справа №2-6850/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2011 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Браги А.В.,

при секретарі Погрібної В.В.,

за участю: представника позивача Погрібної В.В.,

представника відповідача Шипіленко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк`до Парфьонової Тетяни Дмитрівни, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2011 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позовній заяві, судовому засіданні послалась на наступне. 06 червня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір №6429604, за умовами якого вказаний відповідач отримала кредит в розмірі 50000 доларів США, зобов`язавшись повернути його до 06 червня 2023 року відповідно до графіку та сплатити проценти за кого користування, інші обов`язкові платежі. З метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання ОСОБА_3 , 06 червня 2008 року позивачем з відповідачем ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №646767411, а з відповідачем ОСОБА_2 іпотечний договір №6430109. Посилаючись на зазначені обставини, вказуючи на не виконання відповідачами взятих на себе договірних зобов`язань, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором №6429604 від 06 червня 2008 року в сумі 59789,51 доларів США та 63034,12 гривень, а також звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №6430109 від 06 червня 2008 року. Судові витрати представник позивача просила покласти на відповідачів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечувала, надала суду письмові заперечення, зазначивши, що позивачем не надано доказів на отримання ОСОБА_3 кредиту та не дотримано вимог договорів щодо порядку реалізації банком свого права на отримання дострокового повернення кредиту. Окрім того, представник відповідача зазначила, що банком порушені вимоги діючого законодавства щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії для прийняття від позичальника готівки в іноземній валюті задля погашення кредиту.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем, як кредитором, та відповідачем ОСОБА_3 , як позичальником, 06 червня 2008 року укладено кредитний договір №6429604, за умовами якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 50000 доларів США, а позичальник зобов`язалась повернути кредит до 06 червня 2023 року згідно графіку, сплатити 14,99% річних, а також інші обов`язкові платежі. У разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого виконанням зобов`язань за кожен день прострочення. Також умовами договору передбачено, що у випадку порушення позичальником обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 10% від мінімальної страхової суми. Окрім того, за кожний випадок порушення позичальником свого обов`язку із надання банку інформації для визначення фінансового стану та обов`язку із дострокового повернення кредиту на вимогу банку позичальник сплачує штраф в розмірі 1% від суми одержаного кредиту. Положеннями укладеного між сторонами договору також передбачене право банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту у випадку порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань за договором. Викладені обставини підтверджуються копією кредитного договору №6429604 від 06 червня 2008 року.

Як свідчить наявна в матеріалах справи копія меморіального ордеру №451537579 від 06 червня 2008 року позивачем на виконання умов кредитного договору №6429604 від 06 червня 2008 року були надані обумовлені в договорі кредитні кошти в повному обсязі.

Також судом встановлено, що з метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе договірних зобов`язань між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 06 червня 2008 року укладено договір поруки №6467411. За умовами такого договору відповідач ОСОБА_1 , як поручитель, зобов`язався перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі із ОСОБА_3 за невиконання останньою взятих на себе договірних зобов`язань за кредитним договором №6429604 від 06 червня 2008 року. Зазначені обставини підтверджуються копією договору поруки №6467411 від 06 червня 2008 року.

Окрім того, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе договірних зобов`язань із своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за його користування та інших платежів між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 06 червня 2008 року укладено договір іпотеки №6430109. Даним договором забезпечено виконання всіх зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором №6429604 від 06 червня 2008 року. Викладені обставини підтверджуються копією договору іпотеки №6430109 від 06 червня 2008 року.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 з серпня 2009 року перестала виконувати належним чином взяті на себе договірні зобов`язання, в зв`язку із чим позивачем 17 серпня 2009 року вказаному відповідачу надіслано вимогу щодо погашення заборгованості. Дана вимога за своїм змістом є вимогою щодо дострокового повернення кредиту. 05 листопада 2009 року позивачем надіслано відповідачу ОСОБА_1 , як поручителю, вимогу щодо дострокового повернення суми кредиту в зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 своїх договірних зобов`язань за кредитним договором. Окрім того, вимога із дострокового повернення кредиту надсилалась позивачем і відповідачу ОСОБА_2 . Викладені обставини підтверджуються довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором №6429604 від 06 червня 2008 року, копіями письмових вимог від 17 серпня 2009 року №32/496/119, від 05 листопада 2009 року №32/553/119, копією вимоги-повідомлення від 28 липня 2009 року №32/482/119, а також копіями повідомлень про вручення поштових відправлень.

Судом встановлено, що зазначені письмові вимоги позивача щодо дострокового повернення кредиту відповідачами у встановлений договорами строк виконані не були, а сума заборгованості станом на 26 жовтня 2010 року склала 59789,51 доларів США та 63034,12 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості від 14 грудня 2010 року за кредитним договором №6429604 від 06 червня 2008 року.

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаних вище договорів, врегульовані нормами Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.1054, 1055 ЦК України), а також договір поруки (ст.553 ЦК України) та договір застави (ст.572 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Відповідний обов`язок боржника щодо повернення кредитору на його вимогу суми боргу зі сплатою процентів встановлений ст.625 ч.2 ЦК України.

При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновид якої є пеня та штраф (ст.549 ЦК України). При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст.550 ЦК України).

За змістом ст.ст.546, 547, 573 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись порукою та заставою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов`язання в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.575 ЦК України різновидом застави є іпотека.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку`іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Нормою ст.3 Закону України «Про іпотеку», ст.574 в контексті ст.575 ЦК України передбачено, що іпотека як форма застави виникає і на підставі договору.

Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку`у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і на підставі рішення суду. Аналогічні положення містяться у нормах ст.ст.589, 590 ЦК України.

Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 кредитного договору №6429604 від 06 червня 2008 року, договору поруки №6467411 від 06 червня 2008 року, а також встановлено невиконання відповідачами, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даними договорами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, однак частково шляхом солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь позивача суми заборгованості в розмірі 59789,51 доларів США та 63034,12 гривень.

Щодо позовної вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки суд вважає за необхідне відмовити в її задоволенні, оскільки вся сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №6429604 від 06 червня 2008 року повністю охоплюється позовною вимогою позивача до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яку суд, як вказано вище, задовольняє в повному обсязі. За таких обставин задоволення ще й вимоги про зверненням стягнення на предмет іпотеки з метою відшкодування позивачу суми заборгованості кредитним договором №6429604 від 06 червня 2008 року буде подвійним стягненням, а отже є неможливим.

Окрім того, суд не приймає до уваги викладені представником відповідача ОСОБА_2 посилання на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки такі посилання повністю спростовуються встановленими в судовому фактичними обставинами, які знайшли своє підтвердження належними та допустимим доказами. Не ґрунтується на законі і посилання вказаного представника відповідача щодо необхідності індивідуальної ліцензії НБУ для здійснення готівкових платежів відповідачем ОСОБА_3 задля погашення кредиту в іноземній валюті. Правова позиція суду з цього приводу заснована на тому, що за змістом ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю`така ліцензія є необхідною лише у тому випадку, якщо строк або розмір кредиту в іноземній валюті, який надається або отримується резидентом, перевищує межі, встановлені законодавством. Чинне законодавство таких меж не визначає, а отже у ОСОБА_3 фактично відсутні зазначені представником відповідача перешкоди із належного виконання кредитних зобов`язань.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору (державного мита) на суму 1700 гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 11, 16, 509, 526, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60 - 61, 88, 110, 209, 212 - 215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «Першій Український міжнародний банк`суму заборгованості за Кредитним договором від 06 червня 2008 року № 6429604, Договору поруки від 06 червня 2008 року № 6467411, яка станом на 26 жовтня 2010 року складає 59 789, 51 доларів США та 63 034, 12 гривень.

В іншій частині позову, - відмовити.

Судові витрати у справі покласти на відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , солідарно стягнувши з них на користь публічного акціонерного товариства «Першій Український міжнародний банк`судовий збір в сумі 1700, 00 гривень та 120, 00 гривень витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

Суддя А.В. Брага