Дата документу: 17.12.2011
Справа № 2-2427/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2011 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Катрушенко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 особі Регіональної дирекції у м. Запоріжжя, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ ОСОБА_2 особі Регіональної дирекції у м. Запоріжжя про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

В позовній заяві вказує наступне.

30.04.2008 року між нею та АБ АвтоЗАЗбанк(правонаступником якого є ПАТ ОСОБА_2 укладений кредитний договір №53/08, за умовами якого, ОСОБА_2 відкриває Позичальнику кредитну лінію на поточні потреби в сумі 77 500 доларів США строком з 30.04.2008 року до 27.04.2018 року зі сплатою 14% річних, а Позичальник зобовязується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, забезпечити повернення отриманого кредиту, а також сплати процентів за користування кредитом та виконати всі інші зобовязання.

На забезпечення кредитного договору був укладений Іпотечний договір №69/08 від 30.04.2008 року, посвідчений приватний нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі №977, відповідно до якого, в забезпечення виконання кредитного договору нею передано в іпотеку Іпотекодержателю АБ АвтоЗАЗбанкнерухоме майно квартиру, яка розташована за адресою м. Запоріжжя, бул. Центральний, 26, кв.34.

Позивач вважає укладений кредитний договір таким, що не відповідає вимогам валютного і цивільного законодавства України та має бути визнаний судом недійсним.

На підставі викладеного позивач просить:

- визнати недійсним кредитний договір №53/08 від 30.04.2008 року, укладений між АБ АвтоЗАЗбанк(правонаступником якого є ПАТ ОСОБА_2 ОСОБА_4;

- визнати недійсним іпотечний договір №69/08 від 30.04.2008 року, укладений між АБ АвтоЗАЗбанк(правонаступником якого є ПАТ Банк Кіпру) та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі №977;

- в порядку застосування недійсності іпотечного договору №69/08 від 30.04.2008 року, укладеного між АБ АвтоЗАЗбанкта ОСОБА_4, зобовязати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 виключити з Державного реєстру іпотек запис за №977 від 30.04.2008 року про державну реєстрацію іпотечного договору №69/08 від 30.04.2008 року та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис №978 від 30.04.2008 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за іпотечним договором від 30.04.2008 року;

- судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позов підтримала, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7 позов не визнав. Вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Просить в задоволенні позову відмовити. Письмові заперечення залучені до матеріалів справи.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася. Суду надала заяву про слухання справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

30.04.2008 року між ОСОБА_1 та АБ АвтоЗАЗбанк(правонаступником якого є ПАТ ОСОБА_2 укладений кредитний договір №53/08, за умовами якого, ОСОБА_2 відкриває Позичальнику кредитну лінію на поточні потреби в сумі 77 500 доларів США строком з 30.04.2008 року до 27.04.2018 року зі сплатою 14% річних, а Позичальник зобовязується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, забезпечити повернення отриманого кредиту, а також сплати процентів за користування кредитом та виконати всі інші зобовязання.

На забезпечення кредитного договору був укладений Іпотечний договір №69/08 від 30.04.2008 року, посвідчений приватний нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі №977, відповідно до якого, в забезпечення виконання кредитного договору нею передано в іпотеку Іпотекодержателю АБ АвтоЗАЗбанкнерухоме майно квартиру, яка розташована за адресою м. Запоріжжя, бул. Центральний, 26, кв.34.

Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ч.3 ст. 533 вказаного Кодексу використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

На даний час чинне законодавство з цього питання керується у таких випадках вимогами Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" - на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати банківські операції, зокрема розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 ст.49 вказаного Закону розміщення банком залучених коштів визнано кредитною операцією.

Згідно з п.п.1, 2 і 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" - ОСОБА_8 банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом (п.1); генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання (п.2); індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема операції надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі (п.п."в" п.4). Проте, на сьогодні чинним законодавством зазначені межі не встановлені.

Відповідно до п.8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління ОСОБА_8 банку України 30.05.2007 року № 200, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 року за № 656/13923фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію ОСОБА_8 банку на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового зв'язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій ОСОБА_8 банку на здійснення валютних операцій.

Також відповідно до п.1.5. Положення про порядок видачі ОСОБА_8 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_8 банку України від 14.10.2004 року № 483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року №1429/10028 - використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, зокрема, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_8 банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

З вказаного вбачається, що уповноважені особи на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями вправі здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Тобто чинним законодавством передбачено право комерційних банків здійснювати валютні операції, у тому числі видавати кредити в іноземній валюті фізичним особам.

Таким чином, валютне кредитування резидентів України не порушує чинне законодавство України. Більше того, існує низка нормативних актів НБУ, які регулюють діяльність банків щодо кредитування позичальників, зокрема:

- інструкція про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затверджена Постановою Правління НБУ від 28.08.2001 року №368 (передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику);

- положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затверджене Постановою Правління НБУ від 06.07.2000 року №279 (встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті);

- зміни до вказаного Положення, затверджені Постановою Правління НБУ від 01.12.2008 року №406 (посилено вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими позичальникам в іноземній валюті).

На підтвердження права Банку надавати кредити в іноземній валюті, Банком надано копії Банківської ліцензії №106, виданої АБ АвтоЗАЗбанк29.12.2001 року ОСОБА_8 банком України право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пунктами 5-11 ч. 2 та ч. 4 статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Згідно з письмовим дозволом № 106-1 від 29.12.2001 року та додатком до вказаного дозволу банк має право на здійснення операцій з валютними цінностями.

Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 вказаного ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ч.2 ст.524 ЦК України, передбачено, що сторони в договорі мають право визначати грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно ст. 1054 ЦК України , банк надає фінансові послуги у вигляді банківської операції, яка реалізується шляхом передачі грошових коштів позичальнику в строкове платне користування.

В кредитному договорі іноземна валюта виступає як предмет договору, а не як засіб платежу в розрахунках між резидентами (що не заборонено чинним законодавством).

Відповідно до статті 36 Закону України Про ОСОБА_8 України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_8 Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються НБУ за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на Позичальнику й не може бути підставою для визнання кредитного договору в іноземній валюті недійсним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб і відповідати їхній внутрішній волі.

Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В даному випадку було взаємне волевиявлення сторін на укладення кредитного договору в іноземній валюті.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 7 постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

В звязку з викладеним, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 62, 84, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 особі Регіональної дирекції у м. Запоріжжя, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя А.В. Воробйов