АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-161/2011 Головуючий 1 -ї
Категорія: договірні інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Бурлака І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» січня 2011 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Коршун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,-

встановила:

У серпні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що 01 березня 2009 року між ними укладено договір позики в письмовій формі, згідно якого ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 гроші в сумі 129200,00 грн., яка еквівалентна 17000,00 доларів СІЛА, яку ОСОБА_2 зобовязався повернути приблизно через 6 місяців, тобто 01 вересня 2009 року. Після підписання договору ОСОБА_3 віддав гроші ОСОБА_2 та отримав від нього розписку. Свої зобовязання ОСОБА_2 не виконав, тому ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 129200,00 грн. та судові витрати в розмірі 1542,00 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2010 року позов ОСОБА_3-задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 129200,00 грн. заборгованості за договором позики та 1542,00 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_3- відмовити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 766,00 судових витрат. При цьому посилався на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначив, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не встановив факт передачі грошей. Вважав, що суд не звернув увагу на те, що договір складено з порушенням норм діючого законодавства, а розписку - із суттєвим порушенням вимог закону, а саме в ній не зазначено кількість отриманих грошей. Підкреслив, що суд не зясував цільове призначення отримання коштів.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідившиматеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2А,- задовольнити , рішення суду - скасувати. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 129200,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що момент передання ОСОБА_2 грошей в сумі 129200,00 грн. підтверджено розпискою.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальникзобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2009 року між сторонами укладено договір, згідно якого ОСОБА_2 отримує від ОСОБА_3 гроші в сумі 17000,00 доларів США, що складало на момент укладання договору 129200,00 грн., які ОСОБА_2 зобовязався повернути до 01 вересня 2009 року, тобто виходячи з змісту договору та вимог закону договір позики на вказану в договорі суму на момент його підписання не було укладено, оскільки ОСОБА_2 за цим договором не отримав від ОСОБА_3 вказану в договорі суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Проте із росписці від 01 березня 2009 року на аркуші справи № 11 не вбачається яку суму грошей і в якій валюті (національній чи іноземній) отримав ОСОБА_2

Посилання ОСОБА_3 та його представника на те, що розписка, зазначена в договорі є невідємною частиною договору, тому в розписці необовязково вказувати кількість отриманих грошей, судовою колегією не приймаються, оскільки в договорі зазначено, що ОСОБА_2 отримує, а не отримав гроші, а в розписці не зазначено яку кількість грошей і в якій валюті ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що з 2007 року він не працював, ніякою підприємницькою діяльністю не займався, деякий час зловживав спиртними напоями і з цього приводу перебував на стаціонарному лікуванні. Проживає сам в однокімнатній кооперативній квартирі. ОСОБА_3 ледь знав. У березні 2009 року до нього за місцем його проживання прийшов ОСОБА_3, дав йому 270,00 грн. та попросив написати розписку без визначення суми. ОСОБА_2 написав розписку, підписав підготовлений ОСОБА_3 та надрукований на піваркуші текст договору. Гроші в сумі 129200,00 грн. або 17000,00 доларів США та примірники будь-яких документів, як зазначено в договорі, він не отримував. Пояснення ОСОБА_2 ні ОСОБА_3, ні його представник в суді апеляційної інстанції не спростували.

Твердження ОСОБА_3 стосовно того, що ОСОБА_2 отримав від нього 17000,00 доларів США, судовою колегією не приймаються, оскільки як вбачається із змісту позову ОСОБА_3, в якому він вказував, що ОСОБА_2 отримав від нього 129200,00 грн. суперечать його поясненням в суді апеляційної інстанції, в яких він зазначив, що ОСОБА_2 отримав від нього 17000,00 доларів США, а протиріччя, зазначені в поясненнях ОСОБА_3, наданих ним в суді апеляційної інстанції і в його позові щодо кількості отриманих ОСОБА_2 грошей, ні ОСОБА_3, ні його представником в суді апеляційної інстанції не усунуто, що викликає сумнів стосовно існування взагалі такого факту.

Виходячи з наведеного та вимог закону судова колегія вважає, що ОСОБА_3 не довів того, що він зайняв гроші ОСОБА_2, оскільки в розписці не визначено суми позики, і пояснення ОСОБА_3, надані ним в суді апеляційної інстанції щодо суми позики суперечать матеріалам справи.

У звязку з чим судова колегія вважає, що підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми в розмірі 129200,00 грн. не вбачається.

Разом з цим судова колегія звертає увагу суду першої інстанції на те, що позов ОСОБА_3 подано в порушення вимог ст. 109 ЦПК України.

Що стосується судових витрат, судова колегія вважає, що оскільки в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України судові витрати в сумі 766,00 грн., в саме судовий збір в сумі 646 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення в сумі 120,00 грн. за подачу апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2.ч.1.ст.307, п.1.ч.1.ст. 309, ст.313, ч.2 ст. 314, ст.ст.316, 317,319 ЦПК України, судова колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2010 року - скасувати і в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги 646,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді: