Справа № 2-8047/2011
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2011 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді -
Шелестова К.О.

при секретарі -
Шнейдеріс А.С.

за участю : представника
відповідача –ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»про
визнання дій незаконними та
зобов’язання припинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2011 року позивач звернулась до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом про
визнання дій незаконними та
зобов’язання припинити певні дії ( а. с.
2-5).

Позивач у позовній заяві в
обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що 19.02.2008 року між
ОСОБА_3 (у зв’язку з укладанням шлюбу
27.11.2010 року прізвище змінено на ОСОБА_2)
та відповідачем був укладений
кредитно-заставний договір № DN81AR100030188,
за умовами якого відповідач надав
позивачу кредит у розмірі 25 318,38 грн.
Вимоги відповідача згідно з п.п. 7, 8.1, 17.9
вищезазначеного договору було
забезпечено заставою, предметом
застави за цим договором є автомобіль
ЗАЗ 110307, 2007 року випуску, державний
номер НОМЕР_1. 29.01.2010 року Лозівським
районним судом Харківської області
було прийнято рішення за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приват банк»до
ОСОБА_2 про звернення стягнення, згідно
якого позовні вимоги позивача було
задоволено, тобто звернуто стягнення
на предмет застави –автомобіль марки
ЗАЗ 110307, 2007 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, але ПАТ КБ «Приват
банк»лише 17 травня 2010 року вилучив
заставлене майно, тому позивач вважає,
що після того, як було винесено рішення
Лозівським районним судом Харківської
області, відповідач незаконно
нараховував позивачу заборгованість
за кредитно-заставним договором.
Позивач просила суд визнати дії ПАТ КБ
«Приват банк»щодо нарахування ОСОБА_2
заборгованості за кредитно-заставним
договором № DN81AR100030188 від 19.02.2008 року,
зобов’язати ПАТ КБ «Приват банк»
припинити здійснювати нарахування
заборгованості за кредитно-заставним
договором. (а.с. 2-4).

Позивач у судове засідання не
з’явилась, про день та годину розгляду
справи у судовому засіданні
повідомлялась належним чином, надала
заяву з проханням справу розглянути
без її участі, просила позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнавала
у повному обсязі, просила суд у
задоволенні позову відмовити
посилаючись на те, що відповідачем не
було порушено жодних вимог чинного
законодавства, а тому не вбачається
підстав для задоволення позовних
вимог.

Вислухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
даної цивільної справи, суд приходить
до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що 19.02.2008 року між
ОСОБА_3 (ОСОБА_2А.) та відповідачем був
укладений кредитно-заставний договір
№ DN81AR100030188, за умовами якого відповідач
взяв на себе зобов’язання надати
позивачу кредит у розмірі 25 318, 38 грн.,
виконання зобов’язань позивача за
вищезазначеним кредитно-заставним
договором забезпечується автомобілем
ЗАЗ 110307, 2007 року випуску, що
підтверджується копією зазначеного
договору та додатками до нього (а. с.
18-33).

Також у судовому засіданні було
встановлено, що ОСОБА_3 було змінено
прізвище на ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про шлюб, що підтверджується
письмовими доказами наявними в
матеріалах справи (а.с. 10).

При укладанні договору було дотримано
всі передбачені законом істотні умови
договору, котрі були обумовлені згодою
сторін, як узгоджені сторонами, так і
прийняті ними як обов’язкові умови
договору.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк чи інша
фінансова установа (кредитор)
зобов’язується надати грошові кошти
(кредит) позичальнику в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов’язується повернути
кредит і сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов’язковим для виконання
сторонами.

У судовому засіданні було встановлено,
що банком виконано умови договору в
частині надання кредитних коштів,
однак згідно положень ст. 526 ЦК України
зобов’язання має виконуватись
належним чином і відповідно до умов
договору та вимог ЦК України.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов’язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

У порушення зазначених норм закону та
умов договору позивач зобов’язання за
вказаним договором належним чином не
виконала.

17.05.2010 року автомобіль марки ЗАЗ 110307,
рік випуску: 2007, № кузова/шасі
Y6D9771, реєстраційний номер: АХ 4123
ВН, що належить на праві власності
ОСОБА_2 та який є предметом застави
згідно договору № DN81AR100030188 від 19.02.2008
року був добровільно переданий банку
по акту прийому –передачі для
реалізації.

Пунктом 13.4 договору «Сприяння
позичальника»передбачено, що
позичальник зобов’язаний
співпрацювати у реалізації прав
останнього щодо предмета застави
згідно з положеннями договору, зокрема
(але не обмежуючись цим) на вимогу банку
позичальник без зволікань оформляє і
підписує будь-які додаткові документи,
які на думку банку, можуть бути
необхідними для ефективного
здійснення прав банку щодо предмета
застави, які не заборонені чинним
законодавством України.

Відповідно до пункту 13.7 договору у
разі, якщо таких сум недостатньо для
повної сплати всіх забезпечених вимог,
непогашена частина забезпечених вимог
становить заборгованість позичальника
перед банком, яка негайно належить до
сплати банку. У такому разі банк має
право одержати суму, якої не вистачає
для повного задоволення своїх вимог, з
іншого майна позичальника у першу
чергу перед іншими кредиторами, і
будь-які суми, виручені в результаті
звернення стягнення на предмет
застави, які залишаються
невикористаними після повного
погашення всіх забезпечених вимог, без
зволікань повертаються банком
позичальнику, якщо інше не передбачено
законодавством України.

Кошти отримані після реалізації
автомобіля були направлені на
погашення заборгованості за кредитом,
як це передбачено кредитним договором,
та інші випадки, які поніс банк у
зв’язку зі зберіганням
автотранспортного засобу на стоянці,
також пов’язані з порушенням
зобов’язань та інші.

У судовому засіданні також було
встановлено, що позивач повинен
виконати свої зобов’язання належним
чином згідно з умовами договору, до
того ж у відповідності зі ст. 599 ЦК
України зобов’язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 19 Конституції України
ніхто не може бути примушений робити
те, що не передбачено законом.
Приймаючи до уваги те, що зобов’язання
за кредитним договором належним чином
не виконані, вимога позивача про
припинення договору є безпідставною.

Оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом у судовому засіданні
у їх сукупності, та вирішуючи вимоги
позивача до відповідача щодо визнання
дії щодо нарахування заборгованості за
кредитно-заставним договором №
DN81AR100030188 від 19.02.2008 року незаконними,
зобов’язання вчинити певні дії, суд
вважає за необхідне позивачу відмовити
у задоволенні позовних вимог, оскільки
позовні вимоги позивача є
необґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 203, 209, 526, 527, 530, 599, 1054 ЦК України (2003
р.), ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України,
ст. 19 Конституції України, суд –

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_2 у задоволені позову
до Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»про
визнання дій незаконними та
зобов’язання припинити певні дії
–відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено у
Апеляційний суд Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення через Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська.

Головуючий
суддя:
К.О.
Шелестов