Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2011 року. Справа № 2-378/11

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Кудіній Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області, про визнання нерухомого майна (квартири) спільною частковою власністю, треті особи у справі: комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Вільногірська»(КП БТІ м. Вільногірська), ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 24.03.2011 року, позивач прохає визнати квартиру АДРЕСА_1, спільною частковою власністю: позивача, батька позивача ОСОБА_5, за його життя, який помер 22.06.2010 року в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, матері ОСОБА_3, дружини ОСОБА_2, та доньки ОСОБА_4, в рівних частинах, тобто по 1/5 частці квартири за кожним співвласником.

В обґрунтування позову зазначено, що, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2000 року, яке було видане на підставі розпорядження відповідача від 29.11.2000 р. за № 340, позивачу, його батькові ОСОБА_5, матері ОСОБА_3, Дружині ОСОБА_2, та доньці ОСОБА_4, на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

22.06.2010 року батько позивача помер, в звязку з чим відкрилася спадщина на його майно, в тому числі й на належну йому частку в зазначеній квартирі. За свого життя батько заповіт на своє майно не складав. Спадкоємцями 1-ї черги за законом є позивач та його мати ОСОБА_3.

Позивач, після смерті батька в 6-ти місячний строк подав письмову заяву в Вільногірську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Мати спадкувати майно батька не бажає.

Завідуючою Вільногірською державною нотаріальною конторою позивачу було розяснено, що видача свідоцтва про право на спадщину буде неможлива, оскільки, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, видача свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті одного із співвласників спільної сумісної власності може бути здійснена тільки після виділення частки померлого у спільному майні.

Органом приватизації державного (комунального) житлового фонду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, є відповідач, який і приймає відповідні рішення про передачу громадянам у власність житла в порядку, передбаченому ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»та видає свідоцтва про право власності на житло.

Згідно ч.4 ст. 355 ЦК України, спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За життя батька, між ним, позивачем та іншим співвласником договір про визнання зазначеної квартири спільною сумісною власністю не укладався, з такою заявою до відповідача при приватизації зазначеної квартири про визнання її спільною сумісною власністю вони не зверталися. Таким чином, відповідач самовільно, без їх згоди, визначив квартиру як спільну сумісну власність, що не відповідало їх волі та бажанню, що на цей час унеможливлює отримання позивачем як спадкоємцем, свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті батька. Оскільки один із співвласників квартири батько, помер, то визначити частки кожного із співвласників зазначеної квартири в добровільному порядку є неможливим.

В звязку з тим, що відповідач не визнає права спільної часткової власності за співвласниками квартири, та внести добровільно зміни у свідоцтво про право власності на квартиру не бажає, позивач змушений звертатися до суду з даним позовом.

Згідно ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Оскільки домовленостей між співвласниками квартири щодо перерозподілу часток, та спору з цього приводу не було, позивач вважає, що кожному із співвласників належить по 1/5 частці вищезазначеної квартири.

В судове засідання позивач не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, де зазначив прохання покласти судові витрати у справі на нього.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, але надав телефонограму з заявою про проведення судового засідання за його відсутності, де зазначив, що позов визнає.

Третя особа комунальне підприємство «БТІ м. Вільногірська»свого представника в судове засідання не направило, але надало телефонограму з заявою про розгляд справи за його відсутності, де зазначило, що позов визнає.

Треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 -

в судове засідання не зявилися, але були повідомлені про час, дату та місце судового засідання належним чином, заперечень проти позову не надали.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 345 ЦК України, фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Згідно п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII, приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Згідно ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII, 1. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. 2. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Суд доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і визнані відповідачем в повному обсязі, визнання позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав та законних інтересів, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд доходить висновку про покладення судових витрат на позивача, згідно його заяви.

На підставі викладеного, а також ст.ст.3,4,6,11,14 - 16, 316-319, 321, 325, 328, 346, 370 ЦК України; Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", керуючись ст. ст. 88, 174, 212-215, 222, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, спільною частковою власністю: позивача ОСОБА_1, батька позивача - ОСОБА_5, який помер 22.06.2010 року, за його життя, матері позивача - ОСОБА_3, дружини позивача ОСОБА_2, доньки позивача - ОСОБА_4, в рівних частках, тобто по 1/5 частці квартири за кожним співвласником.

Судові витрати у справі в виді судового збору 51.00 грн. та оплати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120.00 грн., покласти на позивача, згідно його заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення протягом двох днів з часу його проголошення надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу, відповідачу та третім особам.

Головуючий суддя Г.І. Шаповал