Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-4611/2011 р. Головуючий у 1-й інстанції: Галчанський С.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Бондаря М.С.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

при секретарі Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору позики-іпотеки та звернення стягнення на іпотечне майно,

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом у якому вказав, що 06 травня 2008 року між ним та відповідачем було укладено договір позики та договір іпотеки, викладені в одному документі. При посвідченні договору нотаріусом було накладено заборону на відчуження предмету іпотеки до припинення чи розірвання договору. Згідно з умовами договору позивачем надано відповідачу кредит строком до 06 травня 2013 року у розмірі 111000 грн.

Умовами договору передбачено повернення позики щомісячними рівними платежами в розмірі 1850 грн. до шостого числа наступного місяця на розрахунковий рахунок позивача. Сплату відсотків за користування кредитом договором не передбачено.

Для забезпечення виконання зобов'язань за договором позики умовами договору передбачено, що позичальник, іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач порушує умови договору, свої зобов'язання за договором виконала частково. З травня 2008 року по травень 2009 року відповідач погасила позику на суму 22000 грн. З червня 2009 року до даного часу припинила виплати заборгованості, після нагадувань позивача про наявність заборгованості протягом 2010-2011 років сплатила приблизно 5000 грн. На даний час заборгованість з урахуванням індексу інфляції, 3% річних складає 116035,70 грн.

Крім цього, діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 5000 грн.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 травня 2011 року позов задоволено частково:

-розірвано договір позики, що був викладений у єдиному документі - договорі іпотеки від 06 травня 2008 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованому у реєстрі за №2463;

-стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за невиконаним договором іпотеки від 06 травня 2008 року у розмірі 116035,70 грн., моральну шкоду в розмірі 1500 грн., суму сплачених державного мита в розмірі 1210 грн. та витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., а всього стягнуто 118865 грн. 70 коп.;

-стягнуто з ОСОБА_3 державне мито в доход держави в розмірі 200 грн.

-в рахунок часткового погашення заборгованості за договором іпотеки від 06 травня 2008 року звернуто стягнення заборгованості на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності;

-надано ОСОБА_4 право на тримання будь-яких документів від імені ОСОБА_3, в тому числі: подавати від імені ОСОБА_3, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 заяви у відповідні установи та організації, включаючи органи нотаріату, у тому числі у приватних нотаріусів, у Орендному підприємстві Запорізького міського бюро технічної інвентаризації, КП «Імпульс» Пологівської районної ради Запорізької області (або у його правонаступника), одержувати від імені ОСОБА_3 Марини Миколаївни всі необхідні для укладення договору купівлі-продажу предметів іпотеки документи, довідки, довідки-характеристики та інші документи, у тому числі витяги про реєстрацію прав власності на нерухоме майно (та/або його дублікати), витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно (та/або його дублікати), технічні паспорти (та/або його дублікати), а також дублікати договорів купівлі-продажу на квартиру АДРЕСА_3 області, а також від імені ОСОБА_3 виконувати всі дії та формальності, пов'язані з укладенням договорів купівлі-продажу предметів іпотеки з будь-якою третьою особою покупцем;

-виселено з переданої в іпотеку квартири АДРЕСА_4 області ОСОБА_3, членів її родини та усіх інших осіб, без надання іншого житлового приміщення у зв'язку із зверненням стягнення на нерухоме майно;

-в іншій частині позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3 В своїй апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду частково скасувати та ухвалити нове рішення, стягнувши з неї на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 84000 грн., відсотки в сумі 10291 грн, в іншій частині позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За змістом статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 травня 2008 року між ОСОБА_4 до ОСОБА_3 було укладено договір позики та договір іпотеки, викладені в одному нотаріально посвідченому документі (а.с. 9-10).

Відповідно до умов договору позивачем надано відповідачу кредит строком до 06 травня 2013 року у розмірі 111000 грн. Умовами договору передбачено повернення позики щомісячними рівними платежами в розмірі 1850 грн. до шостого числа наступного місяця на розрахунковий рахунок позивача.

Для забезпечення виконання зобовязання позичальника пунктом 2 вказаного договору передбачено передачу в іпотеку кредитору боржником належної йому квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Позивач умови договору виконав. Відповідач умови договору не виконує, вказані обставини ним не оспорюються.

Відповідно до п. 17 вказаного договору Питання не врегульовані цим договором, вирішуються відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд повинен встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Вимоги позивача про надання йому права на тримання будь-яких документів від імені ОСОБА_3 в указаному судом першої інстанції обємі, не можуть бути задоволеними оскільки такий спосіб захисту права не передбачений ст. 16 ЦК України і по своїй природі є довіреністю, видача якої в судовому порядку не передбачена.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості борг відповідача за договором позики з урахуванням інфляційних витрат, трьох відсотків річних складає 116035,70 грн. яка за рахунок іпотечного майна і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Апелянт посилаючись на невірність визначеної суми позивачем свого розрахунку не надав.

Вірно задовольняючи вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки суд додатково ще стягнув на користь позивача з відповідача всю суму заборгованості, що призвело до подвійного задоволення вимог кредитора.

Тому в цій частині позов підлягає задоволенню в частині звернення стягнення на майно у вказаній сумі, із додержанням процедури, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Заявлені при цьому вимоги позивача про виселення із зняттям з реєстраційного обліку відповідачки задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Як передбачено ст. 39 Закону України "Про іпотеку" , на яку позивач посилається в обґрунтування вимог про виселення відповідачів та зняття їх з реєстрації, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя, вправі винести рішення про виселення мешканців.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" , звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Встановлений ч. 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" порядок виселення мешканців передбачає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані, на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника, добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший, погоджений сторонами, строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України .

Доказів того, що відповідачу направлялася письмова вимога про звільнення квартири, позивач суду не надав, письмова вимога про добровільне звільнення квартири в матеріалах справи відсутня.

Таким чином, оскільки дотримання встановленої законом процедури виселення мешканців квартири, на яку звернено стягнення як на предмет іпотеки, позивачем не доведено, то за вказаних обставин підстави для задоволення вимог позивача про виселення відповідачки відсутні.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції помилково виходив з положень ст. 1167 ЦК України, не врахувавши що вказана норма закону не поширюється на договірні правовідносини. Тому в частині стягнення моральної шкоди рішення суду також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині за відсутності правових підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 травня 2011 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Розірвати договір позики-іпотеки від 06 травня 2008 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованому у реєстрі за №2463;

В рахунок погашення заборгованості за договором позики-іпотеки від 06 травня 2008 року в сумі 116035,7 грн. звернути на користь ОСОБА_4 стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, із додержанням процедури, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 1650 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :