Славутицький міський суд Київської області
РІШЕННЯ

іменем України

Справа №2-188/11

18 травня 2011 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Прохоровій О.О.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

УСТАНОВИВ:

У березні 2011 року з позовною заявою до суду звернулася ОСОБА_1 з вимогою розірвати шлюб з ОСОБА_2, зареєстрований у виконавчому комітету Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області 29 квітня 2001 року, актовий запис № 8.

У судовому засіданні позивачка пояснила, що у них немає дітей. Близько шести місяців назад припинились нормальні шлюбні стосунки з чоловіком, спільно фактично не проживають і не ведуть спільного господарства, маючи кожен свій бюджет. Налагодити нормальні відносини неможливо, у зв'язку з чим просила розірвати шлюб і відновити її дошлюбне прізвище.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що дійсно спільно з дружиною фактично не проживають і не ведуть спільного господарства, налагодити нормальні стосунки не можуть. Однак він не хоче розривати шлюб.

Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно повторного свідоцтва про шлюб, копія якого долучена до справи, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, - відповідач і позивачка у справі, зареєстрували шлюб 29 квітня 2001 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 8. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка Катін; дружини ОСОБА_2. Місце реєстрації - виконком Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Згідно ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Частиною першою статті 49 цього Кодексу передбачено право дружини на материнство.

За правилом частини другої цієї статті небажання чоловіка мати дитину або нездатність його до зачаття дитини може бути причиною розірвання шлюбу.

Як зазначено у ч. 1 ст. 51 цього Кодексу, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За правилом ч. 1 і 2 ст. 54 цього Кодексу дружина, чоловік повинні утверджувати повагу до будь-якої праці, яка робиться в інтересах сім'ї. Усі найважливіші питання життя сім'ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім'ї.

Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.

Позивачка у судовому засіданні посилалася на те, що за дев'ять років перебування у шлюбі вона не змогла народити дитину. Після того як вона втратила роботу, чоловік перестав давати їй гроші. Між ними систематично виникали суперечки і непорозуміння з питань сімейного життя, які вони не можуть усунути. Чоловік має шкідливі звички, з якими вона не може миритися. Близько півроку вони фактично проживають роздільно і спільного господарства не ведуть. Особисті стосунки між ними припинились. Сім'я фактично розпалась і збереження шлюбу є неможливим.

Відповідач наявність зазначених позивачкою обставин не спростував.

Згідно ст. .112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Обставини, які встановлені судом, свідчать про те, що між подружжям припинились нормальні відносини, притаманні шлюбу і тому подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам дружини, що мають істотне значення.

За таких обставин суд вважає за необхідне розірвати шлюб.

За правилом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно заяви у судовому засіданні дружина після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище ОСОБА_3.

На підставі ст..88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати, а також судовий збір, від оплати якого позивачка звільнена на підставі ст. 4 п. 18 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Керуючись ст. 209. 212-215 ЦПК України. -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований у виконавчому комітеті Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області 29 квітня 2001 року, актовий запис № 8.

Відновити дружині дошлюбне прізвище ОСОБА_3.

Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати 30 гривень.

Стягнути з відповідача судовий збір 8 гривень 50 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя