12.05.2011 Єдиний унікальний номер 2-2422/11
Справа №2-2422/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2011 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Коваленко А.А.

за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності, скасування державної реєстрації, ?

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 22 жовтня 2010 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частку квартири в порядку поділу майна подружжя та про скасування державної реєстрації права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони знаходились в фактичних шлюбних відносинах з 1986 року. З цього часу проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1 на умовах договору найму. 03 серпня 1989 року вказаний будинок було придбано у спільну часткову власність по договору купівлі-продажу та продовжували в ньому проживати. 17 липня 1998 року сторони зареєстрували шлюб, від спільного життя не мають дітей. Під час знаходження в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1, вартістю 11975,00 грн. Квартира придбана на підставі договору купівлі-продажу від 02 вересня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 2207. Право власності зареєстроване комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 27 січня 1999 року в реєстровій книзі № 177и за № 6-11. Договір купівлі-продажу та реєстрація права власності оформлені на імя відповідача. На протязі 1998-1999 року ми відремонтували квартиру та з 2000 року стали в ній проживати. Спільне проживання та ведення господарства сторонами було припинено з лютого 2010 року. З цього часу відповідач не живе в спірній квартирі, однак наполягає на продажу квартири, тому позивач був змушений звернутись до суду та просив визнати з ОСОБА_1, як за дружиною право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, яка складається з коридора №1 площею 9,4 кв.м, житлової кімнати №2 площею 15,9 кв.м, житлової кімнати №3 площею 14,1 кв.м, кухні №4 площею 5,8 кв.м, ванної №5 площею 2,9 кв.м, вбиральні №6 площею 1,0 кв.м, кладочки №7 площею 0,8 кв.м, житловою площею 30,0 кв.м, загальною площею 49,9 кв.м, право власності на яку оформлене на імя ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 02 вересня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 2207, право власності на яку зареєстровано комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 27 січня 1999 року в реєстровій книзі № 177иза 3 6-11, припинивши в звязку з цим ОСОБА_4 право власності на вказану ? частину квартири АДРЕСА_2 та залишити за ним право власності на ? частку вказаної квартири. Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на імя відповідача ОСОБА_4, яка проведена комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 27 січня 1999 року в реєстровій книзі № 177и за № 6-11. Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки витрати на оплату судового збору 68,88 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн., а всього 188,88 грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимоги посилалась на обставини зазначені в позові.

Представник позивачки, діючий на підставі договору про надання юридичних послуг ОСОБА_2, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило.

Представник відповідача, діючий за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, практику Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши надані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 17 липня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська зареєстровано шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_6, актовий запис № 238 (а.с. 8). Після одруження прізвище дружини змінено на ОСОБА_4.

02 вересня 1998 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі продажу квартири №4 в житловому шлакоблочному будинку 2 житловою площею 30,0 кв.м, загальною площею 49,9 кв.м. по вул. Фосфорна в м. Дніпропетровську, зареєстрована комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 27 січня 1999 року в реєстровій книзі № 177и за реєстровим № 6-11 (а.с. 10, 11-13).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2010 року розірвано шлюб, зареєстрований 17 липня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 238, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1. Рішення набрало законної сили 05 квітня 2011 року (а.с. 39).

Відповідач зазначив, що відповідно Відомості № 325 про виплати громадянам за куплені в них вироби, а також проведені роботи і надані послуги за договорами підряду, які виконуються більше двох місяців на рік від 16 листопада 1998 року на отримані кошти від продажу акцій ВАТ «Дніпропетровський лакофарбовий завод» на суму 34428,00 грн. (а.с. 29).

Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно до ст. 23 КпШС України, майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обовязкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

ст. 28 КпШС України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ст. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обовязку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги не обґрунтованими в частині скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на імя відповідача ОСОБА_4, яка проведена комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 27 січня 1999 року в реєстровій книзі № 177и за № 6-11, в звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вищезазначених позовних вимог.

Стосовно заявлених позовних вимог щодо повернення судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у звязку із чим із відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки належить стягнути державне мито у розмірі 34,17 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 60,00 грн.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст.9, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, ст.ст. 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.ст. 22, 23, 28, 29 КпШС України, ст.ст. 4, 6, 7, 10, 57 - 60, 88, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності, скасування державної реєстрації задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири №4 загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., що складається з коридора №1 площею 9,4 кв.м, житлової кімнати №2 площею 15,9 кв.м, житлової кімнати №3 площею 14,1 кв.м, кухні №4 площею 5,8 кв.м, ванної №5 площею 2,9 кв.м, вбиральні №6 площею 1,0 кв.м, кладочки №7 площею 0,8 кв.м, розташованої у будинку №2 по вул. Фосфорній у м. Дніпропетровську.

Припинити право власності ОСОБА_4 на ? частку квартири №4 загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., що складається з коридора №1 площею 9,4 кв.м, житлової кімнати №2 площею 15,9 кв.м, житлової кімнати №3 площею 14,1 кв.м, кухні №4 площею 5,8 кв.м, ванної №5 площею 2,9 кв.м, вбиральні №6 площею 1,0 кв.м, кладочки №7 площею 0,8 кв.м, розташованої у будинку №2 по вул. Фосфорній у м. Дніпропетровську.

Ствгнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 34,17 грн. судового збору та 60,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступну та резолютивну частину рішення оголошено у судовому засіданні 12 травня 2011 року, повний текст рішення складено 16 травня 2011 року.

Суддя Шавула В.С.