НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2011 року справа № 2/0312/811/11 м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

при секретарі Король І.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Волиньвугілля" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,суд,

встановив:

22 серпня 2011 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДП Волиньвугілляпро стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 червня 1993 року під час виконання трудових обовязків на шахті № 1 Нововолинська, де він працював підземним гірничим робітником, з ним стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом. 05 червня 1993 року складено акт №326 про нещасний випадок форми Н-1. Висновком Нововолинської МСЕК від 09 листопада 1993 року позивачу встановлено 80% втрати працездатності. Внаслідок виробничої травми цього числа він визнаний інвалідом ІІ групи від трудового каліцтва. Вважає, що окрім отриманих ним страхових виплат, в звязку з травмою під час виконання трудових обовязків, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, завданих позивачу трудовим каліцтвом. Зазначає, що через ушкодження здоровя на виробництві йому спричинено моральну шкоду, яку зобовязаний відшкодувати заподіювач шкоди, яким є ДП Волиньвугілля. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 25000 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав наведених у ньому, просить його задоволити та стягнути з ДП Волиньвугілля моральну шкоду у розмірі 25000 грн.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, та пояснив, що посилання ОСОБА_1 на норми ЦК України є безпідставними, а вимоги щодо відшкодування шкоди не підлягають до задоволення з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював підземним гірничим робітником на шахті №1 Нововолинська, яка є виробничим підрозділом відповідача ДП Волиньвугілля. 04 червня 1993 року з ним стався нещасний випадок. Внаслідок перевищення швидкості вагон електровоза зійшов з рейс і ОСОБА_1, який знаходився у цьому вагоні отримав травму у вигляді забою спини, перелома поперечного паростка справа. Підтвердженням цьому є акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1 складений відповідачем 05 червня 1993 року (а.с.5-6).

Висновком Нововолинської МСЕК від 09 листопада 1993 року позивачу ОСОБА_1 було встановлено 80% втрати працездатності по трудовому каліцтву. Вказана обставина підтверджуються копією довідки МСЕК. (а.с.7).

Право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з 09 листопада 1993 року, коли висновком МСЕК йому вперше було визначено втрату 80 % професійної працездатності.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється три роки.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди під дію ст. 83 ЦК УРСР 1963 року не підпадають.

Передбачений ст. 71 ЦК УРСР 1963 року трирічний строк позовної давності для вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, сплинув 10 листопада 1996 році, тобто до набрання чинності ЦК України 2004 року.

Правила ЦК України 2003 року про позовну давність, зокрема ст. 268 ЦК України, до спірних правовідносин не застосовуються відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року.

За таких обставин, норма ст. 268 ЦК України (2004 року), відповідно до якої позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, не може застосовуватись до даних правовідносин, оскільки право на предявлення позову у ОСОБА_1 виникло з моменту настання страхового випадку і станом на 10 листопада 1996 року вказаний строк сплив, тому позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.10, ст.11, ст. 60, ст.88, ст. 209, ст. 212, ст.213, ст.214, ст.215, ст. 218 ЦПК України, ст. 71 ЦК (редакція 1963 року), п. 6 Прикінцевих перехідних положень ЦК України (2004року), суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства "Волиньвугілля" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві відмовити.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 в дохід держави 8 (вісім) грн. 50 коп. судового збору та 15 (пятнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у Нововолинському міському суді Волинської області.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя А.В. Василюк