Славутицький міський суд Київської області
Справа №2-270/11
РІШЕННЯ

іменем України

18 липня 2011 року Славутицький міський суд Київської області у складі судці Орла A.C., при секретарі Прохоровій О.О.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Електросервіс» до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про відшкодування солідарно шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

УСТАНОВИВ:

У травні 2011 року до суду звернулося TOB «Електросервіс» з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогами про стягнення з відповідачів у солідарному порядку на відшкодування збитків 20110,47 грн. та судових витрат.

Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_2, керуючи у стані сп'яніння автомобілем, власником якого є ОСОБА_3, порушив вимоги ПДР, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований автомобіль, що належить позивачеві. Внаслідок цього автомобіль був пошкоджений і позивачеві завдано збитків у зазначеному розмірі.

У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини.

Відповідачі та представник відповідача позов визнали частково, посилаючись на завищений позивачем розмір збитків.

Вислухавши сторони, перевіривши надані докази, оглянувши матеріали справи № 3- 2916/08, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 червня 2008 року в м. Славутичі по вул. Героїв Дніпра ОСОБА_2, - відповідач у справі, перебуваючи у стані сп'яніння, керуючи автомобілем ВАЗ 211040, д.н.з. All 190АР, не вибрав безпечної швидкості руху, при виконанні маневру повороту праворуч не рухався якомога правіше до краю проїздної частини, не вибрав безпечного бокового інтервалу і допустив наїзд на автомобіль НОМЕР_1, який стояв, чим порушив п.п. 12.1., 13.1., 1.2. ПДР України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою судді від 27 червня 2008 року у справі про адміністративне правопорушення № 3-2916/08, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Крім того, постановою судді від 8 липня 2008 року у справі про адміністративне правопорушення № 3-2919/08, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 за керування автомобілем в стані алкогольного сп'яніння був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

За правилом ст. 61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню і вважаються встановленими.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 3-2916 на водія ОСОБА_2 по ст. 124 КУпАП вбачається, що власником автомобіля НОМЕР_2,

яким керував ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АІС 130051 є ОСОБА_3, - співвідповідач у справі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснив, що передав керування власним автомобілем ОСОБА_2 у своїй присутності, оскільки сам перебував у стані алкогольного сп'яніння. При цьому ОСОБА_2 мав посвідчення водія і був тверезий.

Однак ці пояснення спростовуються матеріалами справи № 3-2916/08 відносно ОСОБА_2 по ст. 124 КУпАП, матеріалами справи № 3-1919 відносно ОСОБА_2 по ст. 130 ч. 1 КУпАП, з яких вбачається, що як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2 під час ДТП перебували у стані алкогольного сп'яніння. При цьому концентрація алкоголю у пробах видихуваного ними повітря становила відповідно 2,56%о і 2,60%о. З матеріалів справи також вбачається, що посвідчення водія ОСОБА_2 при собі не мав. Поліса страхування цивільної відповідальності власник автомобіля ОСОБА_3 також не мав всупереч п. 2.1. ПДР України.

Крім того, з матеріалів справи № 3-2923/08 відносно ОСОБА_3 по ст. 130 ч. 1 КУпАП вбачається, що постановою судді від 08.07.2008 р. ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за передачу керування автомобілем ОСОБА_2, який перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином суд вважає встановленим, що відповідач ОСОБА_3 незаконно, в порушення вимог п. 2.9. ПДР України передав керування власним автомобілем ОСОБА_2, який не мав при собі посвідчення водія та перебував у стані алкогольного сп'яніння і тому без законних правових підстав керував автомобілем, що належить ОСОБА_3.

Завдана позивачеві шкода має відшкодовуватись за правилами відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, які встановлені ст. 1187 ЦК України, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем, який належить відповідачу ОСОБА_3, під час руху зіткнувся з автомобілем, що належить позивачу TOB «Електросервіс», який стояв на перехресті, надаючи перевагу в русі іншим транспортним засобам. Внаслідок зіткнення автомобіль позивача був пошкоджений, чим йому завдано матеріальних збитків. Тобто шкоди завдано внаслідок односторонньої дії джерела підвищеної небезпеки, яким є автомобіль, що належить відповідачу ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів.

Згідно ч. 2 цієї статті шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє, зокрема, транспортним засобом.

За правилом ч. 5 цієї статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таких обставин у справі не встановлено.

На підставі ст. 1187 ЦК України за завдану позивачеві шкоду має відповідати у повному обсязі відповідач ОСОБА_3, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що посвідчує право власності, володів автомобілем, дією якого завдано пошкоджень автомобілю позивача.

Відповідач ОСОБА_2, який безпосередньо заподіяв шкоду позивачеві, перед ним не відповідає, оскільки не був правомірним володільцем автомобіля, яким керував, в момент заподіяння шкоди.

Він може відповідати лише на підставі ст. 1191 ЦК України в порядку регресу перед відповідачем ОСОБА_6, який відповідає за завдану шкоду за правилами ст. 1187 цього Кодексу незалежно від його вини.

Розмір завданих позивачеві збитків на загальну суму 13 090 грн. 04 коп. підтверджується наданими позивачем висновком № Т-8796 від 30 червня 2008 року, актами виконаних робіт, рахунком-фактурою, платіжними документами, копії яких долучено до справи.

Так, згідно висновку експертного, автотоварознавчого дослідження № Т-8796 від 30 червня 2008 року дійсний розмір матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля SAAB 9-5, д.н.з. AI 5001 АС, що належить TOB «Електросервіс», з урахуванням ПДВ становить 11 814 грн. 75 коп. (а.с.9-19).

Крім того, згідно акту виконаних робіт від 30 червня 2008 року вартість дослідження становить 500 гривень, яка пред'явлена до оплати згідно рахунку-фактури № 197 від 19 червня 2008 р. та оплачена позивачем згідно виписки по особовому рахунку за 19.06.08 р. (а.с.19 об., 20, 20 об.).

Як зазначено у п. 2 висновку № Т-8796 від 30 червня 2008 року, виходячи з характеру пошкоджень і, зважаючи на те, що виявити дефекти на прихованих частинах складових у процесі візуального зовнішнього огляду неможливо, під час відновлювально-ремонтних робіт необхідно провести діагностику, а за її результатами - дефектування підвіски передньої!', рульового управління, трансмісії, ступиці колеса переднього лівого, систем гальмування, охоронної сигналізації та омивання. Вартість складових, які можливо підлягають заміні та, можливо потрібних, відновлювальних робіт не врахована і, відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів, повинна бути встановлена лише під час проведення відновлювального ремонту, а потім повинна бути доданою до визначеної в процесі проведення даної експертизи суми завданого матеріального збитку (а.с. 13).

Не врахована вартість складових та відновлювального ремонту оплачена позивачем на суму 775,14 грн., що вбачається з попереднього дефектовочного акта № 2710/08 СПД ОСОБА_7, акта № ОУ-ООООО11 здачі-приймання робіт СПД ОСОБА_7 та виписки по особовому рахунку позивача за 28.10.2008 р..

Таким чином, загальний розмір завданих позивачеві матеріальних збитків, які підлягають відшкодуванню відповідачем ОСОБА_3, становитиме 13 090 грн. 04 коп., виходячи з розрахунку: 11 814,75 грн. + 500 + 775,14 грн. = 13 090,04 грн..

Включення позивачем до розрахунку відшкодування інших сум та визначення суми відшкодування у розмірі 19610 грн. 47 коп. суд вважає необгрунтованим і вимоги в цій частині не доведеними, оскільки вони вже враховані у висновку № Т-8796 від ЗО червня 2008 року і не є прихованими та додатковими.

За правилами ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягають понесені ним та документально підтверджені судові витрати на загальну суму 250 грн. 90 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Електросервіс» 13 090 грн. 4 коп. завданих збитків, 250 грн. 90 грн. судових витрат, всього 13 340 гривень 94 копійки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя