АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22ц-5354/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 5 Доповідач суддя Можелянська З.М.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2011 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :
головуючої судді Можелянської З.М., суддів Ремеза В.А., Сіромашенко Н.В.,
при секретареві Костюк Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 21 лютого 2011 року за позовом ОСОБА_2 до Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровськ ради ( треті особи: Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора) про визнання дійсними договору купівлі-продажу домоволодіння та договору довічного утримання, про визнання права власності на домоволодіння,-
в с т а н о в и л а :
Рішенням Амур-Нижньодніпровського райсуду м.Дніпропетровськ від 21.02.2011р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровськ ради про визнання дійсними договору купівлі-продажу домоволодіння та договору довічного утримання, про визнання права власності на домоволодіння.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Судом першої інстанції встановлено наступне.
Згідно нотаріально виданих 2.12.1966р. свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка ОСОБА_3 та свідоцтва про право власності на частину спільного майна подружжя Ѕ частина домоволодіння №16 по вул.Гудкова у м.Дніпропетровськ належала ОСОБА_4 (а.с. 14,15). ОСОБА_4 померла 11.02.1989р. (а.с. 82,83 ). У вказаному домоволодінні з 4.10.1979р. був зареєстрований ОСОБА_5, який помер 6.08.2004р. (а.с. 24,25,35,36). Позивачкою ОСОБА_2 надано датовану 13.08.1983р. письмову розписку від імені ОСОБА_4 про продаж ОСОБА_5 половини будинку та укладену 27.10.2003р. у простій письмові формі угоду між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про його довічне утримання (а.с. 38,48,49 ). За вимогами ст.ст.227,426 ЦК України 1963р. договір купівлі-продажу житлового будинку та договір довічного утримання повинні бути нотаріально посвідчені. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України 1963р. у разі, коли одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду визнати її дійсною. Надана позивачкою письмова розписка від імені ОСОБА_4 не містить вказівки про конкретний предмет продажу. Матеріали справи не містять доказів про ухилення ОСОБА_4 від нотаріального оформлення угоди купівлі продажу. За життя ОСОБА_5, як сторона, що виконала угоду, з вимогами щодо дійсності останньої у передбаченому законом порядку не звертався. Не містять матеріали справи і доказів про ухилення ОСОБА_5 від нотаріального оформлення договору довічного утримання. ОСОБА_2 за його життя з відповідними вимогами про визнання їх угоди дійсною не зверталась. Крім того ОСОБА_5 на момент укладення письмової угоди про довічне утримання з зазначенням про передачу ОСОБА_2 своєї частини будинку №16 по вул.Гудкова у м.Дніпропетровськ документу, який посвідчував його право власності на останній, не мав. Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені у судовому засіданні обставини, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання дійсними вказаних угод та про визнання за нею права власності на Ѕ частину домоволодіння №16 по вул.Гудкова у м.Дніпропетровськ.
Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність судового рішення безпідставні та суперечать наведеним вимогам закону та наявним у матеріалах справи доказам. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та до її незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду і їх переоцінка на вимогу сторони не передбачена.
Таким чином рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, його висновки не спростовуються доводами апеляційної скарги, а тому скасуванню воно не підлягає.
Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України,колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 21 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :