Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 2-135/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2011 року Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі суду: головуючий суддя Бутенко С.Б.

при секретарі Смірновій М.В.

за участю позивача Кар`єва М.І.

представника третьої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом Кар`єва ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно та позовом третьої особи на стороні відповідача Гаражного товариства № 1 до Кар`єва ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

В травні 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому стверджуючи що 21.12.2001 р. за договором купівлі-продажу, укладеним із ЗАТ «МДС», він набув право власності на гараж № 30 блоку 1 гаражного товариства № 1 по вул. Строни, 15-а в м. Комсомольську Полтавської області, просив про захист даного права судом шляхом його визнання.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідача. Проти позову Карь`єва М.І. виконком Комсомольської міської ради не заперечував.

Представник третьої особи на стороні відповідача Гаражного товариства № 1 в жовтні 2010 року заявив самостійні вимоги на предмет спору, предявивши позов до Кар`єва М.І. про визнання права власності на майно та витребування його з незаконного володіння.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, надані сторонами на доведення своїх вимог та заперечень, суд не находить підстав до задоволення позовів, виходячи з наступних мотивів.

Судом встановлено, що спірне приміщення за № 30 в блоці № 1, яке знаходиться на земельній ділянці по вул. Строни, 15-а в м. Комсомольську Полтавської області, що була надана гаражному товариству № 1 для спільної експлуатації індивідуальних гаражів на підставі рішення Комсомольської міської ради від 09.08.1990 р. № 49, було побудовано як підсобне приміщення членами гаражного товариства самовільно, без встановленого дозволу та належно затвердженого проекту, до експлуатації у встановленому законом порядку не приймалось, державна реєстрація прав власності на дане нерухоме майно не проводилась. Правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно сторони суду не надали.

З 21 грудня 2001 року даним приміщенням відкрито, безперервно, фактично володіє позивач ОСОБА_3, який переобладнав його та використовував як гараж, сплачуючи членські внески, що учасниками судового розгляду не заперечувалось та доводиться показаннями свідків та квитанціями про оплату.

Підставами набуття права власності на даний гараж позивач ОСОБА_3 зазначив оплатний договір, що був укладений між ним та директором Закритого акціонерного товариства «МДС» ОСОБА_4 21.12.2001 р. На доведення даного правочину позивач послався на акт прийому-передачі корпорацією «Колизей-центр» Закритому акціонерному товариству «МДС» підсобного приміщення гаражного кооперативу № 1 по вул. Строна, 15 в м. Комсомольську від 27.05.1993 р., на зворотному боці якого є розписка ОСОБА_4 про передачу гаражу № 30 в блоці № 1 «в вечное пользование» ОСОБА_5, та свідчення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про передачу ним (Кар`євим М.І.) грошей за гараж через колишнього голову товариства Єніна.

Даючи правову оцінку зазначеним доказам, а також договору від 12 грудня 1992 р. між Акціонерним товариством закритого типу «Колізей» та правлінням гаражного кооперативу в особі ліквідаційної комісії на оренду колишньої контори кооперативу, акту купівлі-продажу від 20 грудня 1992 р. приміщення № 2 колишньої контори Товариства гаражів та погребів № 1 по вул. Строна Акціонерному товариству «Колізей», письмовому зверненню правління гаражного товариства № 1 від 27 березня 1997 р. щодо розірвання договору від 20.12.1992 р., свідченням ОСОБА_9, суд не приймає їх до уваги, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.ст. 41, 42, 47, 86, 224-225 ЦК України (в редакції 1963 року), норм Закону України «Про власність», Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 р. № 121, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 р. за № 399/2839 (із змінами і доповненнями), Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 № 7/5 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за № 157/6445, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, та ст.ст. 328, 331, 334 чинного ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 р. № 923, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи з моменту завершення будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації прав на дане майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення та державної реєстрації даного договору. Проте таких обставин по справі не встановлено і суду не доведено.

У відповідності до ст. 50 Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, та ст.ст. 387, 257 чинного ЦК України протягом трьох років з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про вибуття майна з його володіння, власник має право предявити віндикаційний позов про витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. При цьому обовязок доказування права власності (іншого субєктивного права титульного володільця) на витребуване майно, факту вибуття майна з його володіння та неправомірності володіння майном вказаною особою покладається на позивача, що третьою особою по справі здійснено не було.

На підставі викладеного, в звязку із недоведеністю сторонами заявлених позовних вимог, керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 213-215, 223, 294 ЦПК України, суд

р і ш и в:

В позові Кар`єву ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно та в позові Гаражного товариства № 1 до Кар`єва ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення у цей же строк з дня отримання його копії.

Суддя підпис ОСОБА_10

З оригіналом вірно. Суддя С.Б. Бутенко