23.05.2011 Єдиний унікальний номер 2-1292/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2011 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Карпенко А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, суд, -

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08 червня 1988 року помер його батько ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина на 45/80 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську. 1/8 частина зазначеного домоволодіння належала його батькові на підставі договору дарування від 12 грудня 1955 року, посвідченого Другою міською державною нотаріальною конторою. Інші 7/8 частин домоволодіння, згідно свідоцтва Міського житлового управління Дніпропетровського відділу комунального господарства від 30 січня 1950 року, належали його діду ОСОБА_5. Його дід ОСОБА_5 помер 10 грудня 1968 року. Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказані 7/8 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську.

Після смерті ОСОБА_5 у спірному домоволодінні продовжували проживати тітка позивача ОСОБА_6 та мати позивача ОСОБА_7, що були рідними доньками ОСОБА_5 Вони доглядали за домоволодінням, приймали заходи щодо його збереження, проводили поточний ремонт домоволодіння, сплачували необхідні комунальні послуги, тобто фактично вступили в управління та володіння спадковим майном і, таким чином прийняли спадщину у вигляді 7/8 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську в рівних частках.

Таким чином, мати позивача ОСОБА_7 прийняла у спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 на 35/80 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську. Але належним чином право власності на частку спірного домоволодіння нею оформлено не було.

02 червня 1981 року ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказані 35/80 частин спірного домоволодіння, яку фактично прийняв батько позивача ОСОБА_4, оскільки продовжував проживати та доглядати за спірним домоволодінням. Але, як і ОСОБА_8, належним чином право власності на частку спірного домоволодіння він не оформив.

Позивач постійно проживав і був прописаний у домоволодінні № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську, не враховуючи часу проходження військової служби у 1969-1972, 1976-1981, 1982-1992 роках.

Після смерті його батька ОСОБА_4, позивач його поховав, навів лад у спірному домоволодінні, тобто, фактично вступив в управління та володіння належними його батькові 45/80 частинами домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську. 02 червня 2010 року позивач звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька ОСОБА_4, однак йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та документів, що підтверджують факт прийняття спадщини.

ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на 45/80 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську.

25 лютого 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 міської ради, третя особа ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що її мати ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 у вигляді 35/80 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську, але належним чином не оформила правовстановлюючі документи.

08 липня 1976 року померла ОСОБА_6 Після її смерті відкрилась спадщина на 35/80 частини домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську, яку фактично прийняла ОСОБА_2, оскільки продовжувала проживати та доглядати за спірним домоволодінням.

Просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 35/80 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську.

У судовому засіданні позивач відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги визнав.

Відповідач позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник ОСОБА_3 міської ради у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

ОСОБА_3 державна нотаріальна контора заперечень по справі не надала.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представника Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що домоволодіння № 23 (нині № 30) по вул. Заливній п. Димитрова у м. Дніпропетровську належало ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 30 січня 1950 року, виданого Міським Житловим управлінням Дніпропетровського відділу комунального господарства, записаного в реєстрову книгу під № 2-16.

ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 1/8 частину домоволодіння № 23 (нині № 30) по вул. Заливній у м. Дніпропетровську, що підтверджується договором дарування від 12 грудня 1955 року, посвідченим нотаріусом Другої міської державної нотаріальної контори, за реєстром № 1-6632.

10 грудня 1968 року помер ОСОБА_9, який є дідом ОСОБА_1. Після його смерті відкрилася спадщина на 7/8 частин домоволодіння № 23 (нині - № 30) по вул. Заливній у м. Дніпропетровську.

02 червня 1981 року померла ОСОБА_7.

08 червня 1988 року помер ОСОБА_4.

Відповідно відповіді Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори № 212 від 28 січня 2011 року після смерті ОСОБА_5, померлого 10 грудня 1968 року, ОСОБА_7, померлої 02 червня 1981 року, ОСОБА_4, померлого 08 червня 1988 року, з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд критично ставиться до тверджень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу того, що вони фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7, померлої 02 червня 1981 року та ОСОБА_4, померлого 08 червня 1988 року, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження у ході судового засідання.

Згідно відповіді КП «ДМБТІ» ОСОБА_3 обласної ради від 02 липня 2010 року № 6926 право власності на житловий будинок літ. А-1 по вул. Заливній, 30 (колишня адреса: вул. Заливна, 23) зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення Народного суду 3-ої ділянки Ленінського району м. Дніпропетровська від 22.12.49 року, однак на теперішній час зазначений житловий будинок літ. А-1 фактично зруйновано, що у судовому засіданні підтвердили ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Згідно ст. 529 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, який діяв в момент виникнення правовідносин, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти, той з подружжя, який його пережив та батьки померлого.

Згідно ст. 548 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, суд не знаходить жодних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст.ст. 529, 548, 549 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 45/80 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 відмовити.

В задоволенні позовних ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 35/80 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Залімська