АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2011 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К. І.

Суддів: Лисака І.Н., Савчук М.В.

Секретаря: Сторожук У.Є.

З участю: ОСОБА_1 - представника головного управління праці,

ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 про повернення автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарну допомогу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 квітня 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року головне управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації (далі: управління праці) подало позов до ОСОБА_2, про повернення автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарну допомогу, який доповнило під час провадження у справі.

Посилалося на такі обставини.

За рішенням комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 02 березня 2006 року (протокол №26/ГД - 10782) інваліду Великої Вітчизняної війни 1-ої групи ОСОБА_4 було передано автомобіль Ауді, 1999 року випуску, обєм двигуна 1781 см.куб., кузов WAUZZZ4BZXN138481, вартістю 74258 грн.33 коп., як гуманітарну допомогу, без права продажу, дарування або передачі іншій особі, оскільки автомобіль був ввезений на митну територію України без сплати всіх податків та зборів, про що ОСОБА_4 був попереджений.

ОСОБА_4В отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - СЕ 5370 АС, з правом керування автомобілем ОСОБА_2

09 березня 2008 року отримувач автомобіля ОСОБА_4 помер.

Пунктом 41 постанови Кабінету Міністрів України від 19 липня 1997 року №999 Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями передбачено, що після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, повертається (вилучається) головному управлінню праці і соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебував на обліку.

ОСОБА_2 без відповідної правової підстави утримує у себе автомобіль, який йому не належить, вартістю, на день смерті ОСОБА_4, 74258 грн.33 коп.

Позивач просив суд припинити право ОСОБА_2 на управління автомобілем Ауді, 1999 року випуску, обєм двигуна 1781 см.куб., кузов WAUZZZ4BZXN138481, вартістю 74258,33 грн., реєстраційний номер НОМЕР_1, вилучити у нього цей автомобіль і передати його в розпорядження головному управлінню праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації на зберігання в гаражі обласного комунального підприємства Іватранс, вилучити у ОСОБА_2 свідоцтво про право управління цим автомобілем Ауді.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 квітня 2011 року позов задоволено.

Автомобіь Ауді, 1999 року випуску, обєм двигуна 1781 см.куб., кузов реєстраційний номер НОМЕР_1, вилучено у ОСОБА_2 і передано головному управлінню праці для подальшої передачі черговику, який перебуває на обліку для отримання автомобіля.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким в позові управлінню праці відмовити.

Вважає, що судом порушені норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 37 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року № 999, чинного на час прийняття рішення про виділення автомобіля ОСОБА_4, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Однак, суд керувався п.41 вказаного Порядку, який чинний на час вирішення спору судом.

Суд повинен був застосувати ті норми закону, які діяли на час забезпечення інваліда ОСОБА_4 автомобілем. На той час іншого Порядку, ніж забезпечення автомобілями інвалідів безоплатно або на пільгових умовах не було. Порядок повернення автомобілів інвалідами, отриманих ними як гуманітарну допомогу вперше був передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року. Ця норма зворотної сили не має.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов управління праці про вилучення у ОСОБА_2, зняття з реєстрації і повернення управлінню праці автомобіля Ауді, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що 19 липня 2006 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 999,Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, згідно п. 41 якої після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, повертається (вилучається) головному управлінню праці та соціального захисту населення для подальшої передачі черговику, який перебуває на обліку для отримання автомобіля, або здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту.

Висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах матеріального закону.

За змістом ст. ст. 8, 214-215 ЦПК України суд має вирішити справу відповідно до Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що є чинними на час виникнення спірних правовідносин, якими є відносини між сторонами цивільного процесу, що мають правовий зв'язок в формі юридичних прав і обовязків.

Судом встановлено, що предметом і підставою вимог управління праці є вилучення автомобіля в особи, яка користується ним, що надавався як гуманітарна допомога інваліду, який помер у березні 2008 року.

Отже, суд повинен був застосувати правові норми, які діяли на час спірних правовідносин, а саме на 09 березня 2008 року день смерті особи, якій автомобіль був наданий як гуманітарна допомога.

За таких обставин п. 37 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року № 999, який діяв на момент ввезення та передачі автомобіля інваліду як гуманітарної допомоги (березень 2006 року), згідно з яким після смерті інваліда автомобіль, яким інвалід був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення, на спірні правовідносини не поширюються і застосуванню до них не підлягає.

Відповідно до висновків, викладених у п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), дію нормативно-правового акту в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

На момент смерті ОСОБА_4, якому автомобіль був наданий як гуманітарна допомога, тобто на момент виникнення спірних правовідносин та заявлення вимог про повернення спірного автомобіля діяв Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, що набув чинності 9 серпня 2006 року. Згідно з п. 41 цього Порядку автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, після смерті інваліда повертається (вилучається) головним управлінням праці та соціального захисту населення і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається у порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

На підставі наведеного рішення суду відповідає встановленим обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: