Кролевецький районний суд Сумської області
Справа №2-7/11
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2011 року Кролевецький районний суд

в складі: судді Бєгунової О.В.

за участі: секретаря Писаренко О.М.

представників позивачів: Кролевецької ЖЕК ОСОБА_1

Кролевецької міської

ради ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кролевець справу за позовом Комунального підприємства "Кролевецька житлово-експлуатаційна контора" Кролевецької міської ОСОБА_5 Сумської області до ОСОБА_4 про виселення з жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення,-

в с т а н о в и в:

позивачі звернулись до суду з зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що АДРЕСА_2 знаходиться однокімнатна невпорядкована квартира житловою площею 28,6 кв. м, загальною площею 34,3 кв. м, яка відноситься до житлового фонду Кролевецької міської ОСОБА_5 та перебуває на балансі Кролевецької житлово-експлуатаційної контори, далі ЖЕК, що здійснює управління зазначеним житловим фондом.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Кролевецької міської ОСОБА_5 від 23 лютого 1989 року №38 вказана квартира була надана ОСОБА_6 та його дружині ОСОБА_7 як члену його сім'ї, крім того, ОСОБА_8 на підставі рішення виконавчого комітету Кролевецької міської ОСОБА_5 від 25 січня 1990 року була надана на той же склад сім'ї двокімнатна квартира по пр. Миру, б. 12, кв. 32 в м. Кролевець, де він з цього часу фактично проживав з дружиною ОСОБА_7 та був прописаний в цій же квартирі, будучи її наймачем.

Відповідачка ОСОБА_4, будучи дружиною ОСОБА_9, сина ОСОБА_6, на підставі рішення виконавчого комітету Кролевецької міської ОСОБА_5 від 08.09.1975 року №17 як член сім'ї, вселилась в надану цим рішенням ОСОБА_9 двокімнатну квартиру по пр. Миру, б. 3, кв. 61 в м. Кролевець, де з цього часу проживала разом з чоловіком та двома дітьми.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_9 у 1986 році, ОСОБА_4 за згодою ОСОБА_6 після одержання ним квартири о вулиці Роменця, б. 42, кв. 6 вселилась в цю квартиру, при цьому не будучи членом сім'ї ОСОБА_10 та маючи право на житло в квартирі по пр. Миру, б. 3, кв. 61, де проживав її колишній чоловік ОСОБА_9, яке згодом у 2006 році вона приватизувала у встановленому порядку та продала за договором купівлі-продажу.

ОСОБА_6 помер 19 грудня 1992 року, в зв'язку зі смертю припинився договір найму житлового приміщення, квартири АДРЕСА_3 і з цього часу ОСОБА_4, яка не набрала права на це житло і фактично мала статус тимчасового жителя, втратила право на проживання в цій квартирі, однак не виселилась з неї та відмовилась добровільно виселитися після одержання письмових вимог позивачів про виселення, направлених 25 червня 2010 року та 16 вересня 2010 року.

Позивачі вважають, що ОСОБА_4 підлягає виселенню з вказаного житла як тимчасовий жилець з підстав, передбачених ст. 99 ЖК України.

Відповідачка позов не визнала і пояснила в суді, що в 1989 році в зв'язку з ускладненням взаємовідносин з колишнім чоловіком ОСОБА_9 та неможливістю проживання в одній квартирі з ним, вона за згодою свекра, ОСОБА_6 вселилась в спірну квартиру, в якій на той час, крім неї та дітей, ніхто не проживав, одночасно цим в Кролевецькій міській ОСОБА_5 вирішувалось питання щодо обміну цієї квартири на належне їй житло в квартирі по пр. Миру, б. 3, кв. 61, де проживав її колишній чоловік ОСОБА_9, син ОСОБА_6, але з незалежних від неї причин обмін офіційно не відбувся, тобто ордера на цю квартиру вона не одержала, хоча, проживаючи в ній вона сплачувала за користування нею та комунальні послуги, вважаючи її своїм місцем проживання зазначала цю адресу в своїх документах, зокрема медичній документації, пенсійній справі. Отже, вона вважає, що набула право користування цим житлом і не підлягає виселенню з нього.

Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням.

Згідно із ст. 99 ЖК України тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення . У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку. Виселення проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Суд вважає, що до правовідносин, які склалися між сторонами і наявність яких доведена дослідженими доказами, підлягають застосуванню саме зазначені норми Житлового Кодексу України. При цьому суд виходить з наступного.

За рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ОСОБА_5 №38 від 23 лютого 1989 року ОСОБА_6 була надана однокімнатна невпорядкована квартира на сім'ю з 2 чоловік (він та дружина) АДРЕСА_4 (а.с. 10), на яку ОСОБА_6 одержав ордер №2079 від 9 березня 1989 року (а.с. 11) і в якій з цього часу він був прописаний (а.с. 76), отже, у встановленому законом порядку ОСОБА_6 набув право користування зазначеним жилим приміщенням, набувши також статус наймача цієї квартири відповідно до ст. 51, 58, 61 ЖК України.

На підставі рішення виконавчого комітету Кролевецької міської ОСОБА_5 від 25 січня 1990 року ОСОБА_6 на сім'ю з 2 чоловік (він та дружина) надана двокімнатна квартира по пр. Миру, б. 12, кв. 32 (37), на яку він одержав ордер №2350 від 31 січня 1990 року, в якій з цього часу фактично проживав. (а.с. 14, 15)

На підставі рішення виконавчого комітету Кролевецької міської ОСОБА_5 №17 від 8 вересня 1975 року чоловіку ОСОБА_4, ОСОБА_9 було надано двокімнатну квартиру по пр. Миру, б. 3, кв. 61 в м. Кролевець на сім'ю з 4-ох чоловік (він, дружина ОСОБА_4, двоє неповнолітніх дітей), в яку вони вселилися за ордером №59 від 27 грудня 1975 року та на підставі договору найму, укладеному з Кролевецького ЖЕК користувались наданим жилим приміщенням. (а.с. 16, 17, 18-20)

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_9, відповідачка за рішенням Кролевецького районного суду від 26 жовтня 1986 року вселена в зазначену квартиру і на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 січня 2006 року набула право власності на ? частину зазначеної квартири, яка була відчужена нею разом з співвласником, ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2006 року. (а.с. 79, 110, 112)

Сторонами не заперечується те, що влітку 1989 року за усною домовленістю з ОСОБА_6 ОСОБА_4 з дітьми стала проживати в наданій ОСОБА_6 квартирі АДРЕСА_5 внаслідок неприязливих стосунків з ОСОБА_9, маючи в той же час право на житло в квартирі по пр. Миру, б. 3, кв. 61.

Судом не встановлено будь-яких фактів, а відповідачем не надано будь-яких доказів щодо наявності фактів вселення в зазначене житло з підстав, які б надавали їй самостійне право на займане жиле приміщення, зокрема спільне проживання з наймачем як члена сім'ї, заява про це наймача в особі ОСОБА_6, прописка, виселення з квартири по пр. Миру, б. 3, кв. 61 у встановленому порядку з зняттям з реєстрації (виписки) з цього житла, ніявність обмінного ордеру на вселення та відповідне рішення міської ОСОБА_5.

За відсутністю вказаних обставин, суд вважає, що відповідачка з часу вселення в спірне житло набула статус тимчасового жильця, права якого щодо житла, в яке відбулось його вселення визначені ст. ст. 98, 99 ЖК України.

За даними актового запису про смерть ОСОБА_6 помер 19 грудня 1992 року (а.с. 123).

Договір найму на займану ним квартиру по вул. Роменця, б. 42, кв. 6 з іншими членами його сім'ї не укладався. За таких обставин відповідно до ст. 99 ЖК України відповідачка зобов'язана звільнити займане жиле приміщення, оскільки вона на вимогу наймодавця відмовилась здійснити це, вона підлягає виселенню в судовому порядку.

Суд визнає необгрунтованими доводами відповідачки про те, що вона не підлягає виселенню зі спірного жилого приміщення, оскільки займала його з дозволу наймача, ОСОБА_6, який на час її вселення узгоджував це з керівництвом Кролевецької міської ОСОБА_5 та Кролевецького арматурногозаводу, який мав право на заселення цього житла. Крім того, протягом тривалого часу вона сплачувала за користування цією квартирою, комунальні послуги, відкривши на своє ім'я відповідні рахунки. Наскільки їй відомо, у 1989 році Кролевецькою міською ОСОБА_5 вирішувалось питання про обмін жилими приміщеннями, а саме: квартири по вул. Роменця, б. 42, кв. 6 та частиною квартири по пр. Миру, б. 3, кв. 61 в м. Кролевець між ОСОБА_6 та нею.

Оцінюючи ці доводи як необгрунтовані, суд виходить з того, що відповідачем не надано жодного доказу щодо наявності обставин, існування яких надавало б відповідачці підстави для виникнення самостійного права на займане житло, в тому числі набуття цього право внаслідок обміну жилими приміщеннями, оскільки будь-яких даних щодо цього судом не встановлено, а за повідомленням Сумського обласного державного архіву відповідно рішення Кролевецької міської ОСОБА_5 за 1989 рік відсутнє.

Отже, самі по собі обставини, пов'язані з вселенням відповідачки не самовільно, а за згодою наймача житла та членів його сім'ї в займану ним квартиру не змінює та не впливає на висновок про те, що вселившись в спірну квартиру у 1989 році ОСОБА_4 набула статус тимчасового жильця без самостійного права на це житло.

З показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 вбачається, що з часу вселення ОСОБА_4 в квартиру по вул. Роменця, б. 42, кв. 6 Кролевецькою міською ОСОБА_5 не приймалось рішеньщодо надання ОСОБА_4 цього жилого приміщення в користування, визнання за нею права на користування цим жилим приміщенням як членом сім'ї наймача, обміну жилими приміщеннями.

Суд також враховує, що на час вселення в спірну квартиру та в наступному ОСОБА_4 не була членом сім'ї наймача, і за таких обставин не набула і не могла набути за передбаченим ст. 65 ЖК України право особи, яка вселилась в жиле приміщення як член сім'ї наймача.

Суд також враховує і те, що з часу вселення в квартиру по вул. Роменця, б. 42, кв. 6 відповідачка мала право на житло в квартирі по пр. Миру, б. 3, кв. 61, приватизувала його та вчинила його відчуження, отже, не втрачала зв'язку з жилим приміщенням за місцем реєстрації до часу його відчуження.

Викладене свідчить про те, що ОСОБА_4 не набула права користування спірним жилим приміщенням, оскільки порядок вселення, передбачений ст. 65 ЖК України дотриманий не був, не доведений факт згоди наймача на реєстрацію відповідачки в квартирі, відсутнє письмове звернення до наймодавця чи власника життя з питання його реєстрації.

За таких обставин ОСОБА_4 фактично проживає в спірній квартирі як тимчасовий жилець та підлягає виселенню з підстав, передбачених ст. 99 ЖК України.

Строк позовної давності за даним строком підлягає обчисленню з часу відмови позивачки від виселення з спірного жилого приміщення на письмову вимогу позивача від 25.06.2010 року (а.с. 25), з 14 липня 2010 року.

Враховуючи наявність для відповідача у виконанні рішення в зимовий період та відсутність в неї житла, суд вважає можливим відстрочити виконання рішення в частині виселення з квартири до 1 червня 2011 року.

Керуючись ст. ст. 214, 215, 217 ЦПК України,-

з а с у д и в:

позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 з квартири по вулиці Роменця, б. 42, кв. 6 в м. Кролевець Сумської області без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства "Кролевецька житлово-експлуатаційна контора" судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 грн.

Відстрочити виконання рішення суду в частині виселення з квартири до 1 червня 2011 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Кролевецький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя О.В.Бєгунова