Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
РІШЕННЯ

іменем України

03 червня 2011 р. м. Дніпродзержинськ

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Драгунцевій С.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи -ліквідатора ТОВ «Віко» арбітражного керуючого ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віко», третя особа - ліквідатор ТОВ «Віко» арбітражний керуючий ОСОБА_3 про розірвання трудового договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просив визнати його звільненим з посади директора цього підприємства з 24 вересня 2008 р.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказував на таке:

26 жовтня 2005 року зборами засновників товариства з обмеженою відповідальністю «Віко» його, ОСОБА_1, було призначено на посаду цього підприємства, що підтверджується протоколом №5 від 26 жовтня 2005 року. 10 вересня 2008 року він, керуючись положеннями ч. 1 ст. 38 КЗпП України, подав зборам учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Віко» заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням. Вказана вище заява була отримана 10 вересня 2008 року особисто учасником та головою зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Віко» ОСОБА_4, що підтверджується відповіддю останньої про призупинення розгляду цієї заяви. Після закінчення строку попередження про звіль.нення за власним бажанням, тобто 25 вересня 2008 року, позивач припинив роботу на посаді директора товариства з обмеженою відповідальністю «Віко», оскільки його останнім робочим днем було 24 вересня 2008 року. Крім того, відповідно до положень вказаного вище статуту товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКО», а саме п. 7.7, виключною компетенцією зборів учасників є обрання та відкликання голови зборів товариства, директора та членів ревізійної комісії. Рішення про звільнення позивача з посади директора товариства з обмеженою відповідальністю «Віко» на підставі заяви від 10 вересня 2008 року зборами його учасників до теперішнього часу не приймалось. Після закінчення строку попередження про звільнення за власним бажанням позивач 25 вересня 2008 року фактично припинив роботу на посаді директора товариства з обмеженою відповідальністю «Віко». На думку позивача, той факт, що засновники товариства з обмеженою відповідальністю «Віко» зволікають з проведенням загальних зборів учасників та з ухваленням рішення про його звільнення з посади директора, не може бути достатньою правовою підставою для його примусового утримання на посаді директора товариства, оскільки це суперечить нормам трудового законодавства та Конституції України.

В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги та просить визначити строк звільнення його з посади директора цього підприємства 12 квітня 2011 р., з початку відкриття процедури його ліквідації.

Представник відповідача проти задоволення первинних позовних вимог заперечувала, зазначивши, що визнавати позивача звільненим з 24 вересня 2008 р. немає підстав, оскільки він, не зважаючи на подачу заяви про своє звільнення за власним бажанням, продовжував виконувати обов'язки директора цього підприємства. Водночас, проти уточнених позовних вимог, представник відповідача не заперечувала, погодившись з тим, що з початку відкриття ліквідаціної процедури ТОВ «Віко» у зв'язку з його банкрутством та призначенням господарським судом Дніпропетровської області ліквідатора підприємства, з'явилися підстави для звільнення позивача з посади директора підприємства.

Третя особа - ліквідатор ТОВ «Віко», проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечував.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, встановив наступні обставини та визначив відповідні до них правовідносини:

У відповідність до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що 26 жовтня 2005 року зборами засновників товариства з обмеженою відповідальністю «Віко» позивача було призначено на посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю «Віко», що підтверджується протоколом №5 від 26 жовтня 2005 року (а.с. 16). На підставі цього протоколу було видано наказ №26-к від 26.10.2005 р. про призначення позивача на посаду директора ТОВ «Віко» (а.с. 17). 10 вересня 2008 року позивач керуючись положеннями ч. 1 ст. 38 КЗпП України, подав зборам учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Віко» заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням, але її розгляд було зупинено засновником ТОВ «Віко» ОСОБА_4 та рішення по суті цієї заяви прийнято не було (а.с. 18). В подальшому, позивач продовжував виконувати обов'язки директора ТОВ «Віко», здійснював листування від імені цього підприємства з органами влади, іншими державними та контролюючими органами, податковою інспекцією тощо, приймав участь у судовому розгляді справи стосовно реалізації майна підприємства, подаючи до суду процесуальні документи як його директор (а.с.40-46, 58-62).

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2011 р. відкрито ліквідаційну процедуру стосовно ТОВ «Віко» за заявою про порушення справи про банкрутство та визнання боржника банкрутом, поданої 31.01.2011 р. державною податковою інспекцією у м. Дніпродзержинську (а.с.47)

Стаття 43 Конституції України забороняє примусову працю та надає можливість кожному заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається (ч. 2 ст. 22 КЗпП України).

Тобто, у встановленому чинним законодавством України порядку, працівник з власної ініціативи вправі припинити трудові відносини з одним роботодавцем, після чого працевлаштуватися до іншого або поступити на навчання чи займатися іншими видами діяльності.

Розірвання трудового договору з ініціативи працівника визначено відповідними нормами КЗпП України, зокрема, статтею 38, яка встановлює порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк.

Зміст підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника, визначеної ч. 1 ст. 38 КЗпП України, полягає в тому, що за наявності бажання працівника припинити трудові відносини з конкретним роботодавцем, останній зобов'язаний у встановленому законом порядку звільнити цього працівника незалежно від незаінтересованості самого роботодавця в такому звільненні чи від будь-яких інших обставин.

Право на звільнення з власної ініціативи за загальним правилом мають усі без винятку працівники, незалежно від посад, які вони обіймають та сфери їхньої діяльності.

У відповідність до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В даному випадку наявні усі підстави для звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП, оскільки на теперішній час триває процедура ліквідації ТОВ «Віко» та сторони наполягають на застосуванні цієї норми ОСОБА_2 з моменту відкриття зазначеної процедури.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 43 Конституції України, ч.2 ст.22, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-64, 158-159, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віко» про розірвання трудового договору - задовольнити.

Розірвати трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віко» з моменту відкриття процедури ліквідації цього підприємства та призначення арбітражного керуючого - з 12 квітня 2011 р.

Зобов'язати ліквідатора ТОВ "Віко" арбітражного керуючого ОСОБА_3 звільнити ОСОБА_1 з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Віко» на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП з 12 квітня 2011 року, про що видати наказ та здійснити відповідний запис у його трудовій книжці.

Рішення може бути оскаржене шляком подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутні при проголошенні рішення - у той же строк з моменту отримання його копії.

Суддя: Федоріщев С.С.