АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/6936/11 Справа № 22ц-7717/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Дерев'янко О.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2011 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Деревянка О.Г.

суддів - Красвітної Т.П., Черненкової Л.А.

при секретарі - Ляпченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 квітня 2011 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2009 року ОСОБА_3 через свого представника звернулась до суду із даним позовом до відповідачки, зазначивши, що 20.03.2008 року між нею та ОСОБА_2 був укладений Договір № 1/2008 про надання посередницьких послуг, на загальну суму 6000 грн., терміном дії до 01.10.2008 року.

Відповідно до Договору вона передала відповідачці на консульську легалізацію документи, а остання зобовязалась до 01.10.2008 року виконати свої зобовязання, а саме завірити їх в Міністерстві освіти м. Києва, Міністерстві юстиції м. Києва, здійснити переклад усіх документів на італійську мову, завірити документи у Посольстві Італії, а також подати документи в Посольство Італії на отримання Декларації на роботу. Відповідно до п.3.2 Договору позивачкою здійснено передоплату у розмірі 3000 грн.

Відповідачкою не виконано умови Договору у зазначений термін. Крім зазначеного відповідачка безпідставно додатково наполягала сплатити 5000 грн., які нею сплачені через третю особу ОСОБА_4, оскільки вона знаходилась на заробітках в Італії. Вважаючи дії відповідачки незаконними позивачка просила суд задовольнити її вимоги, стягнути з відповідачки 2000 грн. переплачених коштів, 5000 грн. моральної шкоди, а також 2500 грн. витрати повязані з наданням правової допомоги.

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому зазначила про те, що відповідно до укладеного між ними 20.03.2008 року Договору № 1/2008 про надання посередницьких послуг, вона надала позивачці певні послуги з легалізації та перекладу документів, за що ОСОБА_3 повинна сплатити їй за Договором 6000 грн. Зобовязання по договору нею були виконано повністю, проте ОСОБА_3 сплатила тільки передоплату 3000 грн., а іншу частину не сплачує до цього часу, тому просила суд стягнути з відповідачки 3000 грн. та понесені витрати по справі. В задоволенні первинного позову просила відмовити.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто 2000 грн. переплачених коштів за Договором, 2500 грн. витрати на правову допомогу, судовий збір 51 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн. В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову, зустрічний позов задовольнити.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір № 1/2008 про надання посередницьких послуг (далі Договір). Відповідно до п. 1.1 Договору, замовник зобовязався передати на консульську легалізацію наступні документи: трудову книжку; диплом медучилища; шкільний атестат; свідоцтво про розірвання шлюбу; довідку про шлюб. Виконавець зобовязався (п.2.1) засвідчити вищезазначені документи (трудова - тільки переклад із нотаріальним посвідченням) в : Міністерстві освіти, Міністерстві юстиції, зробити переклад всіх документів на італійську мову, засвідчити у Посольстві Італії, подати в Посольство Італії на отримання Декларації на роботу. При цьому між сторонами досягнуто домовленість (п.3.1,3.2,3.3), що загальна вартість Договору становитиме 6000 грн., на умовах передплати 3000 грн. за квитанцією. Відповідно до п. 4.1. Договір діє з 24.03.2008 р. дня подачі документів у Міністерство і до 01.10.2008 р. (а.с.80)

За квитанцією № 60 від 20.03.2008 року ОСОБА_3 сплачено послуги з легалізації документів у розмірі 3000 грн. (а.с.79)

Відповідно до вимог ст.. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь- якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до вимог ст.. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави (№ 63) можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Частиною 1 статті 903 ЦК України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено судом, і це підтверджується поясненнями третьої особи ОСОБА_4, що 27.03.2009 року ОСОБА_4 виконуючи доручення ОСОБА_3, сплатив ОСОБА_2 за легалізацію документів 5000 грн. В підтвердження сплати цих коштів ОСОБА_2 видала третій особі квитанцію. (а.с. 78)

Із пояснень ОСОБА_4, які він давав апеляційному суду слідує, що він сплатив відповідачці кошти у розмірі 5000 грн. саме за ОСОБА_3, при цьому позивачі було відомо про збільшення розміру наданих їй послуг, але вона з цим погодилась. Сплачені ним гроші ОСОБА_3 йому повернула.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на збільшення плати за посередницькі послуги було волевиявлення ОСОБА_3, тому підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки 2000 грн. відсутні.

Відповідно до змісту ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК.

Відповідачкою ОСОБА_2 не доведено, що кошти сплачені їй третьою особою, є платою інших послуг, які вона йому надавала, і такі докази нею не надано. В матеріалах справи вони також відсутні.

Відповідно до ст.. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється

законом.

Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у

галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

У матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про те, що фізична "Особа: підприємець ОСОБА_5, котрому позивачка відповідно до квитанції сплатила 2500 грн.за надання правової допомоги, є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги. Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємцем ОСОБА_5 таким документом не є.

Крім того, відповідно до довіреності від 13.06.2009 року ОСОБА_5 позивачкою надане повноваження свого представника, саме в такому процесуальному статусі згідно журналу судового засідання він брав участь у справі, і кошти за надану допомогу отримав як представник, що відображено у квитанції про сплату, (а.с.12,13,33,34)

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати за надання правової допомоги у розмірі 2500 грн., тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно в рішенні зазначено про безпідставність вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, а також про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, а тому обґрунтовано відмовив як позивачці так і відповідачці у задоволенні цих позовних вимог.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи і давши їм правову оцінку, суд в іншій частині постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Тому в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209,218,303, 307, 316 ЦПК України, колегія суддів , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі - 2000 грн., та коштів про сплату правової допомоги у розмірі 2500 грн., судового збору - 51 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн. - скасувати.

Постановити нове рішення, яким ОСОБА_3 в задоволені позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді