СПРАВА № 2-1602/11
Рішення

Іменем України

15 червня 2011 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 /третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_5/ про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

встановив:

В листопаді 2008 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3, як власника транспортного засобу, завдану внаслідок ДТП матеріальну та моральну шкоду.

Ухвалою Комсомольського міського суду від 15 квітня 2009 року (а.с. 51) до участі у справі в якості співвідповідача було притягнуто ОСОБА_4

Заочним рішенням Комсомольського міського суду від 21 червня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заподіяну пошкодженням автомобіля матеріальну шкоду в розмірі 5270 грн.., судові витрати, повязані з оплатою судового збору в розмірі 102 грн.., оплатою ІТЗ в розмірі 30 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн., а також стягнуто завдану моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Ухвалою Комсомольського міського суду від 21 квітня 2011 року заочне рішення суду за заявою ОСОБА_3О було скасоване відповідно до положень п.2 ч.3 ст.231 ЦПК України, в цей же день ухвалою суду за заявою представника відповідача до участі в справі я якості третьої особи без самостійних вимог було притягнуто гр. ОСОБА_5 (а.с. 117-118)

До суду позивач не зявився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 113,122).

Відповідач ОСОБА_4 та третя особа до суду не зявились. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений відповідно до положень ч.9 ст.74 ЦПК України (а.с.130 ), третя особа під розписку (а.с.124 ).

Відповідач ОСОБА_3 до суду не зявився, уповноваживши відповідною довіреністю представляти свої інтереси в суді представника ОСОБА_1 (а.с. 99). Представник відповідача позов не визнав, заперечуючи відповідальність ОСОБА_3 з огляду на положення ч.2 ст. ст.1187 ЦК України, згідно з якою відповідати перед потерпілим має особа, яка на відповідній правовій підставі керує транспортним засобом.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши представлені по справі письмові докази, встановив наступне:

18 грудня 2007 року о близько 10-00 год., ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки ВАЗ-21070, з реєстраційним номером ВІ 1089 АВ, рухаючись по автодорозі Миргород-Красногорівка, на 23 км., при виконанні маневру обгону допустив зіткнення з автомобілем марки АЗЛК-2901 з державним номером ВІ 9701 АН під керуванням водія ОСОБА_2, що рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень. Як убачається з матеріалів адміністративної справи, оглянутої судом, за висновеом спеціаліста автотехніка в даній ДТП невідповідності вимогам ПДР були виявлені лише вдіях водія ОСОБА_4, який міг попердити виникнення даної пригоди шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР.

Постановою Київського районного суду від 22 січня 2008 року ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

З врахуванням положень ст.61 ЦПК України суд вважає, що предметом розгляду даної справи, за наявності постанови суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, є лише питання про наявність і розмір завданої шкоди, та підстави цивільно-правової відповідальності.

Спірні правовідносини, що виникли, регулюються главою 82 ЦК України. В даному випадку мають місце зобовязання, що виникають із завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з загальними положеннями про відшкодування шкоди, шкода, завдана майну та здоровю фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обовязок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Як убачається з матеріалів справи, автомобіль марки ВАЗ-21070, з реєстраційним номером ВІ 1089 АВ значиться зареєстрованим на праві власності за гр. ОСОБА_3 (а.с. 47).

Відповідно до розяснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування матеріальної шкоди №6 від 27.03.92 року під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача, доводячи відсутність правових підстав для покладення відповідальності на ОСОБА_3, як володільця джерела підвищеної небезпеки, представив суду витяг з Єдиного реєстру довіреностей (а.с. 105), згідно з якою 23 березня 2007 року ОСОБА_3 передав згаданий автомобіль гр.. ОСОБА_6 та ОСОБА_5, і за поясненням представника відповідача на момент виникнення ДТП автомобіль знаходився саме у володінні гр. ОСОБА_5 За яких підстав в момент ДТП автомобіль опинився під керуванням ОСОБА_4 йому не відомо.

Вирішуючи справу з огляду на законодавчо закріплений принцип диспозитивності, на підставі наданих сторонами доказів, приймаючи до уваги, що на момент ДТП автомобілем марки ВАЗ-21070, з реєстраційним номером ВІ 1089 АВ керував ОСОБА_4, суд, за відсутності даних про те, що останній неправомірно заволодів згаданим транспортним засобом (а.с. 85), вважає, що саме ОСОБА_4 відповідно до положень ч.2 ст. ст. 1187 ЦК України має відповідати за позовом, як особа, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом в момент виникнення ДТП.

Дані щодо наявності поліса страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля марки ВАЗ-21070, з реєстраційним номером ВІ 1089 АВ в справі відсутні і представником відповідача суду не представлені (а.с. 84,129).

Обгрунтовуючи наявність та розмір завданої ДТП шкоди, ОСОБА_2, посилаючись на дані протоколу огляду ДТП, в т.ч. транспортних засобів з матеріальними збитками, надав суду завірену накладну ПП Харченко про вартість придбаних ним для відновлення автомобіля деталей (а.с.10) згідно з якою матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки АЗЛК-2901 становить 5270 грн.

Оцінюючи згаданий письмовий доказ в контексті підтвердження оцінки завданої матеріальної шкоди з огляду на положення ст.ст. 58, 59 ЦПК України та приймаючи до уваги законодавчо закріплене за сторонами право на подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, виходить з розміру збитків, що підтверджені по справі наданою позивачем товарною накладною.

Покладаючи на ОСОБА_4 обовязок відшкодувати заподіяну майну позивача матеріальну шкоду, суд, з врахуванням положень ст.1187 ЦК України, виходить з встановленого Законом правила про те, що завдана неправомірними діями шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно до розяснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди, позивач зазначив, що є інвалідом 2-ї групи з дитинства, не працює, не має джерела доходу, і змушений утримувати підсобне господарство, для обслуговування якого використовує автомобіль. Внаслідок ДТП, яка стала наслідком неправомірних дій особи, що керувала належним на праві власності ОСОБА_3 автомобілем, протягом тримвалого часу був позбавлений можливості використовувати автомобіль за призначенням та збезпечувати належний матеріальний рівень для членів своєї родини. Компенсацію моральної шкоди оцінює розміром 5 000 грн.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу на думку суду є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком неправомірної поведінки ОСОБА_4

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд, враховуючи стан здоровя позивача та його нужденність в автотранспорті, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги також форму вини заподіювача шкоди та характер допущенного ним порушення правил дорожнього руху при здійсненні маневру обгону, суд вважає, що розмір суми, достатньої для компенсації завданої моральної шкоди для позивача , на компенсації якої він наполягає, є цілком обгрунтованою і має становити 5 000 грн.

Питання про розподіл судових витрат вирішене судом за правилами ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 213,215 ЦПК України, ст.ст.23, 1167,1187 ЦК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заподіяну пошкодженням автомобіля матеріальну шкоду в розмірі 5270 грн.., судові витрати, повязані з оплатою судового збору в розмірі 102 грн.., оплатою ІТЗ в розмірі 30 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн., а також стягти завдану моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя: підпис ОСОБА_7

Згідно з оригіналом:

Суддя: Окунь Т.В.