АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-165/2011 р. Головуючий 1 інстанції:Задорожний М.І.
Категорія - комунальні платежі Доповідач - Кіпенко І.С.
УХВАЛА

Іменем України

8 лютого 2011 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал М.М.,Котелевець А.В.,

при секретарі Міхно І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2010 року по справі за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2009 року КП «Жилкомсервіс» звернулося до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги.

В обґрунтування позову вказував, що відповідач є власником квартири №158 за адресою: м. Харків, пр. Правди 5. Відповідно до додатку №2 до рішення виконкому Харківської міської ради від 20.02.2009 року № 72 будинок, в якому розташована квартира відповідача знаходиться в господарському віддані КП «Жилкомсервіс».

КП «Жилкомсервіс» рішенням виконкому Харківської місії ради №1186 від 20.12.206 р. було визначено виконавцем послуг з утримання будинків, тобто - управителем. Відповідач мешкає в житловому будинку комунальної власності територіальної громади м. Харкова, тому є споживачем послуг, оскільки їх отримує. Зазначає, що строк здійснення відповідачем оплати за надані послуги встановлений в п. 7 публічного договору, укладеного між позивачем та відповідачем шляхом опублікування його в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 року. Відповідач не виконує обов'язки, покладені на нього чинним законодавством та умовами договору у зв'язку з чим, станом на 01.08.2010 року утворилась заборгованість перед КП «Жилкомсервіс» за надання житлово - комунальних послуг у розмірі 3842 грн. 36 коп.

У судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини зазначені в позові.

Відповідач позов не визнав просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2010 року позов задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь КП „Жилкомсервіс заборгованість з по внескам на обслуговування будинку і прибудинкової території в сумі 3842 грн. 36 коп., 30 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи та 38 грн. 42к. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Позивачі рішення суду не оскаржили.

Судова колегія, перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи спір, районний суд повно і всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Судом встановлено, що відповідач є власником квартири №158 за адресою: м. Харків, пр. Правди 5, будинок в якому розташована квартира відповідача знаходиться в господарському віданні КП «Жилкомсервіс».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що відповідач зобовязаний сплачувати частину вартості житлово-комунальних послуг, зокрема: з прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічного обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточного ремонту.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

- комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

- послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо;

- послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків;

- послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та (або) членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.02.2009 року № 72, щодо встановлення тарифів (а.с.96-97), на яке посилався позивач в обґрунтування своїх вимог, було прийнято на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року N 560 "Про затвердження порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", чинної на час виникнення спірних правовідносин між сторонами.

Відповідно до п. 1 Порядку, затвердженого зазначеною постановою, було визначено механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який поширювався на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надавали зазначені послуги.

Згідно з п. 5 зазначеного Порядку було передбачено, що калькуляційною одиницею розрахунку нормативних витрат є 1 кв. метр загальної площі квартир будинку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Згідно із ч. 3 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" органи місцевого самоврядування затверджують ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Оскільки суд першої інстанції дав оцінку доводам позивача з урахуванням вимог зазначених положень законодавства, то з його висновком про наявність підстав для задоволення позову судова колегія погоджується.

Посилання відповідача ОСОБА_1, на відсутність письмового договору між відповідачем та КП "Жилкомсервіс", як на підставу відмови в задоволенні позову не може бути прийняте до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Матеріалами справи підтверджено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 як власник приватизованого житла в багатоквартирному будинку є співвласником всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинен сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

З врахуванням наведеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які привели або могли привести до неправильного вирішення справи, оскільки рішення судом першої інстанції постановлено відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановить, що суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ст. 307, ст. 308, ст.311, 313,315- 317 ЦПК України, судова колегія судової палати,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді