АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Варенко О.П., Григорченка Е.І.

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Синельниківського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах малолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 на

рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2011 року по справі за позовом Синельниківського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах малолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

встановила:

Синельниківський міжрайонний прокурор Дніпропетровської області в інтересах малолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Синельниківський міжрайонний прокурор Дніпропетровської області посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду та просить його скасувати та ухвалити по справі нове рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що з 2005 року ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві власності належала квартира, розташована за адресою: м .Синельникове, АДРЕСА_1.

Згідно довідки ЖЕК-1 від 13 січня 2005 року до складу сім'ї наймача квартири ОСОБА_4 входили його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

25 серпня 2008 року у відповідача ОСОБА_5 народилися діти - ОСОБА_5 CO., ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно копії договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 22 червня 2009 року, вищезазначена квартира була продана ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відповідачу ОСОБА_7

У п.6 Договору купівлі-продажу спірної квартири зазначено, що продавці квартири стверджують про відсутність неповнолітніх чи малолітніх дітей, які відповідно ДО СТ.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» мали б право користування вказаною квартирою.

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування.

Суд прийшов до вірного висновку, що спірна квартира на праві власності дітям не належить, оскільки придбана відповідачами ще у 2005 році, тобто за три роки до народження ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Мати, малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 25.08.2008 року народження-Сапетка ОСОБА_9 зареєстрована і проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3.(а.с.11).

До того ж, судом вірно зазначено, що згідно довідок ЖЕК-1 відповідач ОСОБА_5 був лише зареєстрованим у спірній квартирі, але не надано жодних доказів фактичного місця проживання відповідача, оскільки у разі проживання відповідача за іншою адресою разом з дітьми, останні набувають право користування саме тим житловим приміщенням, де вони проживають.

За таких обставин суд дійшов до вірного висновку, що оскільки малолітні діти права власності на спірну квартиру не мають, а право їх користування цією квартирою не доведено, то позовні вимоги необгрунтовані та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень по ним.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Синельниківського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах малолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: