Справа 22ц-556,2011р. Головуючий в 1 інстанції
Категорія: 27 Доповідач Воронцова Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року лютого місяця «08»дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Пузанової Л.В.

Суддів: Воронцової Л.П., Фурман Т.Г.

при секретарі Красношапка О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від «02»листопада 2010 року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства

«ОСОБА_3 банк ОСОБА_1»

до

ОСОБА_2,

ОСОБА_4

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

зустрічним позовом

ОСОБА_2

до

Публічного акціонерного товариства

«ОСОБА_3 банк ОСОБА_1»,

третя особа на стороні відповідача

Управління Національного Банку України

в Херсонській області

про визнання частково недійсним кредитного договору,

встановлення факту нікчемності іпотечних договорів,

скасування державної реєстрації договору та зняття

заборони відчуження квартири,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 ОСОБА_1»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що ОСОБА_2 уклав з ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1», перейменований у ПАТ кредитні договори від 28.09.2007 року №014/09/2009 та 14.07.2008 року №014/09/259 і отримав споживчі кредити на суму 102515 грн. та 16200 доларів США на умовах строковості та оплатності. В забезпечення виконання зобовязань позичальником за кредитними договорами, між Банком і ОСОБА_4 були укладені договори поруки, за якими відповідачка несе солідарну відповідальність з позичальником за виконання ним зобовязань за кредитними договорами. Оскільки ОСОБА_2 умови кредитних договорів не виконує і допустив заборгованість, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитними договорами: від 28.09.2007 року на загальну суму 108814,69 грн., від 14.07.2008р. на загальну суму 18006,90 доларів США.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1»про визнання частково недійсним кредитного договору, встановлення факту нікчемності іпотечних договорів, скасування їх державної реєстрації та зняття заборони відчуження квартири.

В обґрунтування позову посилався на те, що п.5.8 кредитного договору №014/09/2009 від 28.09.2007 року, яким на нього покладено обовязок не допускати протягом дії договору випадків набуття дитиною права власності або користування обєктом нерухомості, який є забезпеченням виконання ним зобовязань за договором, зобовязання протягом 20 днів з дня набуття права власності або права користування дитиною щодо такого обєкту нерухомості отримати ним згоду органу опіки та піклування на вчинення дій щодо обєкту нерухомості, як предмету іпотеки та п.3.6 Договору іпотеки від 15.07.2008 року і п.5.1 Договору іпотеки від 28.09.2007 року, які містять положення про надання іпотекодавцем іпотекодержателю нотаріально посвідчені згоди повнолітніх осіб, які проживають у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки, на їх добровільне виселення у разі звернення стягнення іпотекодержателем на предмет іпотеки, а також згоду відповідного органу опіки і піклування на передачу нерухомого майна в іпотеку та на виселення у цьому випадку неповнолітніх дітей та його ствердження про відсутність малолітніх та неповнолітніх дітей, що мають право користування кредитом іпотеки, - укладені з порушенням вимог чинного законодавства, а саме ст.29 ч.1,3 ЦК України. ст.383,405 ЦК України, ст.156 ЖК України, ст. 18 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей»щодо прав неповнолітніх дітей на користування обєктом нерухомості, за яким зареєстровано одного з батьків та без згоди органу опіки та піклування на передачу нерухомого майна в іпотеку та на виселення у цьому випадку неповнолітніх дітей.

На підставі ст.ст. 203,215ч.2, 224,236 ЦК України, просив визнати недійсним п.5.8 кредитного договору від 28.09.2007 року, встановити факт нікчемності іпотечних договорів від 28.09.2007р. та 15.07.2008 року, скасувати державну реєстрацію договорів іпотеки та зняти заборону на відчуження квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02 листопада 2010 року позов ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1»задоволено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати, постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1»- відмовити.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1»просить її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає її підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 28.09.2007 року та 14.07.2008 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1»кредитні договори №014/09/2009 та №014/09/259, за якими отримав споживчі кредити в сумі 102515 грн. до 28.09.2022 року та 16200 доларів США до 14.07.2018 року відповідно зі сплатою відсотків за користування.

З метою забезпечення виконання умов кредитних договорів ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 договори поруки №014/09/2009 від 28.09.2007 року і №014/09/259 від 14.07.2008 року, відповідно до яких ОСОБА_4 зобовязалася нести солідарну відповідальність з боржником за невиконання або неналежне виконання ним зобовязань за кредитними договорами. Також на забезпечення виконання боржником умов кредитних договорів між ним, його дружиною ОСОБА_4, та ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1»було укладено договори іпотеки від 28.09.2007 року і 14.07.2008 року, якими в іпотеку передано квартиру №33 у будинку №114 «б»по вул. І.Куліка у м.Херсоні.

Задовольняючи позов Банку та стягуючи з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь позивача заборгованість за кредитними договорами, суд першої інстанції виходив з неналежного виконання боржником зобовязань по кредитним договорам та наявності заборгованості станом на 12.01.2010 року по щомісячним платежам, а відтак, і підстав для дострокового повернення позики та стягнення заборгованості.

Колегія суддів погоджується у зазначеній частині з рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги стосовно не підтвердження первинними документами факту видачі ОСОБА_2 кредиту у доларах США та отримання ним цієї суми, не заслуговують на увагу і підлягають відхиленню, оскільки спростовуються наявністю меморіального валютного ордеру №OPSS15225 від 15.07.2008 року /а.с.46/.

Посилання апелянта на відсутність належних доказів наявності у нього заборгованості за кредитними договорами спростовується наданими Банком розрахунками такої, і боржником, у порушення вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України не спростовано належними та допустимими доказами, тому до уваги колегією суддів не приймаються.

Зазначення апелянтом щодо перенесення Банком в односторонньому порядку термінів виконання кредитних угод та необхідності висування одночасних вимог про розірвання кредитних договорів не ґрунтуються на законі та підлягають відхиленню.

Так, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з умов, укладених з боржником кредитних договорів, п.1.3.2, п.2.2 /а.с.12,23/, ними було передбачено сплату позичальником щомісячного ануїтетного платежу в розмірі 245 доларів США та 1214 грн. відповідно, однак, згідно наданих Банком розрахунків, з липня 2009 року боржник відповідні суми не сплачував, що дало підстави Банку для звернення з позовом до суду про дострокове повернення всіх сум за кредитними договорами у звязку з порушенням умов договору, і не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що боржник, як сторона договору, погодив всі умови кредитного договору від 28.09.2007 року; банк, як іпотекодержатель, на момент звернення з позовом до суду не предявляє вимог, які б порушували права та інтереси дітей позичальника, оскільки на момент укладення кредитного договору від 28.09.2007 року у дітей ОСОБА_2 були відсутні право власності і право користування стосовно нерухомого майна квартири, згода органу опіки і піклування на здійснення такого правочину не була потрібна, окрім того, на момент укладення договорів іпотеки, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 надали заяви Банку, що інтереси дітей ними не порушуються.

Однак, повністю з висновками суду за зустрічним позовом колегія суддів погодитися не може, оскільки вони не відповідають обставинам справи та до них суд дійшов у порушення норм матеріального права.

Відповідно до п.5.8 кредитного договору №014/09/2009 від 28.09.2007 року п.5, Позичальник зобовязується не допускати протягом дії договору випадків набуття дитиною права власності або користування щодо обєкту нерухомості, який є забезпеченням виконання зобовязання Позичальника за договором, якщо протягом дії цього договору дитина набуває право власності або право користування щодо такого обєкту нерухомості, позичальник зобовязаний протягом двадцяти календарних днів з дня настання такого факту отримати згоду органу опіки і піклування щодо обєкту нерухомості, як предмету іпотеки будь-яких дій, передбачених законодавством та іпотечними договорами, укладеними з Кредитором, а також протягом зазначеного строку надати оригінал такої згоди до Кредитора.

Відповідно до ч.3,4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років та у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків.

Частиною 1 ст.176 СК України передбачено, що батьки зобовязані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток.

Згідно ч.1.2 ст.156 ЖК України, члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у належному йому будинку, користуються жилими приміщеннями на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Отже, системний аналіз вище зазначених норм права гарантує право на житло (користування) дітям за місцем проживання їх батьків.

Відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, п.5.8 кредитного договору від 28.09.2007 року суперечить інтересам неповнолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_4 щодо права користування (проживання разом з батьками) квартирою №33 по вул. І.Куліка,114 «б»у м.Херсоні, тому він є недійсним.

Стосовно позовних вимог про визнання нікчемними договорів іпотеки, слід зазначити наступне.

На момент укладення Договору іпотеки спірної квартири від 28.09.2007 року ОСОБА_2 і ОСОБА_4 були зареєстровані і проживали за іншою адресою: вул. Чорноморська,24 «а», кв.62 і АДРЕСА_1 /а.с.169/. Їх неповнолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.149,150/, не проживали та не були зареєстровані у даній квартирі. Тому згода органу опіки і піклування на укладення даного правочину, відповідно до положень ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей»не була потрібна, отже, даний договір іпотеки не є нікчемним.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 щодо нікчемності договору іпотеки від 15.07.2008 року, як такого, що порушує права неповнолітніх дітей і укладеного без згоди органу опіки і піклування, колегія суддів вважає рішення суду незаконним і підлягаючим скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на момент укладення даного договору у квартирі АДРЕСА_2 «б»у м.Херсоні, яка була предметом договору іпотеки від 15.07.2008 року, проживали, були зареєстровані і дана квартира належала на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_4 Дана квартира була і місцем проживання неповнолітніх дітей відповідачів.

Відповідно до ст.12 ч.3 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке, або право користування, яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування, однак, така згода не була отримана.

З огляду на зазначене, при укладенні договору іпотеки нерухомого майна, предметом якого була спірна квартира, у якій проживали неповнолітні діти ОСОБА_4, необхідна була згода органу опіки і піклування а, оскільки така не була отримана, відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України, ч.1 ст.215 ЦК України, даний договір слід визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію, зняти заборону відчуження квартири та виключити запис про обтяження нерухомого майна з Державного реєстру іпотеки за договором від 15.07.2008 року.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,314 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 02 листопада 2010 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним п.5.8 кредитного договору від 28.09.2007 року, іпотечного договору від 15.07.2008р., скасування його державної реєстрації та зняття заборони відчуження квартири за даним договором скасувати, постановити нове.

Визнати недійсними п.5.8 кредитного договору №014/09/2009 від 28.09.2007р., укладений між ОСОБА_2 і ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1», договір іпотеки від 15.07.2008 року, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1». Скасувати державну реєстрацію договору іпотеки від 15.07.2008 року, зняти заборону відчуження квартири, яка є предметом застави за договором іпотеки від 15.07.2008 року, виключити запис про обтяження нерухомого майна квартири з Державного реєстру іпотек за договором від 15.07.2008 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: