Справа № 2-6252/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2011 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Національний Банк України про визнання дій незаконними, визнання недійсним пункту кредитного договору, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулася до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому з доповненням до позовних вимог просила суд:

- визнати недійсним п.п.2.3.3 кредитного договору в частині щодо такої події як право банку при виникненні кожної з наступних подій, зокрема неотримання від позичальника згоди на зміну відсоткової ставки за користування кредитом до дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки, згідно статті 651 Цивільного кодексу України, здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення;

- визнати незаконною вимогу відповідача про сплату відсотків за користування кредитом у підвищеному розмірі порівняно з первісною відсотковою ставкою визначеною п.4.1 кредитного договору;

- зобов`язати відповідача зарахувати зайво сплачені кошти для погашення послідуючих платежів;

- застосування наслідків недійсності частково нікчемного правочину шляхом виключення пунктів 2.2.5, 4.5, 4.6 з кредитного договору;

- визнати незаконними нарахування пені та штрафів за порушення умов договору;

- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000.

28 вересня 2011 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява від представника позивачки, в якій він просить суд провести судове засідання без його участі та без участі позивачки.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

28 вересня 2007 року між позивачкою та відповідачем був укладений кредитний договір №KIV0GA00000173.

Відповідно до п.7.1 вищевказаного договору, відсотки за користування кредитом встановлюються у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором.

Судом встановлено, що 24 січня 2008 року між позивачкою та відповідачем було укладений кредитний договір №172 КМ_В, відповідно до умов якого банк надав позивачці кредит у розмірі 470 000 грн. зі сплатою 19% на рік.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

В обґрунтовані своїх позовних вимог позивачка пояснила суду, що у вересні 2009 року сплачуючи черговий платіж за кредитним договором в касі банку, дізналася про те, що її щомісячний платіж збільшився в зв`язку із збільшенням розміру відсоткової ставки до 29,20% річних починаючи з 01 лютого 2009 року.

Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до п.3.5 Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв`язку з волевиявленням однієї із сторін.

Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність`відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Законом України №661/VI від 12.12.2008 р. внесено зміни до ст.ст. 1056, 1061 ЦК України та ст. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», згідно з якими банкам забороняється в односторонньому порядку підвищувати відсотки за кредитом, а умова договору про наявність такого права у банку є нікчемною.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів`у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладені договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Згідно п.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватись залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до Судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин (Вісник Верховного суду України №11(123)'2010), усі рішення банку у будь-якій формі щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку після 10 січня 2009 року є неправомірними. Якщо кредитний договір був укладений до 10 січня 2009 року і в ньому сторони досягли домовленості про те, що банк має право в односторонньому порядку змінити процентну ставку, то це вже є домовленістю сторін. Якщо банком прийнято таке рішення до 10 січня 2009 року, а позичальник отримав повідомлення після цієї дати, то це є лише механізмом виконання цієї домовленості. У цьому разі важливим є визначений договором механізм виконання цієї домовленості: отримання повідомлення та, відповідно, прийняття пропозиції позичальником, чи укладання шляхом підписання додаткової угоди щодо підвищення процентної ставки. Визначальним при вирішенні питання щодо правомірності такої зміни є саме дата рішення про зміну ставки банком (а саме до 10 січня 2009 року). Зважаючи на положення статті 652 Цивільного кодексу України та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 за №541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку та банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв`язку з волевиявленням однієї із сторін.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продававець (виконавець, виробник) не повинен включати до договорів із споживачами умови, які є несправедливими. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: надання продавцю (виконавецю, виробнику) права розривати договір із споживачем за власним розсудом, якщо споживачу таке право не надається.

Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів про надання споживчого кредиту застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів`про несправедливі умови договору.

Відповідно до частини 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів`несправедливі умови договору можуть бути визнані недійсними.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд вважає за можливе визнати протиправними дії Пат КБ «ПриватБанк», щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором №№KIV0GA00000173 від 28.09.2007 року, зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк`зробити перерахунок сплачених відсотків за кредитним договором №KIV0GA00000173 від 28.09.2007 року, визнати протиправними та припинити дії ПАТ КБ «ПриватБанк`щодо підвищення розміру процентної ставки за кредитним договором №172КМ_В від 24 січня 2008 року та зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк`зробити перерахунок сплачених відсотків за кредитним договором №172КМ_В від 24 січня 2008 року та надмірно сплачені відсотки зарахувати на погашення суми основної заборгованості.

Стосовно вимог позивачки щодо стягнення з відповідача 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; та в інших випадках, встановлених законом.

В позовній заяві та під час судового розгляду позивачкою не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачці відповідачкою моральних страждань, вона не довела вину відповідачки, не надала доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачки та начебто завданою шкодою.

Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, наявність вини заподіювача шкоди.

Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору .

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк`про визнання дій незаконними, визнання недійсним пункту кредитного договору, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовити.

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Національний Банк України про визнання дій незаконними, визнання недійсним пункту кредитного договору, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ПАТ КБ «ПриватБанк», щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором №KIV0GA00000173 від 28.09.2007 року.

Зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк`зробити перерахунок сплачених відсотків за кредитним договором №KIV0GA00000173 від 28.09.2007 року.

Визнати протиправними дії ПАТ КБ «ПриватБанк`щодо підвищення розміру процентної ставки за кредитним договором №172КМ_В від 24 січня 2008 року.

Зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк`зробити перерахунок сплачених відсотків за кредитним договором №172КМ_В від 24 січня 2008 року та надмірно сплачені відсотки зарахувати на погашення суми основної заборгованості.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Г.В.Черновськой