Справа № 2-5682/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

головуючого судді Мазниці А.А.

при секретарі Ткаченко В.І.

За участю:

Представника позивача Даніч В.М.

Відповідача ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Дніпропетровської міської ради про визнання договору оренди недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Дніпропетровської міської ради, третя особа КП «Дніпропетровське МБТІ», про припинення права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у жовтні 2010 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що на підставі низки правовстановлюючих документів є власником сумарно 24/32 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення у суміжному домоволодінні АДРЕСА_2 . Оскільки між сторонами виник спір з приводу розмежування земельних ділянок під зазначеними домоволодіннями та користування ними, позивач дослідив питання землекористування відповідача та довідався, що земельна ділянка, яка включає частину території домоволодіння АДРЕСА_1 , була передана у користування ОСОБА_1 на строк до 18.12.2007 р.. на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 18.12.2002 р. № 89/5 та договору оренди від 28.01.2003 р. Зазначені договір та рішення позивач вважає такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки вони передбачають надання відповідачеві земельної ділянки у спільну оренду за фактичним розміщенням нежитлового приміщення, втім відсутні співорендарі, визначення розміру частини орендованої земельної ділянки, що припадає особисто на ОСОБА_3 , та взагалі нежиле приміщення, оскільки фактично відповідач є власником жилої квартири. Крім того, до складу переданої позивачеві земельної ділянки увійшла частина території домоволодіння АДРЕСА_1 , що унеможливлює отримання позивачем у користування земельної ділянки, необхідної для обслуговування належного йому нерухомого майна.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнення заявлених вимог (а.с. 80, 81), просив суд визнати недійсним з моменту прийняття рішення Дніпропетровської міської ради від 18.12.2002 р. № 89/5, визнати недійсним з моменту укладання договір оренди земельної ділянки під кадастровим № :03:261:0044 по АДРЕСА_2 , укладений 28.01.2003 р. між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_1 , зобов`язати Дніпропетровську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» внести до Державного земельного кадастру інформацію про скасування державної реєстрації вищезазначеного договору оренди.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_2 та Дніпропетровської міської ради (а.с. 41-43), у якому зазначив, що дійсно певна частина житлового будинку літ. А-1 по АДРЕСА_1 належала на праві власності позивачеві ОСОБА_2 , втім станом на час розгляду справи це майно фактично не існує, оскільки знесене, а замість нього не встановленими особами зведений новий житловий будинок, що є самовільною побудовою у розумінні ст. 376 ЦК України. Вважаючи, що за таких обставин право власності позивача припинилося у зв`язку зі знищенням майна, що було його об`єктом, втім ОСОБА_2 протиправно ухиляється від подання в порядку ч. 2 ст. 349 ЦК України заяви про внесення відповідних змін до Державного реєстру, ОСОБА_1 з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с. 87, 88) просив суд припинити право власності позивача ОСОБА_2 на 20/32 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію цього права.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги в уточненій редакції підтримав, на їх задоволенні наполягав, проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав з підстав, викладених у зустрічному позові, на задоволенні якого наполягав.

Представник відповідача Дніпропетровської міської ради до суду з`явилася, пред`явлені до цього суб`єкту вимоги не визнала, у подальшому до суду не з`явилася, будучи повідомленою про день та час розгляду справи (а.с. 97).

Ухвалою суду від 07.12.2011 р. провадження у справі було закрите в частині вимог про зобов`язання Дніпропетровської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру`та КП «Дніпропетровське МБТІ`вчинити дії, у зв`язку з чим справа розглянута в обсязі вимог первісного позову про визнання недійсними оспорюваного рішення та договору, вимог зустрічного позову про припинення права власності позивача.

Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що за позивачем ОСОБА_4 зареєстроване право власності на 3/32 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2002 р. (а.с. 10, 63), на 3/32 частини того ж домоволодіння на підставі договору дарування від 04.01.2002 р. (а.с. 11, 62), на 2/32 частини того ж домоволодіння на підставі договору дарування від 02.08.2001 р. (а.с. 12, 64), на 12/32 частин того ж домоволодіння на підставі договору дарування від 03.05.2006 р. (а.с. 65), на 4/32 частини того ж домоволодіння на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2005 р. з урахуванням ухвали того ж суду від 30.11.2007 р., ухвали суду апеляційної інстанції від 08.06.2006 р., ухвали суду касаційної інстанції від 26.10.2007 р. (а.с. 13), а отже позивач станом на час розгляду справи у підсумку є власником 24/32 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2001 р. є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 82, 84), яка на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.04.2002 р. № 188 (а.с. 86) була перепланована з облаштуванням окремого входу, після чого на неї було оформлено свідоцтво про право власності від 24.04.2002 р. (а.с. 85).

Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.08.2002 р. № 1659 квартира АДРЕСА_3 була за ініціативою ОСОБА_1 виключена з житлового фонду міста (а.с. 92), на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 03.10.2002 р. № 449/2002 перепланована та рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.11.2002 р. введена в експлуатацію як офіс-приміщення з затвердженням відповідного акту державної технічної комісії від 16.11.2002 р. (а.с. 94-98).

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 18.12.2002 р. № 89/5 були затверджені матеріали земельно-кадастрової документації земельної ділянки площею 0,0340 га під кадастровим № :03:261:0044 по АДРЕСА_2 , встановлена частка ОСОБА_1 у спільному землекористуванні у розмірі 1,54%, а також останній зобов`язаний у тримісячний термін укласти з міською радою договір оренди земельної ділянки (а.с. 14).

28.01.2003 р. між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_1 був укладений договір оренди, що передбачав надання останньому у користування на умовах оренди частки у розмірі 1,54% у спільному користуванні земельною ділянкою під кадастровим № :03:261:0044 по АДРЕСА_2 (а.с. 15-19).

Вирішуючи питання про обґрунтованість первісного позову, суд приходить до наступного.

Так, зі змісту оспорюваного рішення Дніпропетровської міської ради від 18.12.2002 р. № 89/5 вбачається, що ним були затверджені матеріали земельно-кадастрової документації земельної ділянки площею 0,0340 га під кадастровим № :03:261:0044 по АДРЕСА_2 , на якій розташований чотириповерховий будинок літ. Б-4, в якому знаходиться належне відповідачеві нежитлове приміщення № 38. Також цим рішенням було визначено, що частка відповідача у спільному землекористуванні має складати 1,54% відповідно до частки, що складає зазначене приміщення у загальній площі будівлі. У подальшому на підставі оспорюваного договору від 28.01.2003 р. згадана частка у спільному землекористуванні була надана в оренду ОСОБА_1 .

Згідно ст. ст. 12, 124 ЗК України Дніпропетровська міська рада повноважна приймати рішення щодо передання в оренду земельних ділянок зі складу земель територіальної громади м. Дніпропетровська, при цьому можливість передання земельних ділянок у спільну оренду прямо передбачена законом, зокрема ч. 2 ст. 133 ЗК України, а отже оспорюване рішення було прийняте відповідачем Дніпропетровською міською радою у межах її компетенції і за своїм змістом закону не суперечить.

Посилання позивача на порушення його права шляхом включення до складу земельної ділянки площею 0,0340 га під кадастровим № :03:261:0044 по АДРЕСА_2 частини сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_1 суд оцінює критично. Так, обидві зазначені земельні ділянки перебувають у власності територіальної громади м. Дніпропетровська, яку представляє Дніпропетровська міська рада, докази попереднього визначення у встановленому законом порядку меж земельної ділянки під домоволодінням АДРЕСА_1 та надання її будь-якій особі на будь-якому праві позивачем не надані, а отже немає підстав вважати, що Дніпропетровська міська рада була позбавлена права визначити межу між двома земельними ділянками, належними на праві власності територіальній громаді м. Дніпропетровська, саме таким чином, як це передбачене оспорюваним рішенням від 18.12.2002 р. № 89/5. З урахуванням викладеного доводи позивача щодо зменшення даним рішенням земельної ділянки під домоволодінням АДРЕСА_1 є безпідставними, оскільки межі такої ділянки не визначалися.

Згідно матеріалам справи придбана відповідачем квартира була ним у встановленому законом порядку переобладнана у нежитлове приміщення, власником якого він є станом на час розгляду справи, за розміщенням якого була правомірно надана у спільну оренду земельна ділянка. Той факт, що зміна статусу приміщення не була зареєстрована у КП «Дніпропетровське МБТІ»(а.с. 82), на сутність спірних правовідносин не впливає.

Виходячи з наведеного не вбачається підстав для висновку про неправомірність оспорюваних рішення Дніпропетровської міської ради від 18.12.2002 р. № 89/5 та договору оренди від 28.01.2003 р., що тягне відмову у задоволенні первісного позову.

Вирішуючи питання про обґрунтованість зустрічного позову, суд приходить до наступного.

Так, згідно ст. 349 ЦК України право власності на знищене майно, що підлягає державній реєстрації, припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідних змін до державного реєстру. Оскільки у спірних правовідносинах така заява ОСОБА_2 до реєструючого органу не подавалася, відповідні зміни до державного реєстру не вносилися, вимоги зустрічного позову не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Посилання відповідача на неправомірність дій позивача, що не звертається з такою заявою до реєструючого органу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують відсутності у спірних правовідносинах обставини, з якою цивільний закон пов`язує момент припинення права власності на знищене нерухоме майно.

У зв`язку з відмовою у задоволенні первісного та зустрічного позовів судові витрати у справі покладаються на обидві сторони, а саме не відшкодовуються позивачеві та відповідачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. 349 ЦК України, ст. ст. 12 ,124, 133 ЗК України, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі.

У задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, що брали участь у справі, втім не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня ухвалення рішення.

Суддя А.А. Мазниця