Справа № 2-601
12 квітня 2011 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді Воробйової І.А., при секретарі Бондаренко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 "Міські теплові мережі" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Позивач ОСОБА_1 "Міські теплові мережі" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості вказавши наступне.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 був прийнятий на роботу до ОСОБА_1 „Міські теплові мережі" наказом про прийом на роботу № 1005 від 16 грудня 2008 року на посаду слюсаря з обслуговування теплових мереж.
За період роботи з 16 листопада 2009 року по 15 листопада 2010 року згідно наказу про надання відпустки № 2657 від 26 травня 2010 року Відповідачу було надано щорічну основну (24 календарних дні) та щорічну додаткову (4 календарних дні) відпустку в розмірі 28 (двадцять вісім) календарних днів, а саме з 15 червня 2010 року по 13 липня 2010 року включно. Виплату відпускних було проведено, що підтверджується відомостями перерахувань заробітної плати працівникам підприємства №№ ОФ-0000094 та ОФ-000009 від 11.06.2010р., ОФ-0000101 від 30.06.2010р., ОФ-0000117 від 15.07.2010р.
14 липня 2010 року, після закінчення тарифної відпустки, ОСОБА_2 на роботі не з'явився, про причини відсутності не повідомив.
Неодноразові намагання додзвонитися до Відповідача виявилися безрезультатними.
Про відсутність ОСОБА_2 на роботі з 14.07.2010р. комісією в складі працівників філії ОСОБА_1 „Міські теплові мережі" було складено акт від 28 липня 2010 року.
27 липня 2010 року комісія відвідала ОСОБА_2 за місцем його проживання (селище Карантинка, квартал 26, будинок 19-а), але на момент прибуття Відповідач вдома був відсутній, а дружина його конкретного місцеперебування не повідомила. За адресою прописки відповідача (АДРЕСА_1) двері не відкрили. Про що було складено відповідний акт.
29 липня 2010 року ОСОБА_2 було відправлено повідомлення щодо надання пояснень причини відсутності на роботі з 14.07.2010р. (копія повідомлення з доказом відправки додається), яке було отримано Відповідачем 02 серпня 2010 року, про що є відповідна відмітка на поштовому повідомленні. Але будь-якої відповіді Відповідача на адресу ОСОБА_1 „МТМ" не надходило.
Окрім того, позивачем був зроблений запит до КУ „Міська поліклініка імені 8 марта" з проханням повідомити чи не звертався ОСОБА_2 за медичною допомогою. У відповіді від 03 серпня 2010 року за вих. № 04/1380 ОСОБА_1 „МТМ" було повідомлено, що на теперішній час гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за медичною допомогою не звертався.
Враховуючи, що ОСОБА_2 так і не з'явився на роботі та не повідомив причин своєї відсутності, наказом від 04 серпня 2010 року № 546 про припинення трудового договору за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (прогул без поважних причин) з 14 липня 2010 року його було звільнено з роботи.
У зв'язку з тим, що Відповідачу було надано відпустку у розмірі 28 календарних днів за період роботи з 16.11.2009р. по 15.11.2010р., як зазначалося вище, а за фактично відпрацьований час з 16.12.2009р. по 13.07.2010р. йому належало тільки 16 (шістнадцять) календарних днів, на момент звільнення за Відповідачем залишилися невідпрацьованими 12 календарних днів відпустки.
Тобто, Відповідач використав право на відпустку до закінчення робочого року, в рахунок якого вона надавалась. У зв'язку з цим, при звільненні заробітна плата та відпускні, виплачені за період відпустки частково виявилися виплаченими необґрунтовано.
У зв'язку з тим, що на день звільнення заробітна плата та будь-які інші нарахування належні до виплати відповідачеві відсутні, то на момент звільнення за останнім виникла заборгованість за невідпрацьовані дні відпустки (12 календарних днів) в розмірі 720,23 грн.
Позивач просить суд позовні задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 „Міські теплові мережі" суму боргу у розмірі 720,23 грн. , а також судові витрати.
В судове засідання представник позивача не з"явився, надійшла заява в якої позивач підтримує позовні вимоги, просить задовольнити їх в повному обсязі, просить суд вирішити справу у порядку заочного розгляду, стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 720 грн. 33 коп. та судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 51 грн та витрати інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.
Відповідач до судового засідання не з'явився, причину неявки суду не сповістив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень на стягнення даної суми не надав, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.
Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно наказу ОСОБА_1 „Міські теплові мережі" № 1005 від 16 грудня 2008 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 був прийнятий на роботу на посаду слюсаря з обслуговування теплових мереж
Згідно наказу про надання відпустки № 2657 від 26 травня 2010 року ОСОБА_2 було надано щорічну основну (24 календарних дні) та щорічну додаткову (4 календарних дні) відпустку в розмірі 28 (двадцять вісім) календарних днів, а саме з 15 червня 2010 року по 13 липня 2010 року включно.
Згідно відомостей перерахувань заробітної плати працівникам підприємства №№ ОФ-0000094 та ОФ-000009 від 11.06.2010р., ОФ-0000101 від 30.06.2010р., ОФ-0000117 від 15.07.2010р., ОСОБА_2 було проведено виплату відпускних.
Згідно наказу від 04 серпня 2010 року № 546 про припинення трудового договору за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (прогул без поважних причин) з 14 липня 2010 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи.
Обчислення заробітної плати для оплати часу щорічних відпусток здійснюється за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.
Згідно зі ст. 22 Закону України „Про відпустки" у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він вже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості роботодавець провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.
Посилання на вказану норму міститься у листі Міністерства праці та соціальної політики України щодо виплати грошової компенсації за частину щорічної відпустки від 24.01.2007 року № 9/13/133-07.
Аналогічна норма також міститься в ч. 2. ст. 127 Кодексу законів про працю України, де, зокрема, зазначається, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки.
Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільно-процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
В ч. 1. ст. 110 Цивільно-процесуального кодексу України, зокрема зазначено, „...позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть розглядатися також за місцем проживання позивача". А у зв'язку з тим, що Позивач є юридичною особою, то позов подається за місцем знаходження Позивача-юридичної особи.
Таким чином, позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими, доведеними, тому вони підлягають задоволенню.
На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, судовий збір у розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 208, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, ст.16 ЦК України, ст.127 Кодексу України „Про працю", ст.22 Закону України „Про відпустки" суд, -
в и р і ш и в :
Позовну заяву ОСОБА_1 «Міські теплові мережі»до ОСОБА_1 "Міські теплові мережі" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: І.А.Воробйова