Справа №1512/2-870/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2011 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Салтан Л.В.

при секретарі Небесній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства Банк Демарк

до ОСОБА_1

про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд достроково стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 41105,07 доларів США та 27854,22 гривні, а також стягнути судові витрати.

Позивач посилається на те, що 12 січня 2007 року між ПАТ Банк Демарк, який є правонаступником ВАТ Банк Демаркі ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 10-057, згідно з яким відповідачу було надано кредит у розмірі 55 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення 11 січня 2012 року. Плата за користування кредитом складалася з відсотків у розмірі 12% річних та комісії у сумі 0,50% від суми кредиту щомісячно. Кредит був наданий для придбання нового автомобілю марки Lexus RX 350.

Для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 12 січня 2007 року між сторонами був укладений договір застави № 10-057/1, згідно з яким позичальник передав у заставу автомобіль НОМЕР_1, який належав йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ РСА № 880861, виданого РЕВ-1 МРВ ДАІ в Одеській області 11.01.2007року

Умови зазначеного кредитного договору позивачем виконані, що підтверджується копією заяви про видачу готівки № 10-057 (№15808209) від 12 січня 2007 року.

Позивач стверджує, що відповідачем умови договору було виконано частково: він сплатив відсотки у сумі 15126,38 доларів США, частково погасив основний борг по кредиту в розмірі 19099,65 доларів США, сплатив щомісячну комісію за період з 12 січня 2007 року по 31 травня 2009 року в сумі 8332, 50 грн. та сплатив штрафи та пенюі на суму 300 грн., проте відповідач не виконував умови договору належним чином, в звязку з чим станом на 24 листопада 2010 року створив заборгованість по сплаті основного боргу по кредиту в сумі 35900,35 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в період з 1 вересня 2009 року по 24 листопада 2010 року становить 5204,72 доларів США, заборгованість за комісією становить 23608,75 доларів США.

Представник позивача зазначає, що позичальник попереджався листом від 27 травня 2010 року про необхідність сплатити кошти за кредитним договором та можливість примусового стягнення боргу, однак заходів щодо добровільного погашення заборгованості за кредитом не заподіяв.

На підставі вищенаведених обставин позивач просить суд достроково стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму боргу за кредитним договором № 10-057 від 12 січня 2007 року в розмірі 41105,07 доларів США та 27854,22 грн., з яких 35900,35 доларів США заборгованість за кредитом, 5204,72 долара США заборгованість за відсотками, 3915,47 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 330,00 грн. штраф за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом, 23 608,75 грн. заборгованість за щомісячною комісією, а також витрати, повязані із зверненням до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі заявлених позовних вимог.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що він сумлінно виконував усі передбачені кредитним договором зобовязання, вчасно сплачуючи чергові платежі в повному обсязі. У вересні 2009 року в нього виникла фінансова можливість достроково повністю погасити заборгованість за кредитним договором. Скориставшись тим, що згідно п. 3.6.1 кредитного договору позичальник має право здійснити дострокове погашення кредиту разом з усіма нарахованими до дати дострокового погашення відсотками та іншими належними до сплати платежами, ОСОБА_1 у вересні 2009 року повністю розрахувався з Банком за наданий кредит. На підтвердження цього факту відповідач надав суду наступні письмові докази: довідку № 457/1 від 10 листопада 2009 року, підписану заступником Голови Правління Директором відділення банку Демаркв м. Одесі й скріплену печаткою Банку, про те, що заборгованість по кредиту ОСОБА_1 за договором № 10-057 від 12 січня 2007 року погашена повністю, заяву про реєстрацію змін обтяження рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вих. №457 від 10 листопада 2009 року, підписану уповноваженою особою позивача й скріплену його печаткою, згідно з якою припинено обтяження предмета застави, а саме автомобілю НОМЕР_1, Витяг № 25351196 від 17 листопада 2009 року про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація вилучення запису), копію Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 30 грудня 2009 року.

Відповідач пояснив, що письмову вимогу Банку від 27 травня 2010 року про погашення заборгованості за кредитним договором він не одержував, проте у травні 2010 року до нього зателефонували працівники відділу безпеки Банку й повідомили про наявність заборгованості за кредитним договором, після чого він негайно зявився до керівника вказаного відділу, надав перелічені вище документи, які свідчать про повне виконання ним зобовязань за кредитним договором, копії вказаних документів були виготовлені в його присутності. Він також надав власноручні письмові пояснення й отримав усну обіцянку працівника Банку, що надалі Банк не буде мати до нього будь-яких претензій.

Відповідач вважав, що позивач при предявленні позову діяв недобросовісно, навмисно приховавши від суду наявність документів про повне погашення заборгованості за кредитом. Він зазначив, що заборгованість була утворена штучно, через протиправні дії працівників Банку, які не перераховували на його рахунок грошові кошти, які він надавав для погашення боргу. Для доведення останньої обставини відповідач надав суду квитанцію № 40993414 від 8 вересня 2009 року про перерахування грошової суми в розмірі 116546 грн, яка не була врахована позивачем при проведенні розрахунку заборгованості по кредиту, а також квитанцію № 40993445 від 8 вересня 2009 року й роздруківку з історії рахунку № 8576, яка свідчить про відсутність заборгованості за кредитним договором станом на 2 листопада 2009 року.

Представник позивача не погодився з доводами відповідача й надав письмові пояснення, в яких зазначав, що довідка № 457/1 від 10 листопада 2009 року не є належним доказом виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, оскільки має ознаки фіктивності, й вимагав від ОСОБА_1 надання усіх квитанцій, які б підтверджували перераховані ним платежі. Позивач вказує, що відділом банківської безпеки було проведено перевірку, в ході якої встановлено факти зловживання службовим становищем, службового підроблення документів та шахрайських дій посадових осіб Банку. Представник позивача надав суду копії певної кількості документів, які свідчать про неодноразові звернення керівництва Банку до правоохоронних органів з заявами про проведення перевірок за фактами скоєння протиправних дій колишніми керівниками Одеського відділення Банку й про порушення кримінальної справи стосовно цих осіб.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, вивчивши надану кредитну справу та дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного Кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обовязок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Оскільки п.3.6.1. Кредитного договору було передбачено право позичальника на дострокове погашення заборгованості, ОСОБА_1 мав право достроково виконати свої зобовязання перед позивачем за договором кредиту.

Відповідно до ч.1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

У судовому засіданні встановлено, що довідкою № 457/1 від 10 листопада 2009 року керівник відділення Банку у м. Одесі підтвердила відсутність заборгованості по кредиту ОСОБА_1 за договором № 10-057 від 12 січня 2007 року, отже кредитор, тобто ПАТ Банк Демарк, від імені якого діяла уповноважена особа, прийняв виконання зобовязання від ОСОБА_1 за кредитним договором.

Цей факт підтверджує також заява уповноваженої особи позивача до Державного реєстру обтяжень рухомого майна вих. № 457 від 10 листопада 2009 року про вилучення з Реєстру предмета застави.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, відповідач довів повне виконання ним зобовязань за кредитним договором № 10-057 від 12 січня 2007 року й прийняття цього виконання позивачем.

Позивач не надав суду доказів того, що документи, що підтверджують виконання зобовязання відповідачем, були підроблені або підписані особою, яка не мала повноважень на їх підписання.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача про те, що не виключена можливість участі відповідача ОСОБА_1 в шахрайських діях колишнього директора Одеського відділення Банку ДемаркОСОБА_2, враховуючи родинні стосунки між ними, оскільки це є припущенням.

Представником позивача не надано доказів притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, наявності родинних стосунків між нею й ОСОБА_1, а також її змови з відповідачем для здійснення протиправних дій.

Згідно з ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Між сторонами по справі виник спір щодо факту повного виконання зобовязання за кредитним договором. Суд вважає, що довідка Банку про відсутність заборгованості за кредитом є належним доказом у справі, в той час, як квитанції по сплаті чергових платежів по кредитному договору, на наданні яких наполягав позивач, стосувалися б предмету доказування, якби між сторонами виник спір про розмір заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, відповідач не допустив порушення прав позивача на своєчасне й повне отримання грошових коштів згідно умов договору.

На думку суду, утворення заборгованості за кредитним договором № 10-057 від 12 січня 2007 року виникло внаслідок недобросовісного виконання своїх службових обовязків посадовими особами позивача, про що свідчать численні звернення Голови Правління ПАТ Банк Демаркдо правоохоронних органів з заявами про привласнення колишнім директором Одеського відділення Банку грошових коштів, які позичальники надавали для погашення боргу.

Суд розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 58, 59, 60, 209 ч.3, 213, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 531, 545, 593, 599 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ПАТ Банк Демаркв задоволенні позову до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Салтан Л. В.