Справа № 2-5904/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2011 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді - Савицької Н.В.

при секретарі- Гаврилюку С.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської поліклініки № 2 про спростування недостовірної інформації,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Луцької міської поліклініки № 2 про спростування недостовірної інформації.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на імя керуючого справами Луцького міськвиконкому ОСОБА_2 19.04.2002 р. головним лікарем Луцької міської поліклініки за № 2 ОСОБА_3 направлено лист за № 165/6 .

Позивач вважає, що в даному листі міститься недостовірна інформація яка не підлягала розголошенню. Оскільки, відповідач не мав права згідно діючого законодавства розголошувати відомості щодо стану здоровя ОСОБА_1

Крім того, ОСОБА_1 стало відомо про існування витягу з книги за № 1 звернень громадян в управлінні Луцької міської поліклініки за № 2 де містяться відомості про те, що з особистого питання позивача ОСОБА_2 був на особистому прийомі у головного лікаря поліклініки ОСОБА_4

Позивач вважає, що у вказаному витягу містяться недостовірні відомості.

ОСОБА_1 просить суд, визнати, що у витягу з книги № 1 звернень громадян в управлінні Луцької міської поліклініки № 2 викладені відомості, що не відповідають дійсності.

Також, позивач просить суд, зобовязати Луцьку міську поліклініку за № 2 спростувати недостовірну інформацію та відкликати витяг з книги № 1 звернень громадян.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 змінив та доповнив позовні вимоги. Просив суд, визнати, що у витягу з книги № 1 звернень громадян в управлінні Луцької міської поліклініки № 2; листі від 19.04.2002 р. № 165/6 Луцької міської поліклініки № 2 викладені відомості, що не відповідають дійсності. Також, просить суд, зобовязати Луцьку міську поліклініку за № 2 вилучити недостовірну інформацію та спростувати її іншими документами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просив суд, позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Проте, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Про заочний розгляд справи судом винесено ухвалу від 10.08.2011 року.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Як вбачається зі змісту листа за № 165/6 від 19.04.2002 р. головного лікаря Луцької міської поліклініки за № 2 ОСОБА_3 який направлено на імя керуючого справами Луцького міськвиконкому ОСОБА_2 позивач згідно записів в амбулаторній карті № 0174/20 знаходився на амбулаторному лікуванні з 10.04. по 15.04.2002 р. з приводу аденовірусної інфекції. (а.с. )

У витягу з книги за № 1 звернень громадян в управлінні Луцької міської поліклініки за № 2 містяться відомості про те, що з особистого питання позивача ОСОБА_2 був на особистому прийомі у головного лікаря поліклініки ОСОБА_4 (а.с )

Відповідно до ч.1 ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 1 від 27.02.2009 р Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особипри розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 Цивільного кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій ( наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо ) і яка на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі.

В ст. 40 Конституції України передбачено, що усі особи мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь.

Як вбачається зі змісту п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 1 від 27.02.2009 р Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Отже, реалізуючи своє конституційне право керуючий справами Луцького міськвиконкому ОСОБА_2 мав право звертатись до Луцької міської поліклініки за № 2, а відповідач відповідно до Закону України Про звернення громадянзобовязаний надати письмову відповідь зокрема, яка міститься в листі від 19.04.2002 р. № 165/6,

Крім того, журнал реєстрації звернень громадян належить до внутрішньої документації закладу з питань діловодства, ознайомлення з якою та надання витягів з якої чинним законодавством України не передбачено.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що інформація яку просить спростувати позивач на думку суду не являється недостовірною та не підлягає спростуванню в порядку ст. 277 ЦК Украіни. Оскільки, не порушує жодних немайнових прав ОСОБА_1, не завдала шкоди відповідним особистим немайновим благам останньому та не перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Зокрема, дана інформація не стверджує про порушення ОСОБА_1 норм чинного законодавства, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетичну поведінку тощо, а тому, в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючисьст.ст.10,15,30,60,210,215,216,226ЦПКУкраїни,.ст.277ЦКУкраїни суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Луцької міської поліклініки про спростування недостовірної інформації яка міститься у витягу з книги № 1 звернень громадян в управлінні Луцької міської поліклініки № 2, листі від 19.04.2002 р. № 165/6 Луцької міської поліклініки № 2 та зобовязати вилучити недостовірну інформацію та спростувати її іншими документами відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Луцького міськрайонного суду Н.В. Савицька