Справа № 2-1482/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2011 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Самсін М. Л.

при секретарі Лазарєвій Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кам`янка-Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом у якому просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 в її користь борг у сумі 7000 (сім тисяч ) грн.; 2200 (дві тисячі двісті) грн. заподіяної їй моральної шкоди та 150 грн. судового збору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.04.2010 року відповідач ОСОБА_2 отримав від неї 7000 грн. на перекриття даху церкви, що підтверджується розпискою. Відповідач дах не перекрив, добровільно гроші не повернув, на вимогу про повернення коштів не реагує та відмовляється сплачувати заборгованість.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив такий задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд за згодою позивача, ухвалив розглядати справу на підставі наявних у справі доказів без участі відповідача, який, будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, до суду не прибув, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши інші докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом встановлено, що 11.04.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, який оформлено розпискою та відповідно до якого, відповідач отримав від позивача 7000 грн.

У передбачений договором строк відповідач коштів не повернув, на звернення позивача щодо повернення коштів не реагує, уникає зустрічі та виконання взятих на себе зобов`язань, у тому числі і шляхом неявки в судове засідання.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України , на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, вказана норма містить імперативний припис виконувати зобов`язання належним чином, тобто вчинити дію, яка є об`єктом зобов`язання у точній відповідності до усіх елементів, які визначають зміст зобов`язання, за предметом, строком, способом та іншими елементами.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та відповідний розмір процентів, що встановлений договором.

Як вбачається із правової позиції ВСУ України висловленій у Постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Враховуючи вищенаведені обставини, зважаючи, що строк дії договору позики, укладений між сторонами у справі закінчився, проте відповідач в порушення умов договору не повернув позивачеві суму позики, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і підлягають задоволенню.

Судові витрати стягнути із відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.8, 11, 15, 88, 208-209, 214-215, 218, 224-225 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.625, 1046 - 1050 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 7000 (сім тисяч) грн. та 150 (сто п`ятдесят) грн. судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Кам`янка -Бузьким районним судом Львівської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:

Оригінал рішення.