Справа №22-ц-1990/11 20.09.2011 20.09.2011 20.09.2011
Справа N 22ц-1990/11 Головуючий І інстанції Степанова В.М
Категорія 39. Доповідач апеляційної інстанції Лисенко П.П.
20 вересня 2011 року. м.Миколаїв.
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого Лисенка П.П.,
суддів: Локтіонової О.В. та Ямкової О.О.,
із секретарем судового засідання - Величковською В.С.,
відповідача ОСОБА_2 ,
переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 травня 2011 року, ухваленого в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування матеріальної і моральної шкоди. -
22 березня 2011 року ОСОБА_1 пред`явив зазначений позов, який обґрунтовував наступним.
3 19 листопада 2003 року він працював стрілком ВОХР у військовій частині НОМЕР_1 .
До роботи ставився відповідально, сумлінно виконував службові обов`язки, дотримувався внутрішнього трудового розпорядку, не допускав протизаконних або аморальних проступків як на роботі так і поза нею.
Не дивлячись на це, 3 серпня 2009 року він був звільнений з роботи. Підставою для звільнення слугувало звернення відповідача на ім`я командира військової частини, в якому той розповсюдив недостовірну інформацію щодо його антисоціальної та агресивної поведінки за місцем проживання.
Посилаючись на те, що така інформація не відповідає дійсності, порочить його честь, гідність та ділову репутацію - просив суд визнати її недостовірною та стягнути з розповсюджувача на його користь :
- 1 216 гривень у відшкодування збитків, які становлять його витрати на лікування;
- 5 000 гривень компенсації за моральну шкоду.
Відповідач просив у позові відмовити, зазначивши, що колективне звернення безпосередньому керівникові позивача не є розповсюдженням інформації, до того ж містило правдиву інформацію, щодо поведінки позивача у побуті, а тому підстав для задоволення позову немає.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 травня 2011 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

ОСОБА_1 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати і ухвалити нове - про задоволення його позову.

В обґрунтування скарги посилається на помилковість висновків суду та невідповідність їх дійсним обставинам справи.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду І інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, міськрайонний суд виходив з того, що колективне письмове звернення до командира військової частини, в якій

позивач проходив службу не може само по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки в такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права на звернення до відповідних державних органів з метою усунення порушень їх прав, а не поширення недостовірної інформації.

Колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду І інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними, обгрунтованими й законними.

Ст./ 10 Європейської конвенції "Про захист прав і основних свобод людини", статями 28, 40, 55, 62 Конституції України, ст. ст. 23, 270, 277 і 297 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" передбачено, що кожна людина має право на повагу до його гідності.

Гідність та честь фізичної особи є недоторканими.

Кожному гарантується судовий захист права на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації, а також право на відшкодування моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням інформації, яка ганьбить та принижує особу, негативно впливає на її ділову репутацію.

Крім цього, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин :

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який

спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти:

-опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку;

-викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам;

-повідомленім в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Повідомлення ж оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, незалежно від її вини.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Разом з цим, кожна людина має природне право на свободу виявлення поглядів, яке виписане в Конституції України.

Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Виписані вище правомочності обмежуються лише критеріями конфіденційності, правдивості інформації, інтересами національної безпеки та територіальної цілісності, поваги до честі та гідності осіб, недоторканістю їх ділової репутації.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, а не поширення недостовірної інформації.

Виписаним і слід керуватися при вирішенні даного спору.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач, як фізична особа і як депутат сільської ради, а також інші односельці сторін неодноразово, реалізуючи своє конституційне право, зверталися до сільської ради, органів міліції, а також до командира військової частини з заявами що містили виклад певних обставин, що негативно характеризували ОСОБА_1 у побуті та прохання вплинути на, як на їх думку, його протиправну поведінку.

Такі звернення не можна вважати розповсюдженням неправдивої інформації, а тому, з врахуванням того, що позивач, допустимими та належними доказами іншого не довів, у вимозі про її спростування слід відмовити.

У зв`язку з тим, що інші вимоги є похідними від першої, то за відмови в задоволені тої, відсутні і підстави і для відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Оскільки цього ж, з наведених мотивів дійшов й суд І інстанції, то рішення є законним і обґрунтованим.

Що ж до твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що не є розповсюдженням інформації лише звернення до правоохоронних органів, то воно не може братися до уваги, оскільки суперечить виписаному і ґрунтується на суб`єктивному сприйнятті названою особою вимог закону і спірної ситуації.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 травня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: