_____________________________________________________________________________
Справа№1512/2-1183/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2011 року.

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Мішанчук О.Ф.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог з боку відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа з боку відповідача ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними

Встановив,

Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його позивача користь борг за договорами позики у сумі 158 000 грн., стверджуючи, що ОСОБА_4 не виконав свої зобовязання за договорами позики. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав у повному обсязі.

ОСОБА_2 позов визнав.

ОСОБА_3- колишня дружина ОСОБА_2, позов ОСОБА_1 не визнала і звернулась до суду з вимогами ухвалити судове рішення про визнання недійсними договорів позики, укладених між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 В порядку ст.126 ЦПК України суд об»єднав в одне провадження вищезазначені позови.

Суд вислухав учасників процесу, вивчив матеріали по справі і встановив наступне:

22 жовтня 2006 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 позичив, а ОСОБА_2 отримав 41000 грн. Термін дії договору сторони визначили до 10 січня 2008 року. 2 лютого 2007 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 позичив, а ОСОБА_2 отримав 117 000 грн в борг. Термін дії договору сторони визначили до 10 січня 2008 року. Договори сторони оформили у письмовій формі у вигляді розписок.

Зобовязання за договорами позики ОСОБА_1 виконав у день укладання договорів: грошові кошти у сумі 41000 грн ОСОБА_1 передав 22 жовтня 2006 року, грошові кошти у сумі 117 000 грн позивач передав 2 лютого 2007 року, а ОСОБА_2 отримав ці грошові кошти, що зазначено в самих розписках. У звязку з тим, що ОСОБА_2 до 10 січня 2008 року свої зобовязання за договорами позики не виконав, грошові кошти ОСОБА_1 не повернув, позивач звернувся до суду з цим позовом і просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 158000 грн.

На підтвердження позовних вимог позивачева сторона посилалась на розписки від 22 жовтня 2006 року і від 2 лютого 2007 року.

ОСОБА_2, визнаючи позов, підтвердив факт укладання договорів позики і факт отримання грошових коштів за договорами позики. Відповідач також пояснив, що зазначені грошові кошти він використав на інвестування житла на виконання договору від 31.01.2005 року, укладеного між ним і ППФ «Асоль». Відповідач надав суду копію договору і копії квитанцій про перерахування грошових коштів ППФ «Асоль». ОСОБА_2 також стверджував, що з ОСОБА_1 він домовлявся про позику грошей ще у січні місяці 2005 року, коли укладав договір про інвестування житла; що його дружині ОСОБА_3, шлюб з якою було укладено 1.10.2005 року, про укладання договорів позики було відомо, проти отримання грошей в борг вона не заперечувала, бо ці грошові кошти пішли на оплату квартири.

ОСОБА_3 вимоги ОСОБА_1 не визнала і стверджувала, що зазначені договори позики виникли внаслідок домовленості між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з метою уникнути розподілу між нею ОСОБА_3- і ОСОБА_2 спільного майна у вигляді квартири, що ОСОБА_2 набув за договором інвестування житла від 31.05.2005 року. ОСОБА_3 просила визнати недійсними договори позики від 22.10.2006 року і від 2.02.2007 року з тих підстав, що ні вона, як дружина ОСОБА_2 ні ОСОБА_5 дружина ОСОБА_1 не надавали своєї згоди на укладання цих договорів, як то передбачено ст..65 СК України. Позивачка стверджувала, що грошові кошти на будівництво квартири АДРЕСА_1 зроблені ОСОБА_2, належали їй і ОСОБА_2

При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню , а позов ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з таких підстав: 22 жовтня 2006 року і 2 лютого 2007 року сторони (близькі друзі) уклали договори позики, домовились щодо усіх істотних умов договорів, оформили договори у письмовій формі. Факт укладання договорів між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підтвердила свідок ОСОБА_5, яка була присутня при укладанні договорів і надавала своєму чоловіку згоду на передачу грошових коштів ОСОБА_2 в борг. Доводи ОСОБА_3, що грошові кошти фактично не передавались, що розписки були виготовлені під час розгляду судом спору про розподіл спільного майна, не підтверджені в суді будь-якими доказами. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.01.2011 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволені позову до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя і про визнання права власності на 3/4 частини квартири.

ОСОБА_1 позикодавець свої зобов»язання за договором позики виконав у повному обсязі, коли передав грошові кошти у сумі 158 000 грн ОСОБА_2 Обов»язок позичальника повернути грошові кошти за договорами позики передбачений умовами самих договорів і ст.1049 ЦК України. Суд встановив, що відповідач свої зобов»язання за договорами позики не виконав.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України „стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягнунню судові витрати у розмірі 1580 грн (держмито) і 120 грн витрати на ІТЗ.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 з відповідача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 158000 + 1580 +120 = 159 700 грн.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ст.1046,1047,1049 ЦК України.

Керуючись ст.ст.130,174 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (мешкає за адресою АДРЕСА_3 ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 159 700 грн (сто п»ятдесят дев»ять тисяч сімсот грн.).

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів кредиту - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя : Калашнікова О. І.