Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа №2 128/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 березня 2011 року Дніпровський райсуд

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Кір'яка А.В.

при секретарі Кулік О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні Дніпровського райсуду м. Дніпродзержинська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим будинком та виселення без надання іншого жилого приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і, уточнивши та змінивши свої позовні вимоги в судовому засіданні, просить суд:

- зобовязати відповідачів не чинити йому перешкоди в користуванні його власністю жилим будинком №40-а по вул.Чкалова у м.Дніпродзержинську, які висловлюються (?) в забороні користуватись належними йому будівлями та внутрішніми приміщеннями в будинку (ванною, туалетом), кухнею, забороні вести домашнє господарство, доступі до гаражу, до горища та ін.;

- зобовязати відповідачів відновити зроблену ним хвіртку у зведеному відповідачами паркані на межі будинків по вул.Чкалова, №40-а і вул.Алчевській, №72;

- визнати відповідачів такими, що ухиляються від опікування ним, як спадкодавцем;

- виселити відповідачів без надання іншого жилого приміщення з належного йому на правах власника житлового будинку №40а по вул.Чкалова у м.Дніпродзержинську;

- судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 в позовній заяві та у судовому засіданні обгрунтовують тим, що згідно договору дарування від 20.02.1976 року посвідченого Першою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою він є власником жилого будинку №40-а по вул.Чкалова у м.Дніпродзержинську. З 2006 року відповідачі по справі оселилися в будинку і з 2008 року заважають йому жити, а саме: вільно користуватися будинком, господарськими будівлями, - та стали вимагати переоформлення даного будинку на них. При цьому постійно погрожують йому фізичною розправою, знущаються з нього, застосовують до нього фізичну силу, бють, ображають нецензурною лайкою і морально пригнічують. Від сплати за коммунальні послуги ухиляються, внаслідок цього виникли великі борги за комунальні послуги по будинку. Він вимушений переховуватись та жити у дочки. Без його згоди відповідачі перегородили стежину біля його двору парканом, закривши йому доступ до суміжного двору, де проживає його дочка, забороняють йому спілкуватись з нею та не дозволяють їй навідувати його. Закрили на замок та перекрили йому доступ до гаражу, в якому знаходяться його інструменти. Забороняють йому вести домашнє господарство, спілкуватися з іншими людьми. Він є людиною похилого віку, учасником війни. Вказані обставини не дають йому спокійно жити та вільно користуватись належною йому власністю, а також негативно впливають на стан його здоровя. Його неодноразові звернення до органів міліції та органів місцевої влади ніяких результатів не принесли. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечують та у судовому засіданні пояснили, що ніяких перешкод позивачу у користуванні будинком вони не чинять, фізичну силу до нього вони ніколи не застосовували. Вони раніше з 2006 року проживали у будинку з батьком-позивачем дуже мирно, мають малолітню дитину, за свої кошти зробили дорогий ремонт у будинку. Але після того, як вони зробили у будинку ремонт, а потім відповідач ОСОБА_3 попав в ДТП і став інвалідом 2 групи, у їх життя почала втручатись дочка позивача ОСОБА_1, яка постійно настроює позивача проти них. Бажає посварити їх з батьком для того, щоб він переоформив будинок на неї. Сама пише неправдиві листи у різні інстанції та підбурює батька, щоб він писав у міліцію та органи влади про неіснуючі протиріччя між ними та знущання з нього. У звязку з цим у них з ОСОБА_1 виникли неприязні відносини. Пояснили, що вони дійсно звели паркан, що відокремлює земельну ділянку, на якій розташований будинок, де вони проживають, та земельну ділянку, на якій розташований будинок ОСОБА_1 ОСОБА_5 це було зроблено для того, щоб по ділянці не бігали чужі собаки, і у цьому паркані є прохід, через який можна пройти на земельну ділянку ОСОБА_1 Пояснили, що у них інколи бували суперечки побутового характеру з батьком, який, наприклад, навмисно може забруднити ноги у гній і зайти в будинок, не вимивши їх, і тому подібне. Але без втручання ОСОБА_1 це носило разовий характер зауваження і не мало таких гучних наслідків, як втручання міліції, органів місцевої влади та звернення до суду. Багаторазові перевірки, які за зверненнями позивача та його представника ОСОБА_1 проводили органи, до яких вони звертались не підтвердили фактів, на які вказують позивач та ОСОБА_1 у своїх зверненнях, заявах та скаргах. Але їм уже набридло усім доводити, що вони нічого такого, на що скаржаться позивач та його представник, не роблять. Батько має свою кімнату з окремим входом, ніхто не заважає йому користуватись туалетом, ванною, гаражом та іншими приміщеннями. Звідкіля у позивача тілесні пошкодження пояснити не можуть, а взнавали про ці тілесні пошкодження тільки від робітників міліції. Пояснили, що іншого житла, крім будинку, де вони проживають з батьком, у них немає. Пояснили, що відповідачка ОСОБА_4 також зверталася з заявою до міліції у звязку з тим, що в родині виникли неприязні відносини з приводу проживання їх з чоловіком у будинку.

Притягнутий до участі у справі в якості 3 особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної ради м.Дніпродзержинська надіслав суду заяву з проханням розглядати справу у відсутності представника огргану опіки (виконкому).

Суд, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, що жилий будинок №40-А а також земельна ділянка біля будинку належать позивачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 20.02.1976 року (а.с.21-23) та державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 20). 09 грудня 1988 року цей будинок ОСОБА_2 заповідав ОСОБА_3

Івановичу, що підтверджується копією заповіту та показами відповідача по справі в судовому засіданні. Відповідачі в данному житловому будинку проживають з 2006 року. З моменту вселення в будинок зробили капітальний ремонт, що знайшло підтвердження показами свідка ОСОБА_5 У позивача по справі є своя кімната. Ствердження позивача ОСОБА_2 про те, що йому відповідачі заважають користуватися його власністю не підтвердилося показами жодного свідка. Навпаки, умови проживання позивача в будинку значно покращилися у звязку з тим, що в будинку проведена каналізація, водопостачання та газообладнання. У паркані, який відповідачі звели між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1, є прохід, через який можна пройти до сусідньої земельної ділянки. Це знайшло підтвердження у показах свідка ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що зараз позивач ОСОБА_2 проживає у своєї дочки ОСОБА_1, так як відповідачі вигнали його з хати, але вона знає про це зі слів позивача та його представника, а сама свідком тому, що позивачу відповідачі чинили якісь перешкоди в користуванні будинком не була. Також встановлено, що між братом відповідачем по справі ОСОБА_3 та представником позивача сестрою ОСОБА_1. Т.І. склалися неприязнені стосунки. Це знайшло підтвердження показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1 постійно настроює батька проти відповідачів, так як хоче заволодіти будинком, де вони проживають. Ці ж свідки пояснили суду, що ні ОСОБА_3 ні його дружина ніколи не били батька, а підбурює батька на написання заяв та скарг ОСОБА_1

Інших доказів, які б спростували вищеприведені пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позивач та його представник суду не надали, а робити висновок про те, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користування його власністю тільки з наявності у нього тілесних ушкоджень, вказаних у висновках фахівця з питань СМЕ (а.с.6-9,14) суд не може, оскільки в матеріалах справи є постанови про відмови у порушенні кримінальних справ та інші письмові докази, згідно з якими дані факти були предметами численних перевірок, у результаті яких заподіяння цих тілесних пошкоджень позивачу ОСОБА_2. а також факти вчинення йому перешкод у користуванні будинком ніким і нічим не підтверджуються (а.с.10,16-19,31,39-43), а факт його проживання у ОСОБА_1 в цей час (а.с.37,38) теж не може бути доказом того, що йому кимсь вчиняються перешкоди у користуванні будинком. Разом з тим, суд вважає, що згідно з формулюванням вимог у позовній заяві, перешкоди у користуванні будинком не можуть бути вчинені тільки «висловлюваннями» відповідачів.

Також у судовому засіданні не надано суду доказів тому, що в паркані, зведеному відповідачами на межі будинків по вул.Чкалова, №40-а і вул.Алчевській, №72 між земельними ділянками позивача та ОСОБА_1 немає проходу, а значить необхідно відновити зроблену позивачем хвіртку, так як відповідачі пояснили, що такий прохід у паркані є, і це у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Не надано суду також доказів про те, що відповідачі ухиляються від опікування позивачем ОСОБА_2, як спадкодавцем.

Тому в частині позовних вимог ОСОБА_2 про зобовязання відповідачів не чинити йому перешкоди в користуванні його власністю жилим будинком №40-а по вул.Чкалова у м.Дніпродзержинську, які висловлюються в забороні користуватись належними йому будівлями та внутрішніми приміщеннями в будинку (ванною, туалетом), кухнею, забороні вести домашнє господарство, доступі до гаражу, до горища та ін., ; зобовязання відновити зроблену ним хвіртку у зведеному відповідачами паркані на межі будинків по вул.Чкалова, №40-а і вул.Алчевській, №72, та визнання відповідачів такими, що ухиляються від опікування ним, як спадкодавцем, - повинно бути відмовлено;

В силу ст.41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі, а відповідно до частин 4,5 статті 319 ЦК України власність зобовязує, і власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, а в силу статті 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, відповідно до ст. 406 ч.ч.2-4 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, а власник земельної ділянки має право вимагати припинення сервітуту, якщо він перешкоджає використанню цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі, як члени сімї власника будинку мають право на користування цим будинком та земельною ділянкою, що належать позивачу ОСОБА_2, чого не заперечує позивач ОСОБА_2 та його представник, але в судовому засіданні не встановлено ніяких передбачених законом підстав для позбавлення їх такого сервітуту, а значить і для їх виселення без надання їм іншого жилого приміщення. Тому в цій частині позовних вимог у задоволенні позову ОСОБА_2 також повинно бути відмовлено.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 319 ч.4,5,321,387-388, 391,401,405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11,57, 60, 209, 212-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим будинком та виселення без надання іншого жилого приміщення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Кір'як А.В.