Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменет України

7 квітня 2011 року колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду

Житомирської області

у складі: головуючого Старовойта Г.С.

суддів Заполовського В.Й., Павицької Т.М.

з участю: секретаря судового засідання Жовновської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі ОСОБА_2 міської ради і ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно частково недійсним, визнання права власності на 1/2 частину квартири, визнання права на спадкування як спадкоємця 1-ї черги та визнання права власності на спадкове майно, визнання права власності на спадкове майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення ОСОБА_2

міськрайонного суду Житомирської області від 19 листопада 2010 року

встановила:

У серпні 2009 року позивач звернулася до суду і уточнивши позовні вимоги просила визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 8 квітня 2008 року і визнати за ОСОБА_4 право власності на 1А частину вищезазначеної квартири. Крім того, визнати за ОСОБА_4 право власності на А частини цієї ж квартири в порядку спадкування та визнати за позивачем право власності на цю квартиру в цілому. Мотивує свої вимоги тим, що спірна кооперативна квартира придбана ОСОБА_5 та її дочкою ОСОБА_4 за час перебування у зареєстрованому шлюбі. Після смерті ОСОБА_5 дочка позивача успадкувала 1/2 частини спірної квартири, а позивач, таким чином, після смерті дочки набула в порядку спадкування право на цілу квартиру.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 листопада 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати це рішення суду і направити справу на новий розгляд.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія судців приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що з 19.07.1980 року по 11.01.2000 року дочка позивача - ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 У 1986 році зазначені особи придбали кооперативну квартиру АДРЕСА_2, пайові внески за яку повністю сплатили у 1992 році (а.с. 42, 43).

26.02.2008 року ОСОБА_5 помер, а 19.11.2008 року померла ОСОБА_4, яка постійно проживала і була зареєстрована у спірній квартирі.

8 квітня 2008 року на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради від 19.01.2000 року № 11 на імя ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на однокімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2010 року позивачу ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

30 березня 2010 року за заявою позивача ОСОБА_2 міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 124 після смерті її дочки - ОСОБА_4 і 13.04.2010 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади, які належали померлій ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що дочка позивача - ОСОБА_4 за життя не набула права власності на спірну квартиру, або її частку, а тому до складу спадщини після її смерті зазначене майно не увійшло. Крім того, позивач пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті своєї дочки - ОСОБА_6

Однак такий висновок суду не відповідає нормам матеріального права і обставинам справи.

Відповідно до ст.15 Закону України Про власність член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває права власності на це майно.

На підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю (чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Беручи до уваги, що пайові внески за спірну квартиру повністю сплачено у 1992 році, тобто після введення в дію (15 квітня 1991 року) Закону України Про власність, колегія суддів вважає, що ця квартира перебувала у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Таким чином, ОСОБА_4 за життя набула права власності на Уг частини спірної квартири і це право відповідно до ст. 1218 ЦК України увійшло до складу спадщини після її смерті. А позивач ОСОБА_1 на підставі ст. 1261 ЦК України, як спадкоємець за законом першої черги, має право на спадкування після смерті ОСОБА_4, внаслідок чого набула права власності на 1/2 частини цієї квартири.

За таких обставин оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209,218, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

Встановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 листопада 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати частково недійсним в Уі частині свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3, видане виконкомом ОСОБА_2 міської ради 08 квітня 2008 року на імя ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді