Справа № 2-6896/11
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Жовтневий районний суд м.
головуючого судді - Браги А.В.,
при секретарі –Лампіки О.В.,
за участю позивача –ОСОБА_1,
представника позивача –ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу №
2-6896/11 за позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа, - ОСОБА_3, КП «Міжміське бюро
інвентаризації»Дніпропетровської
обласної ради про визнання права
власності на квартиру в порядку
набувальної давності, -
До Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з
позовною заявою до Дніпропетровської
міської ради, третя особа, - ОСОБА_3, КП
«Міжміське бюро технічної
інвентаризації»Дніпропетровської
обласної ради про визнання, в порядку
набувальної давності, права власності
на квартиру АДРЕСА_1, анулювання
правовстановлюючих документів щодо
зазначеної вище квартири на ОСОБА_4,
скасування державної реєстрації права
власності на спірну квартиру за
В обґрунтування заявленого
позову позивач послався на те, що з
квітня 1999 року ОСОБА_1, на підставі
ордеру, законно проживає, добросовісно
користується та утримує спірну
квартиру АДРЕСА_1. Оскільки строк його
добросовісного заволодіння чужим
майном та проживання в ньому складає
більше ніж десять років, то в силу ч. 1
ст. 344 ЦК України, просить суд
задовольнити його позов, визнати за
ним, в порядку набувальної давності,
право власності на спірну квартиру,
зобов’язати відповідача та третю
особу КП «Міжміське бюро технічної
інвентаризації»Дніпропетровської
обласної ради здійснити дії направлені
на скасування державної реєстрації за
її власником ОСОБА_4, який помер 08
У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
просили суд задовольнити їх в повному
обсязі за обставин викладених в позові.
Відповідач, треті особи в судове
засідання не з’явились, про дату, час
та місце розгляду справи повідомлялись
Від третьої особи - ОСОБА_3 надійшла
заява про розгляд справи за її
відсутності, проти задоволення
позовних вимог не заперечувала.
Враховуючи дані обставини, суд вважає
за можливе на підставі ст. ст. 169, 224 ЦПК
України здійснити розгляд даної
цивільної справи в заочному порядку
відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК
Вислухавши пояснення позивача, його
представника, дослідивши наявні у
справі докази, вирішивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв’язок всіх доказів у їх
сукупності і оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об’єктивному з’ясуванню всіх
обставин справи, суд вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з
Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні
встановлено, що 17 травня 1999 року
виконавчим комітетом Жовтневої
районної ради м. Дніпропетровська був
виданий ордер на житлове приміщення №62
на право зайняття для проживання
наймачем ОСОБА_1 та його матір’ю
ОСОБА_5 однокімнатної квартири АДРЕСА_2
У відповідності до довідки
комунального житлово
–експлуатаційного підприємства № 8
від 14 червня 2010 року, з 17 червня 1999 року
ОСОБА_1 разом зі своєю матір’ю ОСОБА_5
був зареєстрований по зазначеній вище
адресі. При цьому з 15 липня 1999 року
ОСОБА_5 була знята з реєстраційного
обліку, та з 21 березня 2003 року ОСОБА_3,
якає є дружиною позивача, була
зареєстрована у значеній квартирі
АДРЕСА_3 (а.с. 6 -7).
Судом також встановлено, що
раніше, 14 травня 1990 року виконавчим
комітетом Жовтневої районної ради
народних депутатів м. Дніпропетровська
був виданий ордер на житлове
приміщення № 118 на право проживання
ОСОБА_4 у однокімнатній квартирі
відповідності до відповіді КП
«Міжміське бюро технічної
інвентаризації»Дніпропетровської
обласної ради від 18 травня 2010 року № 5164,
право власності на квартиру АДРЕСА_4
було зареєстроване за ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 19 лютого 1997 року, виданого
ВАТ «Дніпроміськбуд»згідно
розпорядження № П-1103 (а.с. 9 –10, 12).
08 квітня 1998 року ОСОБА_4
помер, що підтверджується актовим
записом про смерть від 24 квітня 1998 року
№ 718 (а.с. 47-48).
Як було встановлено у
судовому засіданні, спадкова справа
після смерті ОСОБА_4 першою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою не заводилась,
до нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини ніхто не звертався
Правовідносини, які виникли між
сторонами у справі, врегульовані
нормами Цивільного кодексу України,
Житлового кодексу Української РСР, які
підлягають застосуванню.
Статтею 16, ч. 1 ст. 58 Житлового кодексу
Української РСР встановлено, на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної, сільської
Ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
Відповідно до ч. 2 ст. 58 Житлового
кодексу Української РСР, ордер може
бути видано лише на вільне жиле
Статтею 65-1 Житлового
кодексу Української РСР передбачено,
що наймачі жилих приміщень у будинках
державного чи громадського житлового
фонду можуть за згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які
проживають разом з ними, придбати
займані ними приміщення у власність на
підставах, передбачених чинним
Приписами ч. 3 ст. 47 Житлового
кодексу Української РСР
встановлюється, що громадяни, які
одержали житло у державному фонді на
цих умовах, мають право на його
приватизацію відповідно до вимог
чинного законодавства.
Частиною 1 ст. 344 ЦК України
встановлено, особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації. А у
відповідності до ч. 2 ст. 344 ЦК України,
особа, яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Пунктом 8 прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
зазначається, що правила ст. 344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.
Оцінюючи дослідженні в
судовому засіданні докази в їх
сукупності, суд вважає їх належними,
допустимими та достатніми для
прийняття рішення у справі по - суті.
Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини, з
урахуванням норм чинного
законодавства України, суд приходить
до висновку про те, що позов не підлягає
Правова позиція суду щодо цього
питання ґрунтується на тому, що у
відповідності до наведеної вище ст. 16,
ч. 1 ст. 58 Житлового кодексу Української
РСР, виконавчі комітети селищних,
сільських Рад народних депутатів мають
владну функцію на видачу ордерів на
вселення в житлові приміщення лише в
будинках державного і громадського
Втім, 17 травня 1999 року виконавчим
комітетом Жовтневої районної ради м.
Дніпропетровська був виданий ордер на
право зайняття для проживання
позивачем та його матір’ю квартирою
№54-А в будинку № 2 по вул.
Севастопольської у м.
Дніпропетровську, в той час, коли
спірна квартира знаходилась у
приватній власності та право власності
на яку було зареєстроване за фізичною
особою ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 19
лютого 1997 року, виданого ВАТ
«Дніпроміськбуд»згідно розпорядження
№ П-1103 (а.с. 9 -10, 12).
Викладене свідчить про відсутність
розпорядчої компетенції виконавчого
комітету Жовтневої районної ради м.
Дніпропетровська на право видачі
ордеру ОСОБА_1 на вселення у житлове
приміщення від 17 травня 1999 року №62, яке
є приватною власністю, що вказує про
відсутність добросовісного
розпорядження спірною квартирою 54-А
виконавчим органом місцевої ради та
відсутність добросовісної її передачі
наймачу, для його проживання у ній.
Разом з цим, суд одночасно приймає до
уваги пояснення позивача, який в ході
розгляду справи та безпосередньо в
позові ( а.с. 2 –4, 9 -10) неодноразово
зазначав про те, що при його вселенні у
спірну квартиру, ним були виявлені чужі
речі, меблі та правовстановлюючі
документи на квартиру, технічний
паспорт на ім’я ОСОБА_4, що вказує про
те, що позивач зайняв чужу квартиру,
усвідомлюючи, що вона належала на праві
власності іншій особі, що вказує на
відсутність добросовісного
заволодіння нею і з цієї підстави.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд
зважав також ї на те, що ордер на
вселення, який у відповідності до ч. 2
ст. 58 Житлового кодексу Української
РСР, може бути видано лише на вільне
жиле приміщення, що передбачає лише
право наймача на вселення та укладення
договору найму житлового користування
(проживання) жилим приміщенням в
будинках державного та громадського
житлового фонду, що за своїм змістом не
може зумовити виникнення права
власності на квартиру в порядку
набувальної давності, враховуючи, що
право приватної власності на спірну
квартиру вже зареєстроване за іншою
Відмовляючи в решті позовних вимог
щодо анулювання правовстановлюючих
документів на спірну квартиру на
ОСОБА_4, зобов’язання третьою особу, -
КП «Міжміське бюро технічної
інвентаризації»Дніпропетровської
обласної ради скасувати державну
реєстрацію права власності на спірну
квартиру за власником, суд виходив з
того, що такі вимоги є похідними від
вимоги щодо визнання права власності, а
від так задоволенню не підлягають.
Окрім цього, при прийнятті такого
рішення суд зважає на суб’єктний склад
осіб, щодо зобов’язання третій особи, -
КП «Міжміське бюро технічної
інвентаризації»Дніпропетровської
обласної ради скасувати державну
реєстрацію права власності на спірну
квартиру та неналежність обраного
позивачем способу захисту в контексті
вимог ст. 16 ЦК України.

Слід зазначити, що судовому засіданні
не знайшла свого підтвердження
обставина визнання спірної квартири
відумерлою спадщиною, що дозволяє
органу місцевого самоврядування, в
разі задоволення заяви в порядку глави
9 розділу IV ЦПК України, передачу
спірної квартири територіальної
громади з правом подальшого її
розпорядження.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст. 88
ЦПК України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
судові витрати у вигляді судового
збору (державного мита) та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, сплачені позивачем
при зверненні до суду,покласти на
позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 11, 15 - 16, 328, 344, 346 ЦК України, ст. 58
ЖК УРСР, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 223 - 233
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову, - відмовити в
повному обсязі.

Судові витрати, що складаються з
державного мита у сумі 288, 75 гривень та
120, 00 гривень витрат на інформаційно
–технічне забезпечення розгляду
справи у справі покласти на позивача.

Заочне рішення суду набирає законної
сили в порядку передбаченому ст. ст. 223,
232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції шляхом подання
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:

А.В. Брага