АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22ц-7178/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 56 Доповідач - Каратаєва Л.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Каратаєвої Л.О.

Суддів Михайловської С.Ю., Чубукова О.П.

При секретарі Куць О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування компенсації та моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування компенсації та моральної шкоди задоволені частково (а.с.85-87).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2000 грн., судові витрати у розмірі 16 грн., всього 2016 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулась до суду з позовом про відшкодування вартості Ѕ частини майна, яке було придбане під час шлюбу з відповідачем а особистого одягу, посилаючись не те, що останній перешкоджає їй в користуванні цим майном та не віддає його. Також просила стягнути моральну шкоду, яка спричинена їй внаслідок перешкоджання з боку відповідача в користуванні її власністю Ѕ частиною будинку право власності на яку за нею визначено за рішенням суду, знущанні, погрозах та побитті.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за час шлюбу з ОСОБА_3 ними було придбане спільне майно, яким останній перешкоджає їй користуватися, також він зачинив в будинку її особисті речі, частину з них зіпсував. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2009 р. за нею було визнано право власності на Ѕ частину домоволодіння № 42 по вул. С.Ковалевської в м. Дніпропетровську, але до цього часу вона не має можливості вселитися в будинок та користуватися ним, так як відповідач не пускає її. Факт перешкоджання у користуванні домоволодінням встановлений заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2011 р., яким ОСОБА_3 зобовязаний не чинити перешкоди ОСОБА_2 та надати можливість доступу співробітникам БТІ до домоволодіння з метою проведення інвентаризації. Крім цього, відповідач спричиняв ОСОБА_2 тілесні ушкодження, висловлював погрози, знущався, з приводу чого вона неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ, проходила лікування.

Частиною 1 ст.22 ЦК передбачено право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Пунктом 1 частини 2 вказаної статті визначено, що збитками є втрати, які особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною 1 ст.23 ЦК передбачено право особи не відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 1- 3 частини 2 вказаної статті визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з вимогами ч.3 ст.10, ч.1, 4 ст.60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до вказаних норм права, позивачкою не доведено її право на відшкодування вартості Ѕ частини спільно нажитого майна, оскільки це майно є невизначеним, що було зазначено в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2009 р., яке набрало законної чинності. Документи, що були надані ОСОБА_2 на підтвердження наявності майна спільного майна, не можуть бути підставою для відшкодування їй Ѕ частини його вартості, оскільки не визначено, що саме належить позивачці та вартість належної їй частини. Що стосується особистих речей позивачки, то остання не довела їх наявність та вартість відповідно до вимог ст.57 ЦПК.

Стосовно відшкодування моральної шкоди, то позовні вимоги є доведеними та підтверджуються відповідними рішеннями суду (а.с.20-21, 70), довідками (а.с.29, 32, 58), зверненнями до органів внутрішніх справ (а.с. 58-61, 78).

Визначаючи розмір моральної шкоді, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача 2000 грн., оскільки ця сума є такою, що відповідає принципу співмірності та справедливості.

Встановивши вказані обставини та правовідносини, що склалися між сторонами, суд першої інстанції надав їм правильну правову оцінку та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст..ст.213, 214 ЦПК.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді