АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: відшкодування ОСОБА_1
шкоди Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Піддубного Р.М.,

при секретарі: Коліснику Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобілі Росії», до якої приєднався ОСОБА_2, на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобілі Росії» (далі: ТОВ «Автомобілі Росії») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2010 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що 9 червня 2010 року о 13 год. 45 хв. відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на території парковки, розташованої по вул. Постишева, 2 у м. Харкові, перед початком руху та зміною його напрямку не переконався в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем НОМЕР_2 під керуванням дружини останнього - ОСОБА_4

В результаті вказаної ДТП автомобілю позивача були завдані механічні ушкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.06.2010 року, винесеною за фактом зазначеної ДТП, водія автомобіля НОМЕР_1 - відповідача по справі ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та за порушення Правил дорожнього руху України притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. в дохід держави.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу пошкодженням належного йому автомобіля, тобто вартість необхідного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, становить 13 118,47 грн.

Крім того, в звязку з пошкодженням належного йому автомобіля позивач отримав значний нервовий стрес та душевні страждання, був порушений нормальний уклад його життя, а для відновлення своїх порушених прав він вимушений був прикладати додаткові зусилля, звертаючись за їх захистом до правоохоронних органів та до суду.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що при скоєнні ДТП відповідач ОСОБА_2 керував транспортним засобом «КАМАЗ» д/н - АА 0728 ЕХ, що належить ТОВ «Автомобілі Росії», при виконанні своїх трудових обовязків і в добровільному порядку відшкодовувати завдану шкоду не бажає, позивач ОСОБА_3 просив суд у примусовому порядку стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ТОВ «Автомобілі Росії» на його користь у рахунок відшкодування завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди: 13 118,47 грн. - вартість необхідного відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, 567,60 грн. витрат на оплату проведеного експертного автотоварознавчого дослідження пошкодженого транспортного засобу, та 49,60 грн. поштових витрат, повязаних з викликом сторін для участі в проведенні експертного дослідження, а всього: 13 735,07 грн.

Крім того, позивач ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь 5 000,00 грн. на відшкодування завданої внаслідок ДТП моральної шкоди, а також судові витрати, понесені ним по справі та повязані зі сплатою судового збору, а також оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд стягнув солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ТОВ «Автомобілі Росії» на користь позивача 13 735,07 грн. у рахунок відшкодування завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди, 1 000 грн. у рахунок відшкодування завданої внаслідок ДТП моральної шкоди, а також понесені ним по справі судові витрати: 147,35 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У задоволенні іншої частини заявлених позивачем вимог судом першої інстанції відмовлено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2011 року заяву відповідача - ТОВ «Автомобілі Росії» про перегляд ухваленого судом по справі заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ «Автомобілі Росії» ставиться питання про скасування зазначеного заочного рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні заявленого ОСОБА_3 позову в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що при скоєнні ДТП відповідач ОСОБА_2 керував транспортним засобом «КАМАЗ» д/н - АА 0728 ЕХ, що належить на праві власності ТОВ «Автомобілі Росії», перебуваючи при виконанні своїх трудових обовязків, оскільки вказана особа не працює й ніколи не працювала в ТОВ «Автомобілі Росії», а тому Товариство ніякого відношення до завданої позивачеві внаслідок ДТП шкоди не має.

Крім того, апелянт вказує й на те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення про відшкодування позивачеві заподіяної матеріальної шкоди в розмірі вартості необхідного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням ПДВ, оскільки зазначений податок позивачем реально не сплачувався, а факт заподіяння позивачеві моральної шкоди взагалі нічим не підтверджено.

Відповідач ОСОБА_2 приєднався до поданої ТОВ «Автомобілі Росії» апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення судом першої інстанції було ухвалено по справі в заочному порядку, але про час та місце її розгляду він в установленому законом порядку взагалі не повідомлявся, чим були порушені його процесуальні права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Однак, у даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Статтями 1, 2, 3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Відповідно до цих правових норм шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст. 1195 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проте, і в цих загальнообовязкових правилах є виключення.

Так, частиною 1 статті 1172 ЦК України передбачено, що шкода, яка завдана працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків підлягає відшкодуванню роботодавцем - юридичною або фізичною особою, з якими працівник, перебуває у трудових відносинах.

Як встановлено по справі, 9 червня 2010 року о 13 год. 45 хв. на території парковки, розташованої по вул. Постишева, 2 у м. Харкові, відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачеві ОСОБА_4 автомобіль НОМЕР_2 отримав механічні ушкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.06.2010 року особою, винною у скоєнні вказаної ДТП, визнано водія автомобіля НОМЕР_1 - відповідача по справі ОСОБА_2, який в порушення п 10.1 ПДР України перед початком руху та зміною його напрямку не переконався в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем позивача (а.с. 6).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження, проведеного експертом Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. професора ОСОБА_5 розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу пошкодженням належного йому автомобіля, тобто вартість необхідного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу деталей, які підлягають заміні, та втрати товарної вартості становить 11 480,66 грн., а з урахуванням ПДВ - 13 118,47 грн. (а.с. 7-14).

Згідно цього ж експертного висновку при здійсненні відновлювального ремонту пошкодженого авто заміні підлягають пошкоджені деталі: бампер передній (код деталі 0281), блок-фара ліва (код деталі 0561), крило переднє ліве (код деталі 0741), корпус дзеркала заднього виду зовнішнього лівого (код деталі 1745) .

Однак, при цьому в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які належні та допустимі, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, докази на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автомобілі Росії» та під час скоєння ним зазначеної вище ДТП виконував покладені на нього товариством трудові (службові) обовязки.

Більш того, як вбачається з офіційної довідки, наданої ТОВ «Автомобілі Росії» до апеляційного суду в обґрунтування своєї апеляційної скарги, гр-н ОСОБА_2 на даний момент не працює і раніше ніколи не працював у цьому товаристві.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, вказані обставини належним чином не зясував, у звязку з чим безпідставно поклав відповідальність за спричинену позивачеві ОСОБА_3 шкоду на ТОВ «Автомобілі Росії» - неналежного відповідача по справі, при чому в солідарному порядку з безпосереднім її заподіювачем - відповідачем ОСОБА_2, що діючим цивільним законодавством взагалі не передбачено.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2010 року, ухвалене по справі, не може бути визнане цілком правильним, законним і справедливим, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення, скасувавши його в частині, що стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до відповідача - ТОВ «Автомобілі Росії», та ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог за їх безпідставністю.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне змінити ухвалене судом по справі рішення й у частині, що стосується загального розміру відшкодування заподіяної позивачеві внаслідок ДТП матеріальної шкоди, зменшивши розмір цього відшкодування з 13 725,07 грн. до 12 097,86 грн. (на 1 637,81 грн. - суму ПДВ, яка реально позивачем не сплачувалася, а тому на даний час і не підлягає відшкодуванню).

При цьому судова колегія також звертає увагу на те, що постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_3 відшкодування вартості пошкоджених внаслідок ДТП деталей автомобіля НОМЕР_2, які підлягають заміні й не можуть використовуватись за призначенням, але мають певну цінність, суд першої інстанції всупереч розясненням, викладеним у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», не обговорив питання про передачу цих деталей після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, в звязку з чим колегія суддів вважає за необхідне виправити цю помилку районного суду та зобовязати позивача ОСОБА_3 після відшкодування відповідачем ОСОБА_2 заподіяної йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди - вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля передати останньому деталі, які підлягають заміні та мають певну цінність, а саме: бампер передній (код деталі 0281), блок-фару ліву (код деталі 0561), крило переднє ліве (код деталі 0741), корпус дзеркала заднього виду зовнішнього лівого (код деталі 1745).

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог ОСОБА_3 у частині заподіяння йому моральної шкоди, то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки сам факт заподіяння позивачу такої шкоди, повязаної з наслідками дорожньо-транспортної пригоди та відповідних у звязку з цим фізичних, душевних страждань і переживань, які вочевидь мали місце, в даному випадку сумнівів не викликає, а визначений судом першої інстанції розмір цього відшкодування з урахуванням усіх обставин справи в їх сукупності, на думку судової колегії відповідає вимогам розумності та справедливості.

Теж саме стосується й доводів апеляційної скарги про те, що справа розглянута судом першої інстанції в заочному порядку без належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час та місце її розгляду, тобто з порушенням прав останнього, оскільки вказана обставина сама по собі, в даному випадку не є підставою для скасування ухваленого районним судом по справі рішення, а урівноваженням прав вказаного відповідача є його право на подання до суду апеляційної інстанції всіх доказів, які він міг подати до суду першої інстанції, а також на нову оцінку наявних у праві доказів з урахуванням його позиції (ч. 2 ст. 303 ЦПК України), однак відповідач ОСОБА_2 і цим своїм правом не скористався, в судове засідання суду апеляційної інстанції не зявився й будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, до апеляційного суду не представ, як не представив таких доказів і в районний суд при розгляді заяви ТОВ «Автомобілі Росії» про перегляд ухваленого судом заочного рішення, проігнорувавши можливість прийняти участь у судовому засіданні.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими і не містять підстав для подальшої зміни чи скасування ухваленого по справі судом першої інстанції заочного рішення.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобілі Росії», до якої приєднався ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2010 року - змінити.

Скасувати це судове рішення в частині, що стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобілі Росії» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також судових витрат, понесених по справі, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог за їх безпідставністю

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 12 097 (дванадцять тисяч девяносто сім) грн. 86 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, понесені ним по справі, а саме: 120 (сто двадцять) грн. 98 коп. сплаченого судового збору та 120 (сто двадцять) грн. оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Зобовязати ОСОБА_3 після відшкодування ОСОБА_2 заподіяної йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди - вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_2, передати останньому деталі, які підлягають заміні та мають певну цінність, а саме: бампер передній (код деталі 0281), блок-фару ліву (код деталі 0561), крило переднє ліве (код деталі 0741), корпус дзеркала заднього виду зовнішнього лівого (код деталі 1745).

У решті заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2010 року, що стосується стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 000,00 грн. на відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди, та часткового задоволення заявленого позову - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: