Апеляційний суд Харківської області
Справа № 22-ц-1406/ 2011 р. Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Категорія відшкодування шкоди Доповідач Зазулинська Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2007 року позивач звернувся з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 5280 грн., моральну в сумі 200 000 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що Київським районним судом міста Харкова розглянуті матеріали кримінальної справи за фактом заподіяння йому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середньої тяжкості та постановою від 01 березня 2004 року провадження у справі закрито із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. За матеріалами кримінальної справи 29 вересня 1998 року ОСОБА_5 спричинені йому тілесні ушкодження середньої тяжкості та пошкоджені особисті речі. Внаслідок таких дій відповідача він знаходився на лікуванні в Люботинській міській лікарні Харківської області, витрачав кошти на лікування, харчування, поїздки до лікарні. Вказані події причинили йому фізичні, а також душевні страждання.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2010 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове.

Вважає, що рішення ухвалено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Так, суд повністю проігнорував письмові докази кримінальної справи, а саме пояснення свідків, висновок судово-медичної експертизи, які підтверджують факт спричинення йому тілесних пошкоджень та навпаки зазначив у рішенні, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що ОСОБА_5 спричинені йому тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді; перевіривши матеріали цивільної справи і доданої до неї матеріали кримінальної справи, обміркувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди суд першої інстанції виходив з ненадання позивачем та відсутності в матеріалах справи доказів того, що ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_6М; між діями ОСОБА_5 та спричиненою шкодою є зв»язок та є вина зазначеної особи.

Судова колегія не може погодитись з цим висновком суду, оскільки він суперечить вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ст. 28 КПК України закриття справи з підстав, зазначених у ст. ст.7 і 7-1 цього Кодексу, зокрема у зв»язку із закінченням строку давності, не звільняє особу від обов»язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам.

За положеннями ст.1166, ч.1 ст. 1167, ч.1 ст.1168 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка спричинила шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода спричинена не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.1195 фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я фізичній особі, зобов»язана відшкодувати потерпілому зокрема додаткові витрати на придбання ліків.

Таким чином у спорах про відшкодування шкоди згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України діє презумпція вини заподіювача шкоди. У зв»язку з цим не позивач повинен довести наявність вини відповідача, а відповідач повинен довести відсутність його вини у завданні шкоди. Розмір заподіяної шкоди, якщо відповідач його оспорює, повинен довести позивач.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв»язок між протиправною дією і негативними наслідками.

Постановою заступника прокурора Київського району міста Харкова від 15 жовтня 2002 року за фактом спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середньої тяжкості була порушена кримінальна справа за ст. 122 ч.1 КК України.

Постановою слідчого СВ Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 11 лютого 2004 року притягнуто ОСОБА_5 в якості обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а постановою від 12 лютого 2004 року кримінальна справа направлена до Київського районного суду міста Харкова для вирішення питання про звільнення звинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності в зв»язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Постановою Київського районного суду міста Харкова від 01 березня 2004 року кримінальна справа, порушена за ч.1 ст.122 КК за фактом спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середньої тяжкості припинена провадженням в зв»язку зі сплином строків давності притягнення до кримінальної

відповідальності.

При цьому в мотивувальних частинах зазначених постанов слідчого зазначено, що 29 вересня 1998 року біля 11-00 години на території ПМП « АРК розташованого в місті Харкові по вул..Академіка Павлова, 303, діючи навмисно з метою спричинення тілесних ушкоджень на грунті особистих неприязних стосунків, раптово виниклих з приводу демонтажу паркану ПМП «АРК» здійснив кидок ОСОБА_4 на залізобетонний майданчик, в результаті чого ОСОБА_4І була спричинена черепно-мозкова травма : струс головного мозку з вираженими клінічними проявами, яка за тяжкістю є середнього ступеню тяжкості тілесним ушкодженням, як така що викликала тривалий розлад здоров»я.

Мотивувальна частина постанови суду також містить посилання на те, що 29.09.1998 року на грунті особистих неприязних стосунків ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Згідно акту судово-медичного обстеження ОСОБА_4 від 29.09.1998 року за № 6875 року та дослідження медичної картки стаціонарного хворого за № 371 Люботинської міськлікарні у нього були встановлені крововилив і садно на голові з дільницею травматичного набряку м»яких тканин; гостра закрита черепно - мозкова травма струс головного мозку з вираженими клінічними проявами ; клововилив на правому стегні, садни на зовнішній поверхні кистів, травматичний набряк м»яких тканин в області 5-го пальця правої кисті; часткове ушкодження ключично-акроміального сполучення справа.

На стаціонарному лікуванні в Люботинській міськлікарні ОСОБА_4 знаходився з 01 жовтня 1998 року, виписаний 19 жовтня 1998 року.

За висновком судово-медичного експерта від 13 листопада 1998 року за № 8360 встановлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження виникли від безпосередньої дії тупих твердив предметів і могли бути отримані у строк та за обставинами , які ним вказані.

Черепно-мозкова травма у ОСОБА_4 це середньої тяжкості тілесне ушкодження як таке, що викликало тривалий розлад здоров»я. Тривалість розладу здоров»я у ОСОБА_4 в зв»язку з отриманими ушкодженнями становила більш ніж 21 день.

В зв»язку з наслідками вищезазначеної травми у ОСОБА_4 наявні остаточні прояви закритої черепно-мозкової травми з помірно вираженим лікворно-дістензійним синдромом, що свідчить про тривалість розладу здоров»я, тому це середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В ході досудового слідства ОСОБА_5 не визнавав своєї вини у навмисному спричиненні ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, але факту конфлікту між ними 29.09.1998 року не заперечував

Проти закриття кримінальної справи з підстав, передбачених ст..7-1 КПК України ОСОБА_5 не заперечував, постанову Київського районного суду міста Харкова від 01 березня 2004 року не оскаржував і при розгляді справи за позовом ОСОБА_4І, не спростував .зазначених в ній як таких, що встановлені, обставин, а саме, що 29.09.1998 року він на грунті особистих неприязних відносин спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

За таких обставин ОСОБА_5 не звільняється від цивільно-правових наслідків своїх неправомірних дій.

Між тим позовні вимоги ОСОБА_4 в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріальну шкоду позивач просив стягнути з відповідача в сумі 5280 грн., що складається з вартості одягу та взуття, які за його твердженням зіпсовані відповідачем 29.09.1998 року, вартості металевої огорожі та рекламного щиту, поштової скриньки, які також за його твердженням були пошкоджені відповідачем 29.09.1998 року, витрат на лікування та витрат на поїздки до лікарні.

Між тим , з матеріалів кримінальної справи № 21020148 за фактом спричинення ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесних ушкоджень вбачається, що ОСОБА_5 не звинувачувався у пошкодженні одягу і взуття ОСОБА_4, металевої огорожі, рекламного щиту та поштової скриньки. Вказані предмети під час досудового слідства не вилучалися, не оглядалися, речовими доказами не визнавалися. Що стосується металевої огорожі, рекламного щиту та поштової скриньки то позивач не надав суду і

доказів належності йому як фізичній особі вказаного майна. Не надано ним і будь-яких доказів на підтвердження витрат на лікування та на поїздки до лікарні, тому судова колегія вважає що підстави для задоволення його позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди відсутні і рішення суду першої інстанції в частині вирішення цих вимог не підлягає скасуванню.

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди суд виходив з відсутності вини відповідача у заподіянні такої шкоди, необґрунтованості її розміру та відсутності доказів вимушених змін у життєвих стосунках позивача і порушень звичайного порядку життя.

Між тим таких висновків суд дійшов всупереч вищенаведеним обставинам справи та при неправильному застосуванні норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

При цьому судова колегія доходить висновку, що така шкода заподіяна ОСОБА_4 відповідачем внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, в зв»язку з чим позивач зазнав фізичних та душевних страждань, знаходився на лікуванні, згідно висновку судово-медичного експерта і після закінчення стаціонарного лікування у нього були наявними остаточні прояви закритої черепно-мозкової травми з помірно вираженим лікворно - дістензійним синдромом.

За роз»ясненнями, що викладені у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року ( зі змінами від 25 травня 2005 року) розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з характеру та обсягу моральних страждань позивача судова колегія вважає за необхідне стягнути на його користь з відповідача у відшкодування спричиненої моральної шкоди 2000 грн.

У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.313,314,315,316, 319,324 ЦПК України судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2010 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути на його користь з ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 2000 ( дві тисячі) грн.

У дохід держави стягнути з ОСОБА_5 8 грн. 50 коп. судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду бути може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -