Апеляційний суд Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг)
Категорія № 26 (І) ОСОБА_1
Доповідач - Карнаух В.В. УХВАЛА
09 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Карнаух В.В.,
суддів: Савіної Г.О., Соколам Н.О., при секретарі: Євтодій К.С.
за участю: представника публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат и - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат " на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 19 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат " про відшкодувіания моральної шкоди ,-
У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат " (надалі - ПАТ «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди в сумі 173 000 грн. у зв'язку з професійним захворюванням.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 19 квітня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. На користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ЦГЗК» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права. А саме: суд помилково застосував до спірних правовідносин ст.ст. 153 та 237-1 КЗпП України та ст.1167 ЦК України, судом не враховано, що позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, не надано доказів вини ПАТ «ЦГЗК» у спричиненні позивачу моральних страждань, оскільки вони не згодні з п. 19 Акту, розмір стягнутої моральної шкоди є значно завищеним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 20 жовтня 1969 року працював на різних посадах гірничої промисловості у шкідливих умовах праці, 19 березня 1988 року звільнений у зв'язку із виходом на пенсію.

Висновком МСЕК від 14.07.2010 року первинно ОСОБА_4 було встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, безстроково.

ОСОБА_5 акту розслідування хронічного професійного захворювання № 8 від 21 травня 2010 року, зазначено, що професійне захворювання у позивача виникло з вини керівництва відповідача, які не забезпечили безпечні умови праці і порушили ст.153 КЗпП та ст.13 ЗУ «Про охорону праці» (і.сі 1-12).

ОСОБА_519 зазначеного Акту, винними в порушенні законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є керівництво відповідача в період роботи ОСОБА_3 на підприємстві.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що на час встановлення позивачу вперше 40% втрати професійної працездатності він перебував на пенсії; саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечних умов для роботи, позивач частково втратив працездатність, що підтверджується актом № 8 від 21 травня 2010 року про розслідування хронічного професійного захворювання.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Позивач обмежений в роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги щодо чевірного застосування судом ст.ст. 153, 237-1 КЗпП є безпідставними.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на підставі ст. 1167 ЦК України та ст.. 237-1 КЗпП України на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Тому доводи відповідача про те, що судом не правильно застосовано норми матеріального права , не ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та недоведеності вини відповідача у цьому, є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість

страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність ви рушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, визначаючи розмір моральної шкоди , суд врахував час роботи ОСОБА_3 на підприємстві відповідача , також врахував що 40% втрати професійної працездатності позивача і III група інвалідності призначені безстроково, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров'я позивача. Тому доводи відповідача проте, що суд не врахував роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., є безпідставними.

Відповідно п.З ч.І ст.268 ЦК України позовна давність не

розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди, причиненого каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, тому доводи апеляційної карги стосовно порушення позивачем строку позовної давності колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат " слід відхилити, рішення суду -залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат " відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 19 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом/двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

/¦

Судді: