АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М
У Х В А Л А

12 вересня 2011 року м. Харків

Суддя судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області ОСОБА_2, перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 травня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк ОСОБА_1» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за рахунок заставного майна, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 травня 2011 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк ОСОБА_1» задоволено.

Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь банківської установи кредитну заборгованість за кредитними договорами № 014/02/3-1392-06 від 12.09.2006 року та № 014/07/1-152-07 від 16.02.2007 року в загальній сумі 1 801 544 грн. 74 коп.

Звернено стягнення на предмет іпотеки - належне ОСОБА_4 на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення № 5-14, 11 літ. «М-1» загальною площею 241,2 кв.м., нежитлові будівлі літ. «Н-1» загальною площею 145,6 кв.м., літ. «О-1» загальною площею 562,3 кв.м., літ. «П-1» загальною площею 172,9 кв.м., літ. «Р-1» загальною площею 104,8 кв.м., що розташовані по вул. Котлова, 185 у м. Харкові, з метою його продажу в рахунок погашення заборгованості за вищевказаними кредитними договорами.

Застосовано спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання позивачу права його продажу із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38. Закону України «Про іпотеку».

В апеляційній скарзі відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ставиться питання про скасування зазначеного рішення районного суду та направлення справи на новий розгляд до того ж суду першої інстанції в іншому складі.

В обгрунтування своєї скарги апелянти посилаються на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Перевіривши матеріали цивільної справи, що надійшла на розгляд до суду апеляційної інстанції, вважаю, що ця справа, на даний час, не може бути предметом апеляційного розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частини.

При цьому в резолютивній частині судового рішення повинні бути, зокрема зазначені: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновок суду по суті заявлених позовних вимог.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Проте, як вбачається зі змісту резолютивної частини рішення Ленінського районного суду м. Харкова 06 травня 2011 року, яким позовні вимоги позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк ОСОБА_1» задоволено, в резолютивній частині цього судового рішення, що стосується звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя, відсутній будь-який висновок суду першої інстанції щодо початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, що фактично позбавляє суд апеляційної інстанції можливості в повному обсязі перевірити законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі й у разі, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене, а також те, що зазначений вище недолік фактично позбавляє суд апеляційної інстанції можливості в повному обсязі перевірити законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, однак цей недолік може бути усунутий судом першої інстанції самостійно, шляхом ухвалення додаткового рішення, вважаю за необхідне відповідно до ч. 4 ст. 297 ЦПК України повернути вказану цивільну справу до Ленінського районного суду м. Харкова для вирішення питання про ухвалення по справі додаткового судового рішення за правилами ст. 220 ЦПК України.

Таким чином, на підставі викладеного, та керуючись ст. 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк ОСОБА_1» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за рахунок заставного майна повернути до Ленінського районного суду м. Харкова для вирішення питання про ухвалення по справі додаткового судового рішення протягом 25 днів.

Ухвала набирає чинності негайно й касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Суддя: В.М. Даниленко