Справа № 2-550/11
Провадження № 2/2303/3706/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2011 року Драбівський районний суд

Черкаської області

в складі головуючого - судді Фай В.Г.

при секретарі - Медведенко С.О.

за участю: позивачки - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Драбів справу за позовом

ОСОБА_1

До:

ОСОБА_2

про захист честі, гідності і відшкодування моральної шкоди

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду позов і просить суд визнати інформацію поширену відносно неї ОСОБА_2 в с. Бойківщина Драбівського району Черкаської області 22 липня 2011 року недостовірною та такою, що принижує її честь та гідність, а саме: що вона зраджує шлюбній вірності, зобовязавши відповідача публічно вибачитися, стягнути з відповідача на її користь 1500 грн. моральної шкоди та судові витрати. Позивачка посилається на те, що 22 липня 2011 року близько 19 години, коли вона випасала свою птицю по вул.. Перемоги в селі Бойківщина до неї підійшов відповідач ОСОБА_2 і почав ображати її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою та один раз вдарив її рукою в обличчя. Причиною цього було те, що вона випасала близько до двору відповідача качок

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої вимоги підтримала і надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 вимоги позивачки не визнав мотивуючи тим, викладене позивачкою не відповідає дійсності та він не поширював ніяких відомостей про позивачку.

Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач проживають по сусідству в с. Бойківщина Драбівського району Черкаської області. Тривалий час між сторонами виникають спори на грунті побутових відносин.

Cвідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили суду про обставини , які відбувалися 22 липня 2011 року в селі Бойківщина біля подвіря ОСОБА_2 та розповіли, що дійсно бачили сварку між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2, але щодо поширення відповідачем будь-якої інформації відносно позивачки, нічого пояснити не змогли.

Постановою дільничного інспектора міліції служби дільничних інспекторів міліції Драбівського РВ УМВС від 19 серпня 2011 року в порушенні кримінальної справи у відношенні ОСОБА_2 за ст.. 296 КК України відмовлено згідно п.2 ст. 6 КПК України за відсутності в його діях складу злочину.

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь особи є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

З честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Джерелом оціночної категорії обєктивної сторони честі є факти (інформація) про конкретні діяння особи та її поведінку в цілому (до уваги повинні братись лише соціально значимі факти). Регулюванню та охороні підлягають лише правовідносини, що виникають стосовно обєктивної сторони честі. Субєктивна сторона честі правовому впливу не піддається, вона є недосяжною для стороннього втручання.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. Під обєктивною стороною гідності розуміється те, що як моральна цінність та суспільна значимість особистості, вона визначається існуючим суспільним відношенням.

Цивільно-правове регулювання та захист гідності можливі лише стосовно правовідносин, які виникають щодо обєктивної сторони гідності особи, в той час як субєктивна сторона гідності для правового впливу є недосяжною і відновлюється лише внаслідок відновлення обєктивної сторони.

Ст. 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, право на застосування яких виникає у потерпілої особи у разі порушення її цивільного права чи інтересу та застосовуються в залежності від характеру порушення її права чи інтересу.

Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спосіб захисту вказаний позивачем у позовній заяві не передбачений ст.ст. 16, 277 ЦК України.

П.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. При цьому повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. П.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи передбачено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК і ст. 10 ЦПК обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У свою чергу ч.1 ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст. ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, сторони пояснили, що всі докази надані.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні даного спору суд не встановив поширення відповідачем інформації, що порочить честь і гідність позивачки ОСОБА_1 У звязку з цим відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 не довела обставини, що мають значення для справи, а тому суд вважає, що позовні вимоги про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди не підлягають до задоволення і є не обґрунтованими, а сам позов не підтверджений доказами по справі.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 212 215 ЦПК України, ст.ст. 16, 277, 297, 307 ЦК України, суд

вирішив :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий :