Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2011року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В., при секретарі Пугачовій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2011р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Малого Приватного підприємства «Вівтван», третя особа КП «ОМБТІ та РОН» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нежитлову будівлю бару, -

встановила:

23 листопада 2005р. ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до МП «Вівтван», третя особа КП «ОМБТІ та РОН» про розірвання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі бару, укладеному 31 жовтня 2005р, стягнення з МП «Вівтван» на його користь 42000грн., отриманні по даному договору купівлі-продажу.

02 грудня 2005р. ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву, в якій просив про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за ним права власності на нежитлову будівлю бару.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що 31 жовтня 2005р. між ним та відповідачем в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі бару загальною площею 1051,5кв.м., в тому числі 371кв.м. основної площі, 40,1кв.м. - підсобних приміщень, 640,4кв.м. - площа літньої площадки, розташованого за адресою: м. Одеса, вулиця Миколаївська дорога, 315. Оскільки договір не було посвідчено нотаріально, позивач ОСОБА_1 просив визнати вказаний договір дійсним і визнати за ним право власності на зазначений об'єкт нерухомого майна.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2005р. позов ОСОБА_1 було задоволено (а.с.23).

Ухвалою апеляційного суду від 02 червня 2010р. рішення суду від 02 грудня 2005р. скасовано з направленням справи на новий судовий розгляд по підсудності до Суворовського районного суду м. Одеси (а.с.106-108).

При новому розгляді справи рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02лютого 2011р. у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.182-184).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу від 31 жовтня 2005р., укладений між ОСОБА_1 і МП «Вівтван», посилаючись на те, що суд необґрунтовано відмовив йому у задоволені позову (а.с.186-188).

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2005року між ОСОБА_1 і МП «Вівтван» в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі бару загальною площею 1051,5кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вулиця Миколаївська дорога, 315. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру ОСОБА_1 сплатив відповідачу вартість вказаної будівлі в сумі 42000грн., 02 листопада 2009року сторони підписали акт прийому-передачі будівлі.

Позивач стверджував, що він виконав свої зобов'язання за умовами договору в повному обсязі, однак відповідач не виконав свій обов'язок підготувати всі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору, що потягло за собою грубе порушення умов договору та вимог діючого законодавства.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що договір не може бути визнаний дійсним, оскільки відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 2 ст.220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однак, відповідно ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», звернуто увагу на те, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Слід зазначити, що на час укладення між сторонами договору купівлі-продажу, у відповідача не було у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на нежитлову будівлю бару.

Не може бути визнано належним документом про право власності МП «Вівтван» рішення господарського суду Одеської області від 25 липня 2005р. і від 19жовтня 2005р., оскільки в даних рішеннях вказано приміщення павільйону-бару «Флорида», розташоване на території КП «Гідропарк «Лузановка» в м. Одесі, вказані рішення не зареєстровані.

З договору від 31 жовтня 2005р. вбачається, що продана нежитлова будівля бару, розташованого в м. Одесі по вулиці Миколаївська дорога, 315 (а.с.5, 11, 13).

На а.с.8-10 знаходиться технічний паспорт, складений КП «ОМБТІ та РОН» 11.01.2005р., з якого вбачається, що бар «Флорида» знаходиться в житловому будинку №172-а по вулиці Миколаївська дорога в м. Одесі.

На а.с.165 знаходиться висновок №659/00 від 21 листопада 2000р.(замовник МП «Вівтван»), з якого вбачається, що павільйон з літньою площадкою знаходиться на території пляжу «Лузанівка» в 30 метрах від урізу води.

Не може бути прийнято до уваги лист заступника начальника Центру поштового звязку №5, в якому повідомлено директора МП «Вівтван» про можливість присвоїти бару «Флорида», розташованому на території КП «Гідропарк» «Лузанівка» поштової адреси: вулиця Миколаївська дорога, 315, оскільки вказані питання не входять до компетенції підприємства звязку і присвоєння належної адреси обєкту вирішується згідно законодавства іншим шляхом і органом (а.с.14).

Слід зазначити, що вказаний лист датований 23 листопада 2005р., а технічний паспорт складено 11.01.2005р. Технічний паспорт також ні є документом, який підтверджує право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що приміщення бару «Флорида» є самочинно побудованим обєктом, земельна ділянка для проведення вказаного будівництва у встановленому законом порядку відведена не була уповноваженим на це органом місцевого самоврядування. Вказані обставини були встановлені прокурором Суворовського району м. Одеси в ході перевірки і підготовки апеляційної скарги на рішення суду від 02 грудня 29005року. На факт самочинного будівництва бару звернуто увагу в запереченнях на позов, наданих КП «ОМБТІ та РОН», з проханням відмовити у задоволені позову (а.с.151-154).

Колегія суддів погоджується з висновками суду про безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки вказані висновки відповідають обставинам справи, зібраним доказам, яким суд дав належну оцінку та нормам діючого законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак, позивач ОСОБА_1 не довів суду обґрунтованість своїх позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2011р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді Є.С. Сєвєрова

ОСОБА_2