Справа 2-779/11
Номер провадження 2/709/1436/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.11 року. Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

при секретарях Ступчук Л.Б., Шемота М.І.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рахів цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

відділу освіти Рахівської районної державної адміністрації

Закарпатської області про поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача відділу освіти Рахівської районної державної адміністрації про поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу.Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 мотивує тим, що 15 червня 2011 року, наказом № 201-К, його звільнено з посади заступника з навчально-виховної роботи Середньоводянської загально-освітньої школи 1-111 ступенів, на підставі п. 3,4 КЗпП України. Вважає зазначене звільнення незаконним з наступних підстав. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. До звільнення з посади заступника з навчально-виховної роботи ніяких дисциплінарних стягнень до нього не застосовувалося, а навпаки лише заохочення, що підтверджується ксерокопіями грамот. Вважає, що його звільнення було проведено за змовою та відвертою помстою директора Середньоводянської школи та начальника відділу освіти Рахівської РДА, за його активну депутатську діяльність та зокрема за його неодноразові звернення щодо порушення законності з боку директора школи. Однак керівництво відділу освіти та директор школи систематично і настирливо повторювали свої незаконні дії щодо нього, керуючись лише особистим бажанням принизити його гідність, показати свою зверхність. Крім того, його звільнення з роботи відбулося без рішення та згоди профспілкового комітету, членом якого він являється, що суперечить діючому законодавству за якою звільнення має здійснюватися після одержання попередньої згоди профспілкового органу. Також при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обовязків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору п. 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Звільнення його з посади заступника з навчально-виховної роботи з зазначенням причини звільнення п. 4 ст. 40 КзпП України, також вважає незаконним у звязку з тим, що жодного разу не був відсутній на роботі без поважних причин. Оскільки він в Середньоводянській школі працює вчителем фізкультури, можливо, що під час проведення уроків на спортивному майданчику він і був відсутній в своєму кабінеті, однак під час робочого часу ніколи не залишав територію школи, і проведення уроків фізкультури з учнями не може вважатися прогулом та не може слугувати підставою для звільнення з посади за прогул. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Відсутністю на роботі є знаходження працівника поза територією підприємства або обєкта, де він відповідно до трудових обовязків повинен виконувати доручену йому роботу. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Однак жодних пояснень від нього не вимагали, а про те, що він відмовився дати пояснення довідався коли ознайомився з наказом про звільнення Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня виявлення. Не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Таким чином з викладеного вбачається, що відповідач звільнив його без законної на те підстави, а тому зобовязаний поновити його на попередній роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю. При цьому, стверджують, що звільнення з роботи відбулося з грубим порушенням діючого законодавства, зокрема положень передбачених Кодексом законів про працю України, за яким не допускається звільнення працівника з роботи, одночасно з двох підстав, що в даному випадку має місце, оскільки позивача звільнено за п. п. 3, 4 ст. 40 КЗп П України. Окрім того, звільнено його з роботи без попередньої згоди профспілкового комітету, що має бути обовязково відповідно до ст. 43 КЗпП України. Відповідач покладається на ст. 43 -1 КЗПП України, за якою при звільненні керівника з роботи не потрібно згоду профспілкового комітету, однак в даному випадку є обовязковою згода профспілкового комітету. Звертає увагу суду, що відповідач не мав права звільнити його з роботи за систематичне невиконання трудових обовязків, оскільки на початку навчального року він не був ознайомлений з своїми функціональними обовязками, з тих причин, що директор не видавав наказу про розподіл функціональних обовязків між працівниками, не доводив до відома працівників, про що в ході розгляду справи не заперечили відповідачі та керівництво відділу освіти, яке звертало увагу суду на те, що в матеріалах справи міститься наказ за 2009 рік про розподіл функціональних обовязків, які з того часу практично не змінювалися. Сам директор у минулому навчальному році був відсутній на роботі протягом 270 днів. Окрім того, в школі взагалі відсутня книга наказів. А також зникла його трудова книжка. Начальник відділу освіти ОСОБА_5 заявив йому, що звільнить з роботи, за те, що він писав скарги на грубі порушення діючого законодавства з боку директора школи, які в тому числі, полягали у формальній організації вечірньої школи, де зовсім не проводиться навчального процесу. При винесенні рішення просять врахувати положення Пленуму Верховного Суду України в п. 22 Постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147 -1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Щодо пояснень свідків з боку відповідача їх покази не можуть бути взяті судом до уваги, поскільки всі ці свідки перебувають з ОСОБА_1 у неприязних стосунках, через його діяльність та звернення в різні інстанції з приводу безладу, який коїться в Середньоводянській школі. Всі свідки, допитані судом за клопотанням відповідача прямо чи опосередковано зацікавлені в тому, щоб він пішов з посади завуча. Так, свідок ОСОБА_6 обливала його брудом, через те, що на даний час робоче місце завуча займає її невістка (дружина сина ОСОБА_6). На підставі наведеного просить прийняти рішення про його поновлення на роботі, а також виплатити йому середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу. Звертає увагу суду на той, факт, що оскільки він в Середньоводянській школі працює вчителем фізкультури, можливо, що під час проведення уроків на спортивному майданчику він і був відсутній в своєму кабінеті, однак під час робочого часу ніколи не залишав територію школи, і проведення уроків фізкультури з учнями не може вважатися прогулом та не може слугувати підставою для звільнення з посади за прогул. Також в ході розгляду справи встановлено факт знаходження контрольно-візитаційної книги Середньоводянської ЗОШ не в школі, а у відділі освіти, про що в ході допиту не заперечував свідок ОСОБА_7, колишній начальник відділу освіти Рахівської РДА. З наведених підстав просять позов задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які діють на підставі доручення, в судовому засіданні позовні вимоги заперечили повністю, вважають їх безпідставними, такими, що не відповідають дійсності, не ґрунтуються на вимогах Закону та пояснили суду. Позивача ОСОБА_1 звільнено з роботи на законних підставах, оскільки він протягом навчального року неодноразово був відсутній на робочому місці без поважних причин (копії доповідних записок та актів директора Середноводянської ЗОШ 1-111 ст. Маріна Г.М., за 2010-2011 роки. Так, головним спеціалістом відділу освіти 16 березня 2011 року, у присутності заступників директора, в тому числі і позивача, було перевірено роботу та стан ведення книги наказів з навчально-виховної діяльності, починаючи з 28.10.2010 року жодного наказу підготовленого ОСОБА_1 не було, про що є відповідний запис у контрольно-візитаційній книзі школи. 18.03.2011 року поступила доповідна записка від директора школи про зникнення книги наказів і 17.03.2011 року було заведено та відповідно оформлено нову книгу наказів з основної діяльності. Тому, у звязку з відсутністю наказу на 2010-2011 навчальні роки, надають копію наказу від 19.08.2009 року № 53 «Про розподіл обовязків між членами адміністрації школи», згідно з яким заступник з навчально-виховної роботи, «… здійснює контроль за виконанням розкладу, режимом роботи, організовує заміщення уроків. Контролює ведення класних журналів». Однак ОСОБА_1 відповідно до посадових обовязків не здійснював контроль за заміною уроків, тимчасово відсутніх педагогів, про що додають копії доповідних, результатом чого є незабезпечення виконання навчальних програм для учнів. При відвідуванні працівниками відділу освіти державної підсумкової атестації та перевірці стану ведення шкільної документації неодноразово було вказано заступнику з навчально-виховної роботи про відсутність контролю за веденням шкільної документації, підготовки обовязкових наказів з навчально-виховної роботи, здійснення необхідної заміни уроків про що є відповідні записи у контрольно-візитацій ній книзі, класних журналах та довідках працівників відділу освіти. ОСОБА_1 неодноразово вказувалося на невиконання своїх посадових обовязків, про що свідчать записи у контрольно-візитаційній книзі, однак ОСОБА_1 ігнорував зауваження і пропозиції працівників відділу освіти, про що свідчать складені акти та виклики для надання ним пояснень. На подання прокуратури Рахівського району від 26.11.2010 року № 2509 після перевірки навчального закладу з питання здобуття учнями повної загальної середньої освіти та виявлених недоліків ОСОБА_1 13.12.2010 року було притягнуто до дисциплінарної відповідальності догани. 07.12.2010 року подання прокуратури ОСОБА_1 було представлено для ознайомлення та надання письмового пояснення подання прокуратури, однак дати письмове пояснення він відмовився, про що складено відповідний акт. Окрім того, звільнення з посади заступника не передбачає згоду профспілкової організації (ст. 43-1 КЗпП України). Зі слів ОСОБА_1, всі документи, акти про відсутність на роботі, доповідні записки були сфабриковані проти ОСОБА_1, однак це далеко не так, оскільки, показами свідків та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 не зявлявся на роботі. Окрім того, в наказі за 2009 рік про розподіл функціональних обовязків міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 з даним наказом ознайомлений, а в подальшому його функціональні обовязки могли лише не суттєво коригуватися. Щодо контрольно-визитаційної книги, то таку передали з Середньовводянської ЗОШ 1-111 ступенів для огляду в судовому засіданні, записи в ній проводилися під час перевірок, а не останнім числом, як стверджує позивач та його представник. Також звертає увагу суду, що в листопаді 2010 року прокуратурою Рахівського району проводилася перевірка в результаті якої ОСОБА_1 була оголошена догана. В даному випадку на роботі має намір поновитися не вчитель фізкультури, а посадова особа, завуч школи, який повинен бути взірцем для всіх вчителів та учнів школи, а також повинен досконало знати Закони України, які безпосередньо стосуються його роботи, в тому числі ЗУ «Про освіту». Незрозумілим залишається той факт, як ОСОБА_1В, на протязі останнього року отримував заробітну плату як завуч школи, в той час коли не знав своїх посадових обовязків. Враховуючи наведені обставини та надані підтверджуючі документи, вважають що при звільненні позивача ОСОБА_1 діяли правомірно та в межах наданих повноважень відповідно до вимог чинного законодавства України і своїми діями не порушили жодних прав та законних інтересів позивача, тому з цих підстав просять у позові ОСОБА_1 - відмовити.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні ствердив, що працював вчителем Середньоводянської ЗОШ 1-111 ступенів, на даний час являється пенсіонером, в пенсію пішов в 2010 році, після закінчення навчального року. ОСОБА_1 знає як порядну людину, фахівця у своїй справі, добросовісного працівника. Йому невідомо на підставі якого Закону ОСОБА_1 звільнили з роботи. Він ніколи не бачив, щоб ОСОБА_1 прогулював уроки або не був без поважних причин на роботі. Основною причиною звільнення позивача з роботи, на його думку, стало те, що він багато робив для школи, в якій директор зовсім не займається навчальним процесом та не переймається життям школи. ОСОБА_1 боровся з тим, що учні Середньоводянської ЗОШ 1-111 ступенів зовсім не відвідують школу, натомість атестати отримують за гроші, за останній навчальний рік учні, які мали за мету отримати знання перевилися в інші школи сусідніх сіл через те, що в Середньоводянській школі у всьому творився безлад. ОСОБА_1, як завуч школи писав доповідні на директора, намагався навести порядок, за що поплатився звільненням. Як вчитель запевняє, що ОСОБА_1 завжди виконував свої посадові обовязки, складав графік заміни вчителями уроків, заповнював журнали.

Свідок ОСОБА_9, ствердила, що коли вона разом з іншими вчителями всі рази (3-4 рази) підписувала акти про відсутність на роботі ОСОБА_1 на робочому місці в кабінеті не було, однак вона не перевіряла чи він був у школі. Їй відомо, що ОСОБА_1, як учитель фізкультури уроки проводив у спортзалі, однак вона підписуючи акти про його відсутність на робочому місці не ходила в актовий зал пересвідчитись чи є він на уроці. Іноді акти складалися на перерві, ОСОБА_1 міг вийти за межі школи. Щодо виконання функціональних обовязків, як завуча школи, стверджує, що графіки заміни уроків ОСОБА_1 складав, заміна уроків була постійно. До неї, як до голови профспілки ніхто з учителів не звертався, з тим що не отримував зарплату за заміну уроків.

Свідок ОСОБА_10, в судовому засіданні показала. Вона також працює завучем школи, неодноразово підписувала акти про відсутність на робочому місці ОСОБА_1, бачила, що його в кабінеті не було, так як її та ОСОБА_11 робочі місця знаходяться в одному кабінеті, у спортзали не ходила. Не заперечує, що книга наказів, яка пропала після перевірки знаходилася у їх робочому кабінеті, оскільки вони як завучі школи готують накази та вносять їх у книгу наказів.

Свідок ОСОБА_12, в судовому засіданні пояснила суду, що вона також являється завучем школи, її робоче місце знаходиться в одному кабінеті з ОСОБА_1 Декілька разів підписувала акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі. При цьому не кожного разу перевіряла чи є він на території школи або в спортзалі на у році фізкультури. Також стверджує, що ОСОБА_1 конфліктна людина, між ними неприятельські відносини. Вважає, що книгу наказів та трудову книжку міг викрасти сам ОСОБА_1, оскільки книга наказів досить часто знаходилася у їх кабінеті завучів.

Свідок ОСОБА_8, будучи допитаним в судовому засіданні ствердив, що він працює директором Середньоводянської ЗОШ 1-111 ступенів. ОСОБА_1 неодноразово порушував трудову дисципліну, був відсутній на робочому місці, коли він разом з іншими вчителями перевіряли чи знаходиться ОСОБА_1 на роботі не було. Після проведеної відділом освіти перевірки, з школи зникла книга наказів та трудова книжка ОСОБА_1, про цей випадок він в телефонному режимі повідомив начальника відділу освіти. Запису про звільнення з роботи ОСОБА_1 в його трудовій книжці не проводилося, оскільки трудової на день звільнення ОСОБА_1 вже не було. ОСОБА_1, як завуч школи зовсім не виконував своїх трудових обовязків. Цю посаду він займав на протязі 8 років, з року в рік такі обовязки повторювалися, їх ніхто не змінював, в 2009 році ОСОБА_1 підписався у книзі наказів, де ознайомлювався з посадовими обовязками.

Свідок ОСОБА_5, показав суду, що з лютого 2009 року по 16 червня 2011 року він працював начальником відділу освіти Рахівської районної державної адміністрації. З самого початку його трудової діяльності на зазначеній посаді були скарги на директора та завуча Середньоводянської школи. Директор дуже добросовісно відноситься до своїх обовязків. Натомість ОСОБА_1 не виконував своїх посадових обовязків, зі школи зникали різні документи, колектив був розділений на дві половини. Тоді керівництво відділу освіти, розуміючи, що новий навчальний рік так не можливо розпочинати, почало вивчати роботу Середньоводянської школи, в цій школі почали працювати спеціалісти відділу освіти, проводячи перевірки. При перевірках було виявлено ряд порушень з боку завуча школи ОСОБА_1, який не виконував своїх посадових обовязків, ці факти задокументовані у візитаційній книзі школи, яка зберігалася у відділі освіти. Так, ОСОБА_1 не робив записів у жодному журналі, не складав графіків заміни уроків такої халатності, як допускав ОСОБА_1 він взагалі ніколи не бачив. ОСОБА_1 була винесена догана за поданням прокуратури району у грудні 2010 року, за невиконання посадових обовязків. ОСОБА_1 допускав прогули, був відсутній на робочому місці. При цьому ніколи не надавав жодного пояснення. Щодо книги наказів та трудової книжки , яка зникла зі школи це, на його думку, внутрішня проблема школи. Директор повідомляв його в телефонному режимі про цей випадок. Не заперечує, що з винесеною ОСОБА_1 доганою останній не ознайомився, бо знаходився на лікарняному, а пояснення відмовився давати. В трудову книжку ОСОБА_1 відомості, про догану не вносилися.

Свідок ОСОБА_13, в судовому засіданні ствердив, що він працює заступником начальника відділу освіти Рахівської РДА. В його повноваження входить перевірка діяльності шкіл. Так, 11.05.2011 року він виїхав на перевірку Середньоводянської школи, оскільки надійшла доповідна записка від громадян, про те, що вчителі не заповнюють журнали, не виконують свої функціональні обовязки. При перевірці виявлені порушення зафіксовані у візитацій ній книзі школи. Також він був присутній в школі, коли ОСОБА_1 вручали подання прокуратури про застосування дисциплінарного стягнення, однак ОСОБА_1, як завжди відмовився отримати такі документи.

Свідок ОСОБА_14, в судовому засіданні показав, що відділом освіти була допущена помилка ще вісім років тому, коли ОСОБА_1 взяли на роботу з іншої служби, яка не мала жодного відношення до роботи в школі. Звертає увагу на те, що коли ОСОБА_1 був призначений на роботу він проходив співбесіду і знав свої функціональні обовязки. На початку трудової діяльності ОСОБА_1 якось справлявся з своєю роботою, оскільки в школі на той час працювала його дружина ОСОБА_15, кваліфікований працівник, яка виконувала за нього майже всю роботу. Також стверджує, що був на підсумковій атестації, тоді як у ОСОБА_1 не були викладені оцінки. ОСОБА_11 ніколи не був активний на семінарах, не виявляв бажання підвищити свою кваліфікацію, не підготував жодного семінару, не вів основну книгу роботи завуча з вчителями.

Свідок ОСОБА_16, в судовому засіданні ствердила, що коли ОСОБА_17 прийшла на перевірку, тоді ОСОБА_11 не заповнив журнал, а ще він ніколи нічого не міг порадити як завуч, зокрема як вести записи в журналах, на робочому місці завуча його практично не було.

Свідок ОСОБА_18, пояснила суду, що ОСОБА_1 не виконував свої функціональні обовязки як завуч, оскільки не проводилися заміни відсутніх вчителів. Вона серед інших вчителів підписувала акти про відсутність на роботі ОСОБА_1, підписуючи такі акти перевіряла чи він є на робочому місці.

Свідок ОСОБА_19, ствердив, що він заміняв уроки, після чого чекав місяць щоб отримати заробітну плату за заміну та звертався до ОСОБА_1, однак ОСОБА_11 не подавав до відділу освіти відомості про проведені заміни, кошти за заміну отримав після того як звернувся у відділ освіти Рахівської РДА.

ОСОБА_20 Лаврентіївна, в судовому засіданні ствердила, що за період роботи у школі з ОСОБА_1 мала дуже багато неприємностей. В першу чергу провела заміну 46 уроків, а не отримала заробітну плату за проведену заміну через те, що ОСОБА_1 не виконав свої функціональні обовязки, не записав їй заміну. Вона, як вчитель школи, в тому числі вчитель ОСОБА_1, характеризує його з негативної сторони, його ніхто не поважає як вчителя та спеціаліста. На зборах він ніколи не виступає, не можу подати гідний приклад дітям яких навчає, взагалі своєю поведінкою гальмує навчально-виховний процес школи. Вся школа бачила вивішений на дошці оголошень наказ про догану ОСОБА_1, і він сам бачив цей документ.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України).

Як передбачено ст. 26 Закону України від 13.05.1999 року „Про загальну середню освіту, трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України „Про освіту, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Призначення на посаду та звільнення з посади заступникам керівника та інших педагогічних працівників державного та комунального загально - освітнього навчального закладу здійснюється відповідним органом управління освітою за поданням керівника загальноосвітнього навчального закладу.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відділом освіти Рахівської райдержадміністрації Закарпатської області, перебуваючи на посаді заступника з навчально виховної роботи Середньоводянської ОСОБА_21 ступенів Рахівського району Закарпатської області та водночас на посаді вчителя фізичної культури.

Наказом № 201-к від 15 червня 2011 року відділу освіти Рахівської райдержадміністрації позивача звільнено з посади заступника з навчально-виховної роботи середньоводянської ОСОБА_21 ступенів за .3, п.4 ст. 40 КЗпП України та залишено на посаді вчителя фізичної культури даної школи.

З мотивувальної частини цього наказу вбачається, що на основі доповідних записок директора Середньоводянської школи І-ІІІ ступенів, матеріалів перевірок працівників відділу освіти, виявлено невиконання протягом 2010-2011 навчального року посадових обов'язків заступником з навчально-виховної роботи Середньоводянської ОСОБА_21 ступенів ОСОБА_1 щодо організації навчально-виховного процесу, заміни уроків та ведення необхідної шкільної документації, про що складено відповідні довідки, записи у контрольно-візитаційній книзі та класних журналах. На вимогу працівників відділу освіти ОСОБА_1 відмовлявся надавати будь-які пояснення з приводу виявлених недоліків, про що складені відповідні акти.

Згідно п.п. 18, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

З огляду на матеріали справи, чинне трудове законодавство України, суд вважає, що у відповідача не було правових підстав звільнення позивача з посади за наступних встановлених обставин.

Пункт 3 ст. 40 КЗпП України надає право власникові розірвати трудовий договір у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При звільненні працівника з цієї підстави враховується, що на працівника покладаються обов'язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов'язок додержуватись внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними нормативними актами.

За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Таким чином, аналізуючи вказані Верховним Судом України роз'яснення, відповідачем не доведено суду систематичність невиконання позивачем його трудових обов'язків, оскільки такими, що систематично порушують трудову дисципліну, можуть бути визнані працівники, які мають дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни та порушення її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення.

В мотивувальній частині наказу про звільнення з посади позивача не містяться такі вимоги закону, а звільнення здійснено на підставі доповідних записок, актів та одного наказу про дисциплінарне провадження від 13.12.2010 року №655-к.

Крім того, відповідач звільняючи з посади ОСОБА_1 посилається на невиконання останнім його функціональних обов'язків, натомість, як встановлено в судовому засіданні, наказу про розподіл функціональних обов'язків між керівними працівниками школи на 2010-2011 навчальний рік не існує та відповідно з такими обов'язками позивач не ознайомлений.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, як наголошує п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Не може вважатися прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці. Якщо працівник не залишив місцезнаходження підприємства, він не може бути звільнений за п.4 ст. 40 КЗпП. Звільнення за вчинення прогулу ( у тому числі і за відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватись з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Так, з актів, доповідних записок, що містяться в матеріалах справи, якими відповідачем встановлено відсутність позивача на роботі та вчинення ним відповідно, прогулу, не вбачається, що останній був відсутній взагалі на роботі, а лише встановлено відсутність його в кабінеті як заступника директора з навчально-виховної роботи школи. При цьому беззаперечним є той факт, що ОСОБА_1, перебуваючи на адміністративній посаді був і ще вчителем фізичної культури.

В матеріалах справи відсутні документально-підтверджені докази, що адміністрацією школи перевірялась його присутність в приміщенні чи на території школи, де проводились уроки фізкультури.

Між тим, чинним трудовим законодавством не передбачено звільнення працівника з посади за прогул, а не з роботи.

Таким чином, враховуючи, що звільнення за прогул здійснюється у разі відсутності працівника на роботі, а не з посади, якщо поряд з адміністративними обов'язками працівник наділений іншими повноваженнями в межах робочого місця, суд вважає, що у відповідача не було жодних правових підстав звільнення позивача за п.4 ст. 40 КЗпП та посилання на даний пункт цієї статті в наказі про звільнення не грунтується на вимогах закону.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем неправильно оформлено звільнення одночасно з двох підстав: за п. 3 як систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягненя і п.4 прогулу без поважних причин ст. 40 КЗпП, оскільки за своєю суттю прогул це різновид порушення трудової дисципліни, правила якої викладені в трудовому договорі або в правилах внутрішнього трудового розпорядку. При цьому Верховний Суд України в своїх роз'ясненнях допускає розірвання трудового договору з ініціативи власника не тільки з однієї, але і з кількох підстав, за умови, якщо такі підстави є самостійними і не виключають можливості їх одночасного застосування.

Суд не бере до уваги показання свідків, оскільки такі не дають конкретних підстав для визначення вини позивача у порушенні та невиконанні своїх трудових обов'язків, а лише стверджують факт виникнення в колективі Середньоводянської школи міжусобиць.

За змістом ст. 43 КЗпП України та п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП ( 322-08 ). Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Оскільки у зазначених вище нормах за їх змістом йдеться про профспілковий орган підприємства, установи, організації, профспілкові органи структурних підрозділів (цехів, управлінь, відділів тощо) можуть вирішувати питання про дачу згоди на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, якщо їм таке право делеговане профспілковим органом підприємства, установи, організації.п. Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

З довідки профспілкового комітету Середньоводянської ОСОБА_21 ступенів слідує, що при звільненні ОСОБА_1 з посади заступника директора з навчально-виховної роботи школи дане питання не розглядалося на засіданні профспілково комітету та не було рішення профкому про звільнення.

Проте, суд вважає, що запит до профспілкого органу про згоду або відмову на звільнення ОСОБА_1 не має юридичного значення, оскільки останній звільнений з адміністративної посади, а не з роботи.

За ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника. Орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача зроблено без законних підстав, то у відповідності зі ст. 235 КЗпП України він підлягає поновленню на попередній посаді та на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 червня 2011 року по день винесененя рішення судом, тобто по 7 листопада 2011 року.

У урахуванням задоволення позову на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір в сумі 94,10 грн.

В силу ч.1 ст.367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді.

Керуючись ст.ст. 10,11, 58, 60, 83, 88, 209, 212-215, 218, 223, 367 ЦПК суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до відділу освіти Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Скасувати наказ № 201-к від 15 червня 2011 року відділу освіти Рахівської районної державної адміністрації про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника з навчально-виховної роботи Середньоводянської школи 1-111 ступенів, як незаконний.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника з навчально-виховної роботи Середньоводянської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів.

Стягнути з відділу освіти Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16 червня 2011 року по день винесення рішення судом, тобто по 07 листопада 2011 року.

Стягнути з відділу освіти Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області судовий збір у розмірі 94 гривні 10 копійок, в користь Рахівського районного суду Закарпатської області р/р 0211, код 812016, ГУДКУ в З/о.

Рішення про поновлення на посаді підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Головуюча: Марусяк М.О.