Справа № 2-1650/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2011 року м. Кіровоград

Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді - Іванова Д.Л.,

при секретарі - Логвинюк О.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири за номером 48, що знаходиться у будинку за номером 12 корпус 2, розташованому по вул. Героїв Сталінграда в м. Кіровограді удаваним, нікчемним та визнання його договором купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2010 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом, в якому просить визнати договір дарування квартири укладеного 27 листопада 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - удаваним, нікчемним та таким, що являє собою договір купівлі-продажу.

Удаваність укладеної угоди представник обґрунтовує тим, що угода про завдаток від 08 листопада 2001 року, розписка про отримання коштів, свідчить про те, що ОСОБА_5 з ОСОБА_3 фактично уклали договір купівлі - продажу квартири, а не договір дарування, в той час як відповідач перебував з ОСОБА_1 у шлюбних відносинах.

Також у позові завчається, що відповідач ОСОБА_3, отримавши від батьків ОСОБА_1 кошти на придбання житла, зловживаючи її довірою, приховав факт укладення договору дарування квартири і, в такий спосіб незаконно заволодів нею, чим порушив право власності ОСОБА_1, яке повинно бути захищеним шляхом визнання даного договору у тому числі - нікчемним.

Крім того представник вказує, що строк позовної давності на подання вимоги, щодо визнання договору нікчемним не сплинув, оскільки ОСОБА_1 дізналась про порушення свого права лише у вересні 2010 року, після того як отримала довідку з КРЕП про склад сімї і до цього часу не знала, про те, що квартира належить лише ОСОБА_3 на підставі договору дарування.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

У запереченнях проти позову, відповідач просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, вказуючи на те, що позивач не являється стороною договору дарування і оспорювати його дійсність не може, крім того зазначив, що норми Цивільного кодексу України 2003 року, на які посилається представник ОСОБА_1, не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору, у звязку з чим вважає, що позов предявлений необґрунтовано та безпідставно.

Зясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, зваживши доводи сторін, дослідивши представлені сторонами докази, заслухавши покази свідків, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову за таких підстав.

Суд встановив, що предметом даного спору являється договір дарування житла, укладеного 27 листопада 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 3921 ( а.с 15 ).

Згідно п. 1 вказаного договору, ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 прийняв в дар квартиру № 48, розташованої в будинку № 12, к.2 по вул. Г. Сталінграда, м. Кіровограда, при укладанні якого приватним нотаріусом сторонам були розясненні наслідки укладання вище зазначеного договору і за їх згодою було укладено саме договір дарування.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень сторін в судовому засіданні, підставою для укладання саме договору дарування, являлось те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ) на момент набуття ОСОБА_3 права власності на квартиру перебували офіційно у шлюбі ( ОСОБА_3 з ОСОБА_8, ОСОБА_1 з ОСОБА_9 ), а тому, приймаючи до уваги вище зазначені обставини, вони за спільної згодою вирішили оформити її на відповідача.

Між тим, як пояснила ОСОБА_1 та допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, ОСОБА_1 з відповідачем проживали разом з липня 2001 року, у травні 2003 року у них народилась дочка, а в липні 2003 році вони офіційно зареєстрували шлюб в органах РАГС, частину коштів на придбання квартири надали батьки ОСОБА_1

Також свідки зазначили, що ОСОБА_3 останнім часом зловживає спиртними напоями, на грунті ревнощів затіває сварки з ОСОБА_1, застосовує фізичне насильство.

Відповідач по справі ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 не визнаючи позовні вимоги ОСОБА_1, пояснили суду, що позивач не являється стороною по договору і оспорювати його не може, крім того зазначили, що норми Цивільного кодексу України 2003 року, на які посилається представник ОСОБА_1, не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору, доводи ОСОБА_1 про придбання квартири за кошти її батьків не підтверджені належними та допустимими доказами.

У звязку з тим, що договір дарування, відповідно до якого між сторонами настали певні правовідносини, був укладений до вступу в закону силу діючого Цивільного Кодексу України 2003 року, суд керуючись п.4 Заключних та перехідних положень Цивільного Кодексу України 2003 року, вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами повинні бути застосовані виключно норми Цивільного Кодексу України 1963 року.

У відповідності до ст. 243 ЦК України в редакції 1963 року, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Згідно ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року право власності у набувача майна за договором дарування виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

За змістом статі 243 ЦК України в редакції 1963 року, дарувальник добровільно позбавляє себе права власності на майно, не маючи при цьому на меті отримання будь яких вигод матеріального чи морального характеру з боку одарованого, а одарований у свою чергу набуває права власності на майно при відсутності з його боку обовязків надання таких вигод.

Згідно статі 153 ЦК України в редакції 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотним умовах. Істотними є такі умови договору, які визнанні такими за законом, або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.2 ст. 243 ЦК України, в редакції 1963 року договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Судом встановлено і даний факт не оспорюється позивачем, про те, що ОСОБА_3 прийняв в дар нерухоме майно, а саме квартиру за номером 48, що знаходиться у будинку за номером 12 корпус 2, розташованому по вул. Героїв Сталінграда в м. Кіровограді, право власності за обдарованим зареєстровано в органах БТІ.

За змістом статті 244 ЦК України, в редакції, яка діяла на час укладання договору дарування, недійсність договору дарування нерухомості повязана тільки з недодержанням форми договору і відсутністю його нотаріального посвідчення. А тому угода про завдаток та розписка про отримання ОСОБА_5 коштів від ОСОБА_3 не може бути підставою для визнання недійсним цього договору, а тому і не може бути прийнятим судом в якості доказу удаваної угоди.

Крім того, представником позивача як при предявленні позову так і при розгляді справи по суті, питання про залучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_5 не ставились, тобто предявляючи позов до ОСОБА_3 як однієї з сторін договору, позов до іншої сторони не предявлений.

Суд вважає, що під час судового розгляду, представник позивача, посилаючись на норми Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, не надав жодних доказів та не довів наявність обставин, з якими закон повязує визнання даної угоди удаваною та настання певних юридичних наслідків, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги представника ОСОБА_1 з посиланням на ст. 228 ЦК України 2003 року, також і в частині визнання договору дарування таким, що спрямований на незаконне заволодіння майном позивача, оскільки обставини на які посилається ОСОБА_1 та її представник стосовно обману з боку відповідача, договору дарування не стосуються, питання про визнання його недійсним або визнання права власності за ОСОБА_1 на частину майна, що є або може бути обєктом їх спільної власності, питання про визнання відносин між ними на момент набуття права власності ОСОБА_3 на квартиру - шлюбними, не є предметом спору в суді.

Немає підстав для задоволення позовних вимог представника ОСОБА_1 про визнання договору дарування як удаваного договором купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 71 ЦК України в редакції 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давніть), встановлюється три роки.

Згідно ст. 76 ЦК України в редакції 1963 року, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до частини статті 80 ЦК України в редакції 1963 року, сплив строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Згідно до ч.2 ст. 80 ЦК України в редакції 1963 року, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи приписи законодавства, слід зазначити, що строк позовної давності при предявленні позову слід рахувати з моменту порушення права власності ОСОБА_1 у разі його порушення, яке виникло з часу реєстрації ОСОБА_3 в 2001 році права власності на квартиру лише на своє ім'я, а не з моменту отримання ОСОБА_1 довідки КРЕП про склад сімї.

Оскільки з моменту укладення договору дарування, який оспорюється ОСОБА_1, до подачі її представником позову до суду минуло девять років, суд не вбачає підстав для поновлення позивачу строку на звернення до суду і на вирішенні цих питань сам представник ОСОБА_1 не наполягав та з відповідними клопотаннями до суду в ході розгляду справи не звертався.

На підставі викладеного та керуючись п.4 Заключних та перехідних положень Цивільного Кодексу України 2003 року, ст. ст. 47, 58, 71, 76, 80, 153, 243 ЦК України в редакції 1963 року, ст. 258 ЦК України, ст. ст. 3, 8, 10, 11, 208-218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 заявлених в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири за номером 48, що знаходиться у будинку за номером 12 корпус 2, розташованому по вул. Героїв Сталінграда в м. Кіровограді удаваним, нікчемним та визнання його договором купівлі-продажу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Повний тест рішення виготовлено 14 лютого 2011 року.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_13