РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2011 року

Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого
судді
Леньо С.І

при секретарі
Станько Р.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк», треті особи
ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», Приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
дарування удаваним правочином,
визнання укладеним правочину
–договору довічного утримання,
розірвання договору довічного
утримання, скасування права власності
та анулювання реєстраційного запису,
визнання права власності, визнання
недійсним договору іпотеки,
зобов»язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому
просив визнати недійсним договір
дарування квартири № 11 по вул.
Круп»ярській, 1 у м. Львові, укладений
між сторонами 21.07.2004 року, з тої
підстави, що такий укладений під
впливом помилки, оскільки позивач не
розумів різниці в наслідках договору
та вважав, що ОСОБА_4 зобов’язаний
доглядати його з дружиною. Також просив
скасувати право власності та анулювати
реєстраційний запис права власності
ОСОБА_4 на нерухоме майно.

В подальшому ОСОБА_3 змінив підстави
позовних вимог та просив визнати
вказаний договір дарування удаваним
правочином, оскільки фактично між
сторонами було укладено договір
довічного утримання. Також просив
визнати договір довічного утримання,
укладений між сторонами 21.07.2004 року,
дійсним ; розірвати договір довічного
утримання у зв’язку з невиконанням
відповідачем своїх обов’язків за
договором ; скасувати право власності
та анулювати реєстраційний запис права
власності ОСОБА_4 на нерухоме майно та
визнати за ОСОБА_3 право власності на
квартиру.

Надалі після скасування рішення суду
від 06.10.10р. у зв’язку з нововиявленими
обставинами та залучення до участі в
справі ПАТ «Альфа-Банк», позивач
пред’явив остаточні позовні вимоги до
відповідачів ОСОБА_4, ПАТ
«Альфа-Банк»про визнання договору
дарування квартири № 11 по вул.
Круп»ярській, 1 у м. Львові від 21 липня
2004 року удаваним правочином, визнання
укладеним правочину –договору
довічного утримання від 21 липня 2004
року, розірвання договору довічного
утримання від 21 липня 2004 року,
скасування права власності та
анулювання реєстраційного запису про
реєстрацію права власності ОСОБА_4 на
квартиру № 11 по вул. Круп»ярській, 1 у м.
Львові, визнання права власності за
ОСОБА_3 на квартиру № 11 по вул.
Круп»ярській, 1 у м. Львові, визнання
недійсним договору іпотеки від 11.01.2008
року, зобов»язання органів нотаріату
зняти заборону на відчуження квартири.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 –ОСОБА_1 підтримав
позов та надав аналогічні пояснення
зазначеним в заявах. Також доповнив, що
позивач є престарілою особою,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дружина позивача - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Обоє страждали та
страждають на ряд хронічних
захворювань. Оскільки позивач вже був
не в змозі забезпечувати себе та свою
дружину, та тяжко хворів, вирішив
укласти із своїм сином ОСОБА_4 угоду, за
якою б він його доглядав, а після смерті
позивача нерухоме майно перейшло у
власність ОСОБА_4 Однак, сторони уклали
договір дарування, щоб у разі смерті не
ускладнювати процес набуття права
власності. При цьому відповідач
зобов’язувався доглядати за позивачем
та його дружиною, допомагати коштами,
ліками, супроводжувати до медичних
закладів, санаторних установ. Впродовж
трьох років відповідач виконував свої
обіцянки: відвідував їх, надавав
грошову допомогу, купував ліки. Однак з
вересня 2007 року відповідач припинив
надавати допомогу та повідомив про те,
що немає змоги доглядати позивача,
нести додаткові витрати. Подарувавши
квартиру відповідачу, позивач втратив
останню гарантію безбідної старості,
оскільки міг або продати її, або
віддати комусь за умови догляду та
утримання його та дружини до смерті.
Враховуючи, що відповідач не набув
права власності на квартиру, він не мав
права передавати її в іпотеку банку,
тому просить визнати недійсним договір
іпотеки від 11.01.2008 року.

В судовому засіданні представник
відповідача ПАТ «Альфа-Банк»- ОСОБА_2
заперечив проти позову та пояснив, що
позивачем не надано належних доказів
того, що між сторонами насправді
укладався договір довічного утримання,
а дані обставини не можуть
ґрунтуватися на показаннях свідків.
Разом з тим, договір довічного
утримання має укладатися в письмовій
формі, підлягає державній реєстрації
та нотаріальному посвідченню, крім
цього, як вбачається з пояснень
позивача, сторони не дійшли згоди з
усіх істотних умов такого договору,
зокрема щодо розміру витрат, які мав
нести відповідач на утримання ОСОБА_3,
що свідчить про недійсність правочину,
натомість в силу ст.ст. 119,120 ЦК України
такий правочин є нікчемним. Відповідно
нікчемний правочин не може бути
розірваний та відсутні підстави
визнання права власності за позивачем
на підставі нікчемного правочину та
визнання недійсним договору іпотеки,
який не суперечив жодній нормі права.
Також вказав, що приватний нотаріус
ОСОБА_5, яка посвідчувала договір
дарування, перед укладенням правочину
роз’яснила сторонам наслідки
укладення такого, а тому позивач добре
знав про його наслідки. Крім цього,
представник зазначає, що позивачем
пропущений строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4, треті особи -
Приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та представник ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»в
судове засідання не з»явилися
повторно, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, причин неявки суду не
повідомили. За таких обставин суд
вважає за можливе розглянути справу у
їх відсутності на підставі наявних
доказів.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
наявні докази, суд дійшов до висновку,
що позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 липня 2004 року
між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем
ОСОБА_4 (його сином) було укладено
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
який був посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим записом № 3039 (а.с.5).

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Згідно із п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»за удаваним
правочином сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та
обов’язки сторін виникають, але не ті,
що випливають зі змісту правочину.

Аналізуючи вказану норму закону слід
прийти до висновку, що сторони,
вчиняючи один правочин, свідомо мають
умисел на приховання іншого правочину.
Під час розгляду справи судом не
встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
укладаючи договір дарування мали на
меті приховати договір довічного
утримання. Всупереч вимог ст. 60 ЦПК
України позивачем не доведено тих
обставин, на які він посилався як на
підставу своїх вимог, та не надано
жодних доказів на підтвердження таких.
Так, посилання представника позивача
на те, що сторони уклали удаваний
договір дарування, щоб у разі смерті не
ускладнювати процес набуття права
власності, суд розцінює критично,
оскільки загальновідомо, що відсутні
будь-які труднощі для оформлення права
власності і за договором довічного
утримання. Інших мотивів та доказів
того, що договір дарування своєю формою
нібито прикривав реальний правочин
позивачем не наведено. Крім цього, в
ході розгляду справи не здобуто
доказів того, що між сторонами
насправді встановилися інші
правовідносини та наслідки договірних
відносин, а саме ОСОБА_3 не доведено, що
відповідач надавав йому матеріальне
забезпечення та інші види догляду
взамін за нерухоме майно - як
передбачає договір довічного
утримання. Натомість відповідач ОСОБА_4
набувши квартиру у власність за
договором дарування 30.08.2004 року із
вільного волевиявлення зареєстрував
своє право власності в ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО»(а.с.25).

При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_3
в своїй первісній заяві (а.с.1-2) особисто
вказував, що він допустився помилки,
укладаючи договір дарування, оскільки
не розумів різниці в наслідках такого
правочину, а на даний час стверджує
протилежне, що сторони свідомо
укладали договір дарування з метою
приховати договір довічного утримання.
Також визнання відповідачем позову на
час ухвалення рішення суду від 06.10.2010
року (а.с.35-36,51), на даний час суд
розцінює як таке, що суперечить вимогам
закону та порушує права ПАТ
«Альфа-Банк», оскільки відповідач
приховав від суду ту обставину, що між
ним та Банком 11.01.2008 року було укладено
договір іпотеки квартири № 11 по вул.
Круп»ярській, 1 у м. Львові. Таким чином,
на думку суду, спір між сторонами
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є надуманим з метою
скасувати право власності відповідача
на квартиру щоб уникнути ОСОБА_4
боргових зобов»язань перед Банком.

З огляду на викладене у суду немає
жодних правових підстав для визнання
договору дарування квартири № 11 по вул.
Круп»ярській, 1 у м. Львові від 21.07.2004
року удаваним правочином, а відповідно
і визнання дійсним договору довічного
утримання та розірвання такого.
Враховуючи наведене, відсутні також
підстави для повернення сторін до
попереднього стану, а саме скасування
права власності та анулювання
реєстраційного запису про реєстрацію
права власності ОСОБА_4 на квартиру,
визнання права власності за ОСОБА_3 на
нерухоме майно. За таких обставин не
підлягає визнанню недійсним договір
іпотеки від 11.01.2008 року, укладений між
ОСОБА_4 та ПАТ «Альфа-Банк», який
укладений відповідно до вимог чинного
законодавства, та зняття заборони на
відчуження, яка накладена на квартиру.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,169,209,212-218 ЦПК
України, ст.ст. 3,203,235,717,744 ЦК України,
суд, -

В И Р І Ш
И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»,
треті особи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»,
Приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання договору дарування
квартири № 11 по вул. Круп»ярській, 1 у м.
Львові від 21 липня 2004 року удаваним
правочином, визнання укладеним
правочину –договору довічного
утримання від 21 липня 2004 року,
розірвання договору довічного
утримання від 21 липня 2004 року,
скасування права власності та
анулювання реєстраційного запису про
реєстрацію права власності ОСОБА_4 на
квартиру № 11 по вул. Круп»ярській, 1 у м.
Львові, визнання права власності за
ОСОБА_3 на квартиру № 11 по вул.
Круп»ярській, 1 у м. Львові, визнання
недійсним договору іпотеки від 11.01.2008
року, зобов»язання органів нотаріату
зняти заборону на відчуження квартири
–відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:

Леньо С.І