Справа № 2-354/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2011 року Комінтернівський районний суд міста Харкова

в складі: головуючого : судді Музиченко В.О.

при секретарі Буняєвій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ВГІРФО Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС УКРАЇНИ в Харківській області про визнання права спільної власності, поновлення порушеного права

В С Т А Н О В И В :

29.04.2010 року Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права спільної власності, поновлення порушеного права та вселення.

Посилався на ту обставину, що з Відповідачкою ОСОБА_2 знаходився у фактичних шлюбних відносинах з 2000 року. Крім того з нею був зареєстрований шлюб 11.10.2003 року.

За час перебування у шлюбних відносинах відповідачка за рахунок спільних коштів з позивачем придбала квартиру № 36, яка розташована по пр. Г. Сталінграду № 25, корп.. 1 у м. Харкові, яку зареєструвала на власне імя.

Квартира складається з трьох кімнат; фактично квартира була придбана за спільні гроші - за ціну еквівалент 10 000 доларів США, частка яких позивачем була передана відповідачці для придбання наведеної квартири. Зазначив, що будучи юридично несвідомим та не придаючи значення наведеному позивач не скористався своїм правом з поважних причин на реєстрацію спірної квартири також і на своє імя як співвласника квартири.

З зазначеного часу по лютий 2010 р. фактично мешкав за адресою реєстрації Відповідачки: АДРЕСА_1.

У лютому 2010 року відповідачка стала чинити перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою, змінила замки, у звязку з чим порушуються права позивача та інтереси передбачені ст. 316, 319,321, 328,355 ЦК України, у звязку з чим він змушений звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги.

Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на ту обставину, що позивач особисто не спілкувався з продавцем спірної квартири під час укладання договору купівлі-продажу такої квартири, пропустив строк позовної давності на предявлення зазначених вимог, а також на ту обставину, що до 2001 року перебував у шлюбі з іншою особою ОСОБА_3, що також свідчить про безпідставність позовних вимог.

Третя особа належним чином повідомлена про місце та час судового засідання. Заперечень стосовно позовних вимог не надали.

Дослідивши матеріали справи суд встановив:

Згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.02.2010 року (справа №2-1472/10р.) ОСОБА_1 визнаний особою, що втратила право на користування приміщенням квартирою № 169 по вул. Ньютона, 111 у м. Харкові, у звязку з тим, що у 2001 році вибув на інше постійне мешкання та переїхав проживати до другої сімї за адресою: АДРЕСА_1.

Наведена адреса співпадає з адресою відповідачки та реєстрацією спірної квартири.

Зазначене судове рішення набрало чинності та сторонами чи будь-якими іншими особами не оскаржувалося.

Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з відповідачкою ОСОБА_2 спільно мешкали за адресою: АДРЕСА_1, без реєстрацію шлюбу, який був зареєстрований у встановленому порядку 11.10.2003 року.

Наведений шлюб був розірваний 13 квітня 2005 року за заявою ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні будучи допитаним у якості свідка підтвердив обставини викладені у позовній заяві та зазначив, що про розірвання шлюбу за заявою ОСОБА_2 йому було не відомо до часу проведення судового засідання у 2010 році, тому він вважає, що не пропустив строку для звернення до суду за захистом порушеного права стосовно визнання права спільної власності.

Посилався на ту обставину, що частку грошей на придбання спірної квартири він отримав від громадянина ОСОБА_4 у сумі еквівалент 1500 доларів США, яку передав відповідачці для придбання спірної квартири.

Пояснив, що при ухваленні судового рішення по справі № 2-1472/10 від 12.02.2010 р. у суді досліджувалися акти про немешкання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, де зазначено, що останній припинив користуватися наведеною квартирою з лютого 2000 року, що він не оскаржував, тому не заперечував стосовно ухвалення рішення від 12.02.2010 р. Комінтернівським районним судом м. Харкова.

Згідно показів свідків встановлено таке:

Свідок ОСОБА_4 зазначив, що особисто передав гроші у сумі еквівалент 1500 доларів США ОСОБА_1 для придбання спірної квартири перед укладанням договору купівлі-продажу, що мало місце 19.01.2001 р.

Свідок ОСОБА_5 підтвердив наведену обставину та пояснив, що був присутній 19.01.2001 р. при укладанні такого договору та домовленостей між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо придбання наведеної квартири.

Інші свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили наведені обставини, у тому числі стосовно мешкання однією родиною позивача та відповідачки з грудня 2000 року до лютого 2010 року, наявність речей позивача у спірній квартирі.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечуючи проти позовних вимог в цілому посилалася на ту обставину, що спірну квартиру придбала за власні кошти, у той же час зазначала, що дійсно знаходилася у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 з 2000 року, що призвело до реєстрації шлюбу 11.10.2003 р.

Посилалася також на покази свідків з її боку на підтвердження спростування позовних вимог позивача, відсутність реєстрації останнього у спірній квартирі.

Зазначила, що не мала доходу, який би дозволив їй придбати наведену квартиру за власні кошти, у звязку з чим частку грошей вона отримала безкоштовно від родини, зокрема, ОСОБА_12. На час розгляду справи її матір ОСОБА_12 померла, будь-яких свідчень не надавала.

Підтвердила, що під час перебування у фактичних шлюбних відносинах та під час шлюбу зі ОСОБА_1 отримувала від останнього гроші.

Оцінюючи наведене суд вважає, що згідно приписів ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, передбачає право громадян на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, тобто наявність або відсутність реєстрації місця проживання позивача у спірній квартирі не може бути підставою для обмеження його прав.

Згідно положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Майно може належати особам на праві спільної власності (ст. 355 ЦК України).

Наведене узгоджується з приписами ст. 86, 112 ЦК УРСР, який діяв на час укладання договору купівлі-продажу квартири, тому позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на нормах чинного законодавства України та підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 313 ЦК України, ст.ст. 86, 112 ЦК УРСР, ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати право спільної власності на квартиру №36 будинку 25 корпусу 1 по пр.. ОСОБА_13 в місті Харкові за ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Поновити порушене право ОСОБА_1 на користування квартирою №36 будинку №25 корпусу 1 по пр.. ОСОБА_13 в місті Харкові.

Зобов,язати ВГІРФО Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області зареєструвати ОСОБА_1 в квартирі №36 будинку №25 корпусу 1 по пр.. ОСОБА_13 в місті Харкові.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк апеляційної скарги, або в порядку ч.1 ст.294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_14