Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

„01 червня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Товянської О.В.

суддів Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі Сапінській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення на користь ОСОБА_1 15891,40 грн. боргу, судових витрат та витрат по наданню правової допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що 23.08.1998 року ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 в позику кошти у розмірі 3 000 тис. доларів США, про що була складена розписка. Одну тисячу доларів США ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_4, а 2 000 тис. доларів США 26.11.1999 року за нього сплатив ОСОБА_1. В 2010 році ОСОБА_5 неодноразово звертався до ОСОБА_3 з вимогою повернути кошти. 29.11.2010 року ОСОБА_3 було надіслано вимогу про поверненняґ боргу з договором позики у розмірі 2000 доларів США. Проте, після закінчення двохмісячного терміну попередження про повернення коштів, відповідач борг в добровільному порядку не повернув.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2011 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування зазначеного рішення та ухвалення нового по суті позовних вимог. Вважає рішення незаконним внаслідок невірного застосування судом норм матеріального права. Зазначає, що суд зобовязаний був застосувати до даних правовідносин загальні положення про зобовязання, зокрема положення ст. 512 ЦК України щодо заміни кредитора у зобовязанні іншою особою внаслідок виконання обовязку боржника третьою особою.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріалами справи доведено, що 23 серпня 1998р. ОСОБА_4 позичив ОСОБА_3 3тис.дол. США., зобовязавшись повернути за першою вимогою. На звороті розписки є відмітка про те, що гроші - 2тис.дол. США ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 26 листопада 1999р.

Судом встановлено, що через дванадцять років у лютому 2011р. ОСОБА_6 поставив питання про повернення йому 15891,40грн. (еквівалент 2тис.дол. США) із посиланням на норми ЦК України, який набув чинності із 01.01.2004 року.

Відповідно до ст.ст.201,202,375 ЦК України (1963р.), який був чинним на час існування спірних правовідносин, перевід боржником свого боргу на іншу особу допускається лише за згодою кредитора. У договорі на користь третьої особи права між кредитором і вигодонабувачем розподіляються на стадії формування договірного зобовязання. Договір позики ...повинен бути укладений у письмовій формі.

Таких дій сторони не вчинили, угоду не уклали.

Є помилковим посилання як на підставу правових вимог на норми ЦК України, який набув чинності у 2004р., оскільки спірні правовідносини виникли у 1998р., коли діяв ЦК України 1963р.

За таких обставин, коли позивач не укладав із відповідачем договору позики, а заміна боржника не була письмово оформлена, відмітка у розписці не є підставою для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,324,325 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді :