство виділяло бензин, та зобовязалося виплачувати йому заробітню плату в розмірі 1300 грн. в місяць, а поварам встановлену Законодавством мінімальну заробітню плату
Вказані особи дійсно працювали в СТОВ агрофірма Україна з 01 липня по 25 листопада 2009 року. За вказівкою Київського керівництва СТОВ агрофірма Україна, він мав їх всіх оформити на роботу через інше підприємство, через яке і планувалося проведення розрахунку за виконану роботу.
Оскільки це не вдалося зробити, то розрахунок з ними не був проведений. Поварам ОСОБА_1 і ОСОБА_5 ним особисто було виплачено лише по 1000 грн. ОСОБА_6 взагалі зарплата не виплачувалася. Табель обліку роботи і відомості на виплату заробітньої плати підприємством не велося.
Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що він працює механіком в СТОВ Агрофірма Україна і підтверджує, що в період з 01.07.2009 року по 25.11.2009 року ОСОБА_1 і ОСОБА_5 працювали поварами, а ОСОБА_6 працював робітником по розвезенню обідів механізаторам, які збирали врожай, для чого використовував свій легковий автомобіль.
Йому (ОСОБА_7) було доручено забезпечувати поварів продуктами харчування, які він закуплював на базарі і в магазинах, на взяті під звіт кошти.
Зясувавши обставини справи та перевіривши їх докази, суд встановив слідуючі факти.
Свідок ОСОБА_3 з 03 лютого по 07 грудня 2009 року працював директором СТОВ агрофірма Україна (запис в трудовій книзі серії УКР № 0907167 на імя ОСОБА_3).
Згідно з усною домовленістю між директором СТОВ агрофірма Україна ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_1, остання в період з 01 липня 2009 року по 25 листопада 2009 року працювала поваром в СТОВ агрофірма Україна де в період виконання робіт по посіву та збирання врожаю сільгоспкультур, щоденно повний робочий день займалася приготуванням обідів для працівників даного підприємства. При цьому табель її робочого часу та нарахування заробітньої плати не велися. За домовленістю з колишнім керівником вказаного підприємства ОСОБА_3 позивачці ОСОБА_1 повина була нарахуватись та виплачуватись передбачена на той період законодавством мінімальна заробітня плата.
За весь відпрацьований позивачкою період з 1 липня по 25 листопада 2009 року їй було виплачено особисто ОСОБА_3 тільки частину належної до виплати заробітньої плати - в розмірі 1000 грн.
Факт перебування позивачки в трудових відносинах з відповідачем в якості повара і виконання нею роботи згідно з займаною посадою, підтверджується свідченнями, як самим бувшим керівником СТОВ агрофіра Україна ОСОБА_3 так і нинішними працівниками даного підприємства, які на той момент працювали разом з ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_7, свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Встановлені судом факти вказують, що між позивачкою і відповідачем виникли правовідносини та спір щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за виконану роботу, які регулюється трудовим законодавством.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані позивачем та добуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявлений прокурором позов є обгрунтованим і підлягає повному задоволеню з слідуючих підстав.
В судовому засідані доведено, що позивачка ОСОБА_1 дійсно з 01 липня 2009 року по 25 листопада 2009 року по усному договору з бувшим директором СТОВ агрофірма Україна ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах з вказаним товаристом і весь цей час щодено, повний робочий день виконувала роботу повара по приготуванню обідів для працівників цього підприємства., однак трудові відносини з нею не були оформлені відповідно до чинного трудового законодавства.
Відповідно до ч.3 ст. 24 КзпП України укладення трудового договору оформляється накозом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на посаду.
Вказаною статею також визначено, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпаорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.
Оскільки ОСОБА_1 фактично була допущена до роботи і у вказаний період працювала поваром то трудовий договір вважається укладеним з цього часу.
Враховуючи те, що за виконану ОСОБА_1 роботу і відпрацьований нею час нарахування ій заробітньої плати не здійснювалась і її розрахунок відсутній, суд вважає що при визначенні належної їй до виплати заробітньої плати, за основу слід взяти гарантований Законом України Про працю мінімальний розмір заробітньої плати, який є обовязковим на всій території України, що також передбачено і ст. 95 КЗпП України.
За домовленеюстю з бувшим керівником СТОВ Агрофірма Україна ОСОБА_3 позивачу повина була виплачуватися щомісячно встановлена законодавством на той період щомісячна мінімальна зарпорбітня плата, розмір якої на той період становив:
З 01.07.2009 року по 01.10.2009 року по 630 грн. в місяць
На жовтень 2009 року - 650 грн.
На листапад 2009 року - 744 грн.
Виходячи з цього, заробітня плата, що підлягає виплаті за відпрацьований ОСОБА_1 преріод з 01.07.2009 року по 01.10.2009 року становила (630 х 3 = 1890 грн.) 1890 грн.
Заробітня плата, що підлягала виплаті за виконану нею роботу і відпрацьований час в жовтні 2009 року становила 650 грн.
Розмір заробітньої плати, що підлягає виплаті за виконану ОСОБА_1 роботу з 1 по 25 листопада 2009 року становить (744 : 30 х 25 = 620 грн.) 620 грн.
Загальна сума заробітньої плати що підлягає виплаті ОСОБА_1 за період з 01.07.2009 року по 25.11.2009 року становить (1890 + 650+620=3160) 3160 грн.
Відповідач повністю не розрахувався з ОСОБА_1 і виплатив їй всього 1000 грн. Згідно вище наведеного розрахунку заборгованість відповідача перед ОСОБА_1 по невиплаченій зарорбатній платі яка підлягає стягненню становить (3160 1000 = 2160) 2160 грн.
Відповідно до ст. 116 КзпП України відповідач зобовязаний був після припинення трудових відносин з ОСОБА_1, тобто в день її звільнення провести з нею повний рорзрахунок.
Керуючись ст.ст. , 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 44, 95, 24, 116 КЗпП України, суд
В И Р І Ш И В:

Позов прокурора Врадіївського району в інтересах ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з СТОВ Україна на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 2160 грн.
Стягнути з СТОВ Україна на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя: М.Т. Висоцький