Справа № 2-3982/11
Код суду 0707
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банкпро визнання кредитного договору №1813 від 18 жовтня 2007 року в частині надання цільового споживчого кредиту в іноземній валюті недійсним та про визнання кредитного договору №1813 від 18.10.2007 року таким, що укладений в національній валюті України - гривні,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банкпро визнання кредитного договору №1813 від 18 жовтня 2007 року в частині надання цільового споживчого кредиту в іноземній валюті недійсним та про визнання кредитного договору №1813 від 18.10.2007 року таким, що укладений в національній валюті України - гривні .

Предявлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст. 119 ЦПК України, а саме: зі змісту позовної заяви вбачається, що спір між сторонами виник з приводу майнових правовідносин, однак позовна заява не містить ціни позову, що унеможливлює визначення розміру судового збору, належного до сплати, позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 1% від ціни позову (але не менше 3 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян).

Закон України Про захист прав споживачів від 12.05.1991 року за №1023-Х11 регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно п.23 ст.1 Закону України Про захист прав споживачів споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції, згідно п.2 ст.11 перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений. Із змісту договору № 1813 від 18.10.2007 року та наданих суду матеріалів між сторонами не було вказано що кошти отримуються для побутових потреб відповідно до вимог п.23 ст.1 та п.2 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, отже даний кредитний договір не може бути визнаний споживчим кредитом і тому дія Закону Про захист прав споживачівне поширюється на вище вказані відносини. Крім того Закон України Про захист прав споживачів передбачає реалізацію захисту прав споживача шляхом розірвання договору та стягнення шкоди, а не про визнання договорів недійсними.

Закон не визначає певних меж своєї дії, слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Як зазначено позивачем та підтверджується матеріалами позовної заяви спір між сторонами виник із кредитного договору для купівлі автомобіля. Таким чином вимоги Закону України Про захист прав споживачів від 12.05.1991 року за №1023-Х11 встановлюють загальні підстави відповідальності за порушення прав споживачів. Але враховуючи всі ці обставини, які виникли між сторонами і також те, що між ними укладено кредитний договір то дані відносини відносяться насамперед до договірних відносин, при вирішенні яких повинна застосовуватися глава 16 ЦК України, а не Закон України Про захист прав споживачів від 12.05.1991 року за №1023-Х11.

Крім того, при подачі позову до суду, позивачами не в повному обсязі сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Так, постановою КМУ від 05.08.09р. № 825 розмір витрат за ІТЗ у справах що випливають з позовних вимог майнового характеру встановлено в сумі 120 грн.

Відповідно до ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. 119, ст. 121 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банкпро визнання кредитного договору №1813 від 18 жовтня 2007 року в частині надання цільового споживчого кредиту в іноземній валюті недійсним та про визнання кредитного договору №1813 від 18.10.2007 року таким, що укладений в національній валюті України - гривні- залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви до 04 листопада 2011 року.

Розяснити позивачу, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута йому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду ОСОБА_2