справа №2-5418/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2011 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Брага А.В.,

при секретарі Дементьєвої О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідача Спиридонової Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації`Дніпропетровської обласної ради про визнання права власності на самовільно збудовану прибудову

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2010 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із позовною вимогою до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на самовільну збудовану прибудову.

Ухвалою суду від 17 березня 2011 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено КП «ДМБТІ`Дніпропетровської обласної ради.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві, представник позивача в судовому засіданні послались на те, що позивачем з метою благоустрою та поліпшення умов користування, однак без відповідного дозволу, було виконано переобладнання належного позивачу на праві приватної власності домоволодіння по АДРЕСА_1 . Зокрема, позивачем побудовано прибудову літ.Б-1 до житлового будинку під літ.Б-1, загальною площею 18,2 м2. Посилаючись на зазначені обставини, вказуючи, що за позивачем не визнано право власності на переобладнаний об`єкт нерухомості, який відповідає нормативним вимогам та може бути введений в експлуатацію відповідно до його функціонального призначення, ОСОБА_3 в позовній заяві, його представник в судовому засіданні просили суд визнати за позивачем право власності на самовільно переобладнаний об`єкт нерухомості без додаткових актів вводу в експлуатацію.

Представники позивача в судовому зсіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на відсутність законних підстав для його задоволення.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 , яке позивачем в 2007 році було перебудовано шляхом добудови житлової прибудови літ.Б-1 площею 18,2 м2, про що свідчить копія договору купівлі-продажу домоволодіння від 18 березня 2004 року, копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26 квітня 2004 року, копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний житловий будинок) АДРЕСА_1 станом на 21 травня 2010 року.

Судом встановлено, що прибудована позивачем житлова прибудова літ.Б-1 знаходиться в нормальному стані, відповідає категорії К-І при фізичному зносі, що не перевищує 10%, та може експлуатуватися згідно експлуатуватися згідно її функціональному призначенню житлова кімната. Також зазначена житлова прибудова літ.Б-1 відповідає вимогам нормативних актів з пожежної безпеки, санітарним нормам та основним нормативним актам з будівництва і може бути введеною в експлуатацію згідно її функціонального призначення.

Як свідчить копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №878674 від 03 травня 2006 року, позивач є власником земельної ділянки площею 0,0670 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

Як встановлено в судовому засіданні та не спростовувалось представниками сторін, самочинно збудована позивачем прибудова не введена в експлуатацію та право власності на неї не зареєстроване за позивачем.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.11 ЦК України підстава для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є правочини, акти цивільного законодавства, органів влади та місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.301 «Закону України «Про планування і забудову територій`від 20.04.2000 році № 1699-III, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю з урахуванням частини четвертої цієї статті.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів`від 08 жовтня 2008 року № 923, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі сертифіката про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, що видається інспекціями державного архітектурно будівельного контролю. Сертифікат відповідності, - документ державного зразка, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектної документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правилам. Пунктом 17 Постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів`від 08 жовтня 2008 року № 923 встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, є дата видачі зареєстрованого інспекцією сертифіката відповідності. В п. 19 Постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів`від 08 жовтня 2008 року № 923 встановлено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, які не відповідають проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам та не прийнятих у встановленому порядку, забороняється. Відповідно до п. 20 Постанови Кабінету міністрів України «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів`від 08 жовтня 2008 року № 923, сертифікат відповідності є підставою для укладення договорів про постачання на прийняті в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти необхідних для їх функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії тощо, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на зазначений об`єкт.

Частиною 1 ст. 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`від 01.07.2004 року № 1952-IV, обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Підсумовуючи вищевикладене, оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства та встановлених в судовому засіданні фактичних обставин, враховуючи відсутність введення в експлуатацію житлового будинку, будівель та споруд, право власності на які просить визнати позивач, а також приймаючи до уваги, що право власності позивача на спірне нерухоме майно ніким не оспорено, зокрема відповідачем, оскільки відсутні буд-які докази відмови у визнанні та реєстрації за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, звернення позивача до суду із позовом є передчасним, а сам позов з викладених підстав задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне покласти на позивача судові витрати у справі, сплата яких останнім підтверджується відповідним квитанціями.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. 16, ч. 1 ст. 328, ст. ст. 331, 376 ЦК України, ст. 301 «Закону України «Про планування і забудову територій`від 20.04.2000 році № 1699-III, п. 17 Постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів`від 08 жовтня 2008 року № 923, ст. ст. 3, 58, 59, 60 - 61, 212, 213 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову, - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя А.В. Брага