Справа № 2-2434/11
21 жовтня 2011 року Соломянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Мягкохода Ю. В.,
при секретарі - Пригоцькій Я. О.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту не дійсним та усунення від права на спадкування за законом,
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом з метою визнання недійсним заповіту вчиненого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 від 17.06.1995 р., посилаючись на те, що на день вчинення заповіту, заповідачка в силу наявних в неї хвороб та внаслідок виживання нею лікарських препаратів, не розуміла значення своїх дій та не керувала ними. Також, позивач просить усунути відповідачку від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 в порядку передбаченому ст. 1224 ЦК України та на підставі ст. 1213 ЦК України, стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію за продану квартиру АДРЕСА_1 в розмірі 581 964 грн. та грошову компенсацію за отримані банківські вклади в розмірі 5 605, 50 грн.
В ході судового розгляду справи, позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме, залишивши без змін інші позовні вимоги, просить грошову компенсацію за продану квартиру АДРЕСА_1 просить стягнути з відповідачки на його користь в розмірі її вартості на момент розгляду справи.
В судове засідання зявився позивач, свій позов підтримав та просить його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому.
Відповідачка у судове засідання жодного разу не зявилась, хоча про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищезазначене та думку позивача, який наполягає на винесенні рішення у справі, суд вважає за можливим допустити заочний розгляд справи та винести рішення у відсутність відповідача, за наявними у справі доказами.
Суд, заслухавши пояснення та доводи позивача, всебічно та обєктивно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними в матеріалах справи доказами, встановив наступне.
Відповідно до спадкової справи № 530 до майна померлої 20.05.2007 р. ОСОБА_3, відповідачка ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: Російська Федерація, АДРЕСА_2, звернулась до Пятої Київської Держнотконтори з заявою про прийняття спадкового майна за заповітом своєї матері посвідченого Пятою Київською Держнотконторою 17.06.1995 р. і зареєстрованого в реєстрі за № 6с-637 (а. с. 50).
Однак, своїми заявами від 14.06.2007 р. відповідачка ОСОБА_2 відкликала свою попередню заяву про прийняття спадкового майна за заповітом та відмовилась від належного їй спадкового майна за заповітом (зворот а.с. 50 та а. с. 51).
Цього ж дня, а саме, 14.06.2007 р., позивач ОСОБА_1 звернувся до Пятої Київської Держнотконтори з заявою про прийняття спадщини своєї матері (зворот а.с. 51).
20.09.2007 р. відповідачка знову звернулась з заявами до Пятої Київської Держнотконтори, проте в же про відкликання попередньої заяви від її імені про відмову від спадкового майна за заповітом та заявила, що приймає за цією заявою спадкове майно за заповітом та за законом.
Таким чином, слід вваж ти, що позивач прийняв спадкове майно померлої матері за законом, а відповідачка за законом та за заповітом.
Виходячи з матеріалів вище загаданої спадкової справи, до спадкової маси померлої ОСОБА_3 увійшло: - депозитний вклад в розмірі 10 500 грн. на рахунку відкритому в ВАТ КБ Інтербанк;
- цінні папери, а саме, проста акція ВАТ Київський ювелірний заводу кількості 3 штуки на загальну вартість 3, 00 грн.;
- квартира АДРЕСА_3.
Згідно до наявного в матеріалах спадкової справи заповіту вчиненого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 від 17.06.1995 р. (а. с. 58), ОСОБА_3 належну їй квартиру АДРЕСА_3 заповіла ОСОБА_2.
Відповідно до заяви відповідачки від 27.11.2007 р. поданої до Пятої Київської Держнотконтори (а. с. 69), ОСОБА_2 посвідчила прийняття спадщини, що складається у вище встановленому обсязі та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру та Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину грошових вкладів та простих іменних акцій.
Відповідно до заяви позивача від 27.11.2007 р. поданої до Пятої Київської Держнотконтори (а. с. 70), ОСОБА_1 посвідчив прийняття спадщини, що складається у вище встановленому обсязі, за виключенням квартири АДРЕСА_3 та просив видати йому Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину грошових вкладів та простих іменних акцій.
Як вбачається з обставин позову, позивач вважає, що їх мати ОСОБА_3 підписувала заповіт, складений на користь відповідачки, перебуваючи у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і не усвідомлювала, що вона підписувала, в силу наявних в неї хвороб та ліків, які вона приймала, а тому, на підставі ст. 225 ЦК України зазначений заповіт підлягає визнанню не дійсним.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі наведеного, за клопотанням позивача судом були допитані свідки.
Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показав, що йому не відомо чи страждала померла ОСОБА_3 на психічні захворювання та чи лікувалась від них, проте навів суду приклад з життя з якого вбачає не зовсім адекватну поведінку померлої, а саме, повідомив що ОСОБА_3 пригостивши його через деякий час запитала в нього, чи кормила вона його.
Допитаний судом свідок ОСОБА_5 також повідомив, що не знає чи хворіла ОСОБА_3 на психічну хворобу і чи перебувала на відповідному обліку, додавши, що може не памятає цього факту. Вбачав поведінку померлої дивною, так як вона могла у відповідь не привітатись, чи не попрощатись, могла не звертати увагу на те, що він їй казав, відводила очі.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6, суду показала, що являється колишньою невісткою померлої, знайома з нею з 1996 р. На її думку померла виявляла дивну поведінку, а саме, чекала коли свідок її пригостить, хоча знала, що вона у тяжкому фізичному стані, самостійно забрала в неї банки, вважаючи, що це її, у 2005 р. не впізнала свідка.
Крім цього, з метою зясування істини в справі, суд, за клопотанням позивача, призначив посмертну судово-психіатричну експертизу відносно померлої спадкодавиці ОСОБА_3, на розгляд якої поставив запитання: Чи могла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, враховуючи її стан здоровя (наявні хвороби) та/або, як наслідок вживання медичних препаратів призначених лікарем, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при вчиненні нею заповіту - 17.06.1995 р.?
Відповідно до Акту амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 814 від 03.08.2011 р. (а. с. 120-121), експерт прийшов до висновку, що враховуючи психічний стан ОСОБА_3, наявні хвороби у неї станом на 17.06.1995 р., виявляла ознаки органічного ураження головного мозку з церебрастенічним синдромом (F06.8 згідно МХК-10), за своїм психічним станом могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Оцінивши покази вищезазначених свідків та враховуючи результати амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи, суд не вбачає жодної підстави для визнання спірного заповіту недійсним в тому числі і з підстав визначених ст. 225 ЦК України, оскільки підстави позову у цій частині являються надуманими, такими, що не ґрунтуються на жодному відповідному доказі та мають ознаки припущення.
Відповідно до ч. 5-6 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
Як вбачається з обставин позову та зібраних матеріалів справи, позивач не надав суду жодного доказу того, що відповідачка ухилялась від допомоги якої потребувала мати до смерті, зокрема того, що відповідачка могла надавати допомогу своїй матері будь-якого характеру, проте умисно ухилялась від її надання.
З огляду на наведення позов у цій частині також не підлягає задоволенню, як необґрунтований та надуманий.
Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача безпідставно отриманих коштів випливають з попередніх вимог, які як встановлено судом не підлягають задоволенню, позов в решті вимог також не може бути задоволений.
На підставі вищевикладеного, ст. ст. 225, 1224 ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту не дійсним та усунення від права на спадкування за законом відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: