АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц-907/11Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 52 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2011 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду від 24 лютого 2011р. по справі за позовом ОСОБА_6 до Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника і Міністерства культури і туризму України про поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2010р. ОСОБА_6 предявив позов до Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника і Міністерства культури і туризму України позов про поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначав, що працював на посаді генерального директора заповідника.

Наказами від 9.03.2010р. №123 і 19.03.2010р. №141 його звільнено з роботи за пунктом 2 ст.36 КЗпП України. Посилаючись на те, що звільнено незаконно, просив поновити його на роботі і стягнути заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішення Канівського міськрайонного суду від 24 лютого 2011р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги по наступних підставах:

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії можуть встановлюватися угодою сторін.

Згідно п.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про управління обєктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань укладають і розривають контракти з керівниками державних підприємств, установ, організацій і господарських структур та здійснюють контроль за їх виконанням.

Відповідно п.6.3 Статуту Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника, затвердженого наказом Міністерства культури і туризму України від 2.11.2009р. №957 міністр культури і туризму за поданням Державної служби з питань національної культурної спадщини призначає на посаду (та звільняє із посади) шляхом укладення контракту Генерального директора, який очолює заповідник (далі Статут . . . )

Судом встановлено, що між позивачем і Міністерством культури і туризму 17 березня 2009р. було укладено трудовий договір на контрактній основі строком на 1 рік з 19 березня 2009р. по 18 березня 2010р.

Із пункту 5.2.1 контракту вбачається, що підставою для припинення є закінчення строку дії контракту.

Пунктом 5.5 контракту передбачено, що за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий термін.

Листом від 18.01.2010р. міністерство культури і туризму попередило позивача, що термін дії контракту закінчується 18 березня 2010р.

Новий контракт із позивачем не укладався.

Оскільки сторони у двохмісячний термін до закінчення контракту не визначились, тому він діяв до 18 березня 2010р., як зазначено в п.5.2.1 контракту.

Наказом від 9 березня 2010р. №23 позивача було звільнено з посади згідно п.2 ст.36 КЗпП України з 18 березня 2010р. Наказом від 19 березня 2010р. №141 визначено, що у звязку із тимчасовою непрацездатністю вважати датою його звільнення останній день його тимчасової непрацездатності.

Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 6.11.1992р. №9 (із змінами і доповненнями від 26.10.95р. №18) «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснив, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства проводиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення позивача проведено не із ініціативи відповідача, а в звязку із закінченням строкового трудового договору. Тому таке звільнення можливе і в період тимчасової непрацездатності.

Із позивачем фактично припинено трудовий договір в звязку із закінченням терміну дії контракту. Стаття 36 КЗпП України передбачає підстави припинення трудового договору, а не звільнення. Пункт 6.3 Статуту передбачає подання Державної служби з питань національної культурної спадщини на призначення та звільнення із посади, а на припинення трудового договору такого подання не передбачає.

Крім того Державна служба з питань національної культурної спадщини не подавала подання відносно позивача на укладення контракту на новий строк.

Тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що припинення трудового договору із позивачем було проведено із дотриманням чинного законодавства.

Разом із цим, судова колегія не погоджується із додатковим висновком суду щодо відмови в задоволенні позову також і в звязку із пропуском строку звернення до суду.

Пленум Верховного Суду України в п.11 постанови від 18 грудня 2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає, про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою для ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Поскільки суд правильно прийшов до висновку, що звільнення позивача було проведено із дотриманням трудового законодавства то вказівка у рішенні про застосування строків звернення до суду є лишнім і підлягає виключенню.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити частково.

Рішення Канівського міськрайонного суду від 24 лютого 2011 року змінити.

Виключити із рішення вказівку про застосування строків звернення до суду.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :