Справа № 22-1245/2011 Головуючий в 1 інстанції
Категорія 48 ОСОБА_1
Доповідач Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Кутурланової О.В.

Суддів Орловської Н.В.

ОСОБА_2

При секретарі Шаповаловій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 В»ячеслава Віталійовича на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 22 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 В»ячеслава Віталійовича до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у Херсонській області, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що відповідач у справі є його батьком і відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2005 року зобов»язаний сплачувати аліменти на його користь у розмірі 1/6 частини заробітку, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.06.2005 року і до досягнення ним 23-річного віку. Оскільки відповідач ухилявся від сплати аліментів на його утримання, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 5534,06 грн., просив суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2005 року по 14.11.2008 року, яка станом на 01.06.2010 року складає 55608,59 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 22 грудня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 В»ячеслава Віталійовича до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у Херсонській області, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду справи, які з»явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає зі слідуючих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від якого мають двох дітей : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Судом встановлено і це підтверджується дослідженими у справі доказами, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2005 року ОСОБА_3 зобов»язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини заробітку, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.06.2005 року і до досягнення ним 23-річного віку. Зазначеним рішенням стягненні також аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини заробітку, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.06.2005 року і до досягнення ним повноліття (а.с.83,84).

На виконання зазначеного рішення суду видані виконавчі листи та відкритті виконавчі провадження (а.с.8,19,98-103).

Крім того, відповідно до виконавчого листа №2-2175 від 23.07.2007 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 зобов»язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/6 частини заробітку, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.05.2007 року і до 01.04.2009 року.

З довідки про склад сім»ї позивача встановлено, що він проживає разом з матір»ю ОСОБА_5, яка є його представником у справі про стягнення аліментів (а.с.48), та братом ОСОБА_6 за адресою : м. Запоріжжя, вул.Слав»янська, 117 (а.с.6).

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що відповідач перераховував аліменти на утримання дітей на ім»я їх матері ОСОБА_5 (а.с.87,89-90).

Відповідно до довідки розрахунку ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні від 01.02.2010 року, станом на 13.03.2007 року на користь ОСОБА_6 нараховано до сплати аліментів на суму 2980,37 грн., а фактично сплачено 14830 грн., переплата складає 11849,63 грн. (а.с.93-94).

Згідно довідки розрахунку ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні від 24.02.2010 року, станом на 14.11.2008 року на користь ОСОБА_4 нараховано до сплати аліментів на суму 5534,06 грн., а фактично сплачено 1000 грн., борг складає 4534,60 грн. (а.с.23-24).

З листа ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні від 09.12.2010 року вбачається, що оскільки всі кошти за виконавчими листами надсилалися на адресу ОСОБА_5, а стягувачами згідно виконавчих документів є ОСОБА_6 та ОСОБА_4, постановою начальника ВДВС скасовані постанови про закінчення зазначених виконавчих проваджень від 26.10.2009 року та відновлено виконавчі провадження, виконавчий листи надіслані для виконання за місцем роботи відповідача (а.с.95-97).

З довідки з місця роботи ОСОБА_3 від 07.12.2010 року встановлено, що з його заробітку щомісяця вираховуються аліменти на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_4, за період з лютого по листопад 2010 року на користь ОСОБА_4 стягнені аліменти в загальній сумі 3675,18 грн. (а.с.105-108).

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач зазначив, що перераховував аліменти на утримання обох дітей у встановлених судовими рішеннями та визначених державним виконавцем розмірах на користь їх матері ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 проживають за однією адресою, його вини у тому, що ОСОБА_5 вважала, що перераховані ним кошти це аліменти виключно на сина ОСОБА_7 немає (а.с.72-75).

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на користь позивача, оскільки ним здійснювались заходи щодо своєчасного перерахування аліментів, а заборгованість виникла у зв»язку із тим, що ОСОБА_5, отримуючи аліменти на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вважала, що всі надіслані на її адресу кошти це аліменти на утримання інваліда 1 групи ОСОБА_6, хоча їх розмір і перевищував встановлений судом та визначений державним виконавцем розмір аліментів.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та дослідив надані сторонами докази, яким дав правильну оцінку, і, встановивши відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст.196 СК України підстав для стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги як необґрунтовані законом, доказами та такі що висновку суду не спростовують підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 В»ячеслава Віталійовича відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 22 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді