АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4346/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Варенко О.П., Григорченко Е.І.

при секретарі Коляді О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

ПАТ "УкрСиббанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2010 року стягнуто солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 вересня 2008 року в сумі 300 539,82 грн., судовий збір в сумі 1 700,00 гри. та виграти на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду та просить його скасувати, провадження по справі закрити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що 23 вересня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0. Кредитні кошти були направленні на придбання автомобілю.

Одночасно з укладенням договору про надання споживчого кредиту між позивачем та

ОСОБА_3 укладений договір поруки № 230454 від 23 вересня 2008 року, згідно умов

якого остання поручилася перед позивачем за належне виконання кредитних зобов'язань

ОСОБА_2

ОСОБА_2 неналежно виконує свої зобов'язання з повернення кредиту та сплаті відсотків за ним, в результаті чого станом на 09 квітня 2010 року перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 300 539,82 гривень з урахуванням відсотків та пені, сплата яких передбачена умовами кредитного договору.

17 грудня 2009 року позивач звертався з вимогою до відповідачів про необхідність погасити прострочену заборгованість, але вимога виконана не була.

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд вірно зазначив, що за кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом першої інстанції було правильно зазначено, що не можуть бути прийняти посилання відповідача щодо неправомірності укладення кредитного договору в іноземній валюті та несправедливого збільшення суми зобов'язань у зв'язку з підвищенням курсу долара СІЛА, оскільки кредитні зобов'язання відповідач приймав на себе добровільно, а ризик їх збільшення покладався на нього самого відповідно до умов договору. Відповідач був ознайомлений з умовами кредитування та з метою свого особистого економічного інтересу обирав вид кредитування в іноземній валюті, приймаючи всі ризики та усвідомлюючи можливість виникнення курсових різниць, що підтверджується н. 7.2 Правил споживчого кредитування.

Отже, враховуючи обставини справи, вимоги та положення чинного законодавства суд дійшов до вірного висновку, що позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень по ним.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів. -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2010 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: