АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 26 ( 1 ) Доповідач Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

«27» липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Турік В.П., Митрофанової Л.В.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2011 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернулася із позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди в якому зазначила, що 18.10.07р. під час виконання з бригадою озеленювачів роботи по вирубці зелених насаджень вона впала до відкрито каналізаційного люку, який вона не помітила. В результаті нещасного випадку підприємством було складено Акти за формою Н-1 та Н-5.

Висновком МСЕК їй було встановлено 70% втрати працездатності та встановлена 2 група інвалідності.

Посилаючись на ці обставини просила суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 70тис.грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, на її користь з ПАТ «ЦГЗК» у відшкодування моральної шкоди стягнуто 30тис.грн. та на користь держави судові витрати по справі.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у позові з тих підстав, що суд допустив порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач звертаючись до суду із позовом неправдиво зазначила причини травмування, оскільки в письмовому поясненні, відібраному на наступний день після травмування, ОСОБА_4 зазначила про те, що вона оступилася і підвернула ногу; суд не взяв до уваги, що причиною нещасного випадку стала особиста неуважність позивача; факт спричинення позивачу моральної шкоди не було встановлено висновками МСЕК на які покладено обовязок встановлення факту заподіяння моральної шкоди.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ЦГЗК» - не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 18.10.2007р. під час виконання трудових обовязків по вирубці парослі зелених насаджень ОСОБА_4, не помітивши відкритого каналізаційного люку, впала, в результаті чого отримала травму.

За наслідками травмування було складено акти за формою Н-1 та Н-5.

Висновком МСЕК від 13.02.2008р. позивачу встановлено 2 групу інвалідності та 70% втрати працездатності. При переогляді у 2009 році ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності та зменшено втрату працездатності до 30% (а.с. 13, 29, 30).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку із травмуванням на виробництві моральної шкоди відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту спеціального розслідування нещасного випадку від 09 грудня 2009 року та Акту №8 форми Н-1 від 22.10.2007р. встановлено причину нещасного випадку особиста необережність та невиконання вимог інструкції з охорони праці (4-11).

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «ЦГЗК» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що причиною травмування потерпілої є її особиста неуважність, спростовується висновком комісії в Акті розслідування нещасного випадку з якого вбачається, що комісія прийшла до висновку про звязок нещасного висновку з травмуванням на виробництві.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди є необґрунтованими та спростовуються висновками суду, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим трудовим каліцтвом встановлений в судовому засіданні. Так, позивач не може самостійно пересуватися, а лише за допомогою ціпка, пересування на невеликі відстані займає багато зусиль, вона втратила можливість працювати і забезпечувати себе та свою сімю, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Колегія погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Інші доводи ПАТ «ЦГЗК», викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Суд при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у звязку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий:

Судді: