АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 27 (І) ОСОБА_1
Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «УкрСиббанк» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання неукладеним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання неукладеним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, визнання недійсним договору поруки, посилаючись на неукладеність 25 липня 2008 року між ним та відповідачем договору про надання споживчого кредиту, виконання якого забезпечено заставою транспортного засобу та порукою ОСОБА_5, оскільки грошові кошти в сумі 23380,22 доларів США, що є предметом договору, він не отримував.

Просив суд визнати неукладеним договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 25.07.2008 року з додатковими угодами до нього № 1, № 2. Визнати недійсним договір поруки від 25.07.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5

Ухвалою суду від 26 вересня 2011 року за заявою позивача залишено без розгляду його позов до «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору поруки.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 вересня 2011 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, оскільки до врегулювання спірних правовідносин суд застосував положення ст.ст. 203, 215 ЦК України, які стосуються недійсності договору, тоді як предметом його позовних вимог є визнання договору неукладеним. Крім того, суд не звернув уваги на відсутність доказів, які підтверджують факт отримання ним кредитних коштів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 липня 2008 року сторонами підписано договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, предметом якого є надання кредиту в сумі 23380,22 дол. США, що еквівалентно 113225,73 грн. зі строком дії договору до 24.07.2015 року. Зобовязання забезпечено заставою транспортного засобу, належного на праві власності позивачу.

23 лютого 2009 року між сторонами підписано додаткові угоди до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 25.07.2008 року, які є невідємною його частиною.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що гроші за договором перераховані банком на придбання автомобіля позивачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Предметом та підставою поданого ОСОБА_2 позову є визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 25.07.2008 року неукладеним з підстав непередачі йому кредитних коштів, що є його предметом.

Згідно ч.2 ст. 631 ЦК України договір набуває чинності з моменту його укладення.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В частині 1 ст. 1054 ЦК України надане визначення поняття кредитного договору, з якого випливає, що кредитним договором є договір позики, предметом якого є виключно грошові кошти.

Зі змісту ст. 1046, ч.2 ст. 1054 ЦК України витікає, що кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей.

Умовами п. 1.5 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 25.07.2008 року передбачено, що банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника у банку (а.с. 4-10).

Відповідно даних виписки з поточного рахунку ОСОБА_2 № 3700 від 25.07.2008 року, на поточний рахунок ОСОБА_2 з транзитного рахунку банку № НОМЕР_1 перераховано грошові кошти в сумі 23380,23 дол. США, а потім за розпорядженням власника рахунку здійснено їх перерахування в гривневому еквівалентні на рахунок № 230, що належить ТОВ «Віннер Автомотів» (а.с. 20, 21, 23).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про укладеність 25.07.2008 року між сторонами договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги позивача правильності цих висновків не спростовують.

Крім того, згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст.ст. 11, 15 ЦПК України ЦК України вбачається, що цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на цивільний захист.

Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Крім того, ст. 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Вимога про визнання договору неукладеним, з якою звернувся ОСОБА_2, не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Діючим законодавством, як правильно зазначив суд першої інстанції, в якості способу захисту порушеного права передбачено визнання правочину недійсним. Однак, такої вимоги позивач не заявляв, позовні вимоги під час розгляду справи не змінював й наполягає на задоволенні його вимоги про визнання договору неукладеним, про що зазначає також й в апеляційної скарзі.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року суди мають відмовляти в позові з вимогою про визнання правочину (договору) неукладеним, оскільки остання не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про визнання неукладеним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 25 липня 2008 року та додаткових угод до нього які є його невідємною частиною.

Доводи ж апеляційної скарги позивача правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: