Справа № 2-751/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2011 року Кіровський районний суд міста Кіровограда в складі:

головуючого судді Завгороднього Є.В.

при секретарі судового засідання Зайцевій Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов»язання по спростуванню недостовірної інформації, стягнення немайнової шкоди і судових витрат ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 в якому просить зобов»язати автора висловлювання спростувати поширену ним 28.05.2010 року недостовірну інформацію «щодо причетності ОСОБА_1 до приватного підприємства «Кіровоград-Буд-Дизайн», шляхом виступу у новинах телекомпанії «ТТV» і вибачитись перед ним.

В суді представник позивача вимоги підтримав, обґрунтував позов тим, що на відповідача покладається обов»язок доведення висловленої інформації, в той час як ОСОБА_2 не надав суду доказів причетності ОСОБА_1 до ПП «Кіровоград-Буд-Дизайн». Цей виступ дискредитував позивача, він страждав і докладав зусиль для відновлення людської гідності тому заявлені позовні вимоги слід задовольнити у спосіб заявлений в позові: зобов»язати спростувати недостовірну інформацію, вибачитись, стягнути моральну шкоду, судові витрати.

Відповідач вимог не визнав, вважає спірний вислів оціночним судженням, що спростуванню не підлягає-позов є безпідставним.

Представник залученого в якості третьої особи на стороні відповідача без права заявляти самостійні позовні вимоги щодо предмета спору товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанія «ТТV» викликався, не з»явився, причини неявки завчасно не сповістив, заяв про розгляд справи без його участі не надав, суд вирішив спір на підставі наявних в справі доказів.

Позов задоволенню не підлягає з наступних підстав :

На виконання положень ст.ст. 10-11 ЦПК України суд вирішив спір в межах заявлених вимог. Таким чином самостійною підставою відмови у позові є те, що у справах про захист гідності та честі фізичної особи суд спочатку повинен встановити чи було порушено особисте немайнове право особи і яке саме; яку інформацію слід визнати недостовірною, а при доведеності такого факту спростувати її, проте позивач вимог про визнання інформації недостовірною не заявив, тому неможливо реалізувати запропонований позивачем спосіб захисту ймовірно порушенного права. Вимоги по спростуванню інформації заявлені відносно автора інформації, в той час як вимог до самого засобу масової інформації, що розповсюдив оспорювану інформацію, не заявлено. Суд не має повноважень виходити за межі заявлених позовних вимог, що виключає можливість задоволення вимоги позивача про покладення обов"язку спростувати оспорювану інформацію, оскільки таких вимог до цієї юридичної особи не заявлено.

28.05.2010 року в ефірі інформаційної програми телекомпанії «ТТV» на запитання кореспондента цієї ж телекомпанії про те, «хто стоїть за фірмою підприємством «Буд-Дизайн», громадянин ОСОБА_2 надав відповідь ; «Да ми знаємо. Це ОСОБА_1 …».

Залучений до участі в справу в якості третьої особи засіб масової інформації не заперечив, транслювання в ефірі місцевої інформаційної телепрограми стислих часткових відповідей представників територіальної громади міста Кіровограда, в тому числі і ОСОБА_2 щодо їх ставлення до актуальних суспільно-економічних питань які розкривають проблемні питання, зокрема в сфері земельних відносин і пов»язані із розпорядженням земельними ділянками органом місцевого самоврядування. (а.с.10).

Суд дійшов висновку, що загальний контекст спірного інформаційного репортажу був зосереджений на висвітленні питань про передачу земельних ділянок згідно рішень Кіровоградської міської ради, в той час як позивач був депутатом Кіровоградської міської ради і займав посаду директора департаменту розвитку торгівлі, побутового обслуговування, транспорту та зв»язку-заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, а приватне підприємство «Кіровоград-Буд-Дизайн» зверталось до Кіровоградської міської ради із заявами про отримання земельних ділянок.

Ідеальна сукупність перелічених передумов стала підставою для того, щоб член територіальної громади ОСОБА_2 висловив своє особисте суб»єктивне оціночне судження відносно дій позивача пов»язаних із прийняттям Кіровоградською міською радою рішення про передачу земельної ділянки зазначеному суб»єкту господарювання, що дійсно опосередковано пов»язує ОСОБА_1, як депутата цієї ради, займаною позивачем посадою заступника цього ж органу місцевого самоврядування та обумовленим товариством.

Відповідно до вимог ст. 277 ЦК України і чинної в той час редакції ст. 47-1 Закону України " Про інформацію", що узгоджується із роз"ясненнями пунктів 15,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які , будучи вираженням суб»єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції. Так, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікована Україною, передбачає право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Аналіз перелічений норм матеріального права та їх роз"яснень, а також ратифікована Україною Конвенція, що стала складовою українського законодавства засвідчують, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Оскільки позивач обіймав посаду начальника департаменту-заступника міського голови, депутата і викладені спірні відомості стосувалися саме його діяльності як публічної особи, тому, вирішуючи спір, слід врахувати положення п. 3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003, згідно з яким межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, ст. 10 Конвенції захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження користуються захистом.

Зазначене вказує на те, що спірна інформація на момент виходу в ефір була актуальною, опосередковано стосувалась дій публічної особи і була пов»язана із виконанням позивачем своїх публічних посадових обов»язвів та здійснення депутатської діяльності, така інформаціє є суб"єктивною оцінкою дій посадової особи і її не можна витлумачити як таку, що містить ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними субєктивними переконаннями.

На думку суду є визначальною і та обставина, що в ефірі вибірково транслювалась тільки частина інтерв»ю ОСОБА_2, із якої неможливо дійти ґрунтовного висновку про що йде мова, оскільки а сам працівник телекомпанії поставив неоднозначне за своїм змістом запитання про те; «Хто стоїть за фірмою підприємством «Буд-Дизайн», тому неможливо дізнатись як усвідомив зміст заданого питання сам ОСОБА_2 і у зв»язку із яких міркувань висловив особисте оціночне судження, що є предметом спору.

Оскільки відносно позивача не поширена недостовірна інформація, яка принижує його честь, гідність і ділову репутацію, а висловлювання, що в ній допущені, є оціночними судженнями, які не можна вважати поширенням недостовірної інформації, то суд повинен відмовити у позові в повному обсязі.

З огляду на перераховані обставини , керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заявлених ним позовних вимог до ОСОБА_2 про зобов"язання по спростуванню недостовірної інформації, вибаченні, шляхом виступу у новинах телекомпанії «ТТV», стягненні немайнової шкоди і судових витрат.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда

ОСОБА_3