АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Ляпченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» про розірвання договору,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» про розірвання договору. Позивачка вказувала на те, що 05 червня 2006 року між ними було укладено кредитний договір №010/094722/3105/82. Внаслідок втрати роботи вона не змогла вчасно погасити заборгованість по кредиту, тому рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 березня 2010 року з неї було стягнуто суму заборгованості за вказаним кредитним договором. Незважаючи на це відповідач продовжує нараховувати проценти за користування кредитом.

Посилаючись на те, що внаслідок всесвітньої економічної кризи відбулася істотна зміна обставин, якими вона керувалася укладаючи кредитний договір, а також на те що її неодноразові звернення про розірвання договору відповідач не реагує, позивачка просила розірвати вказаний договір на підставі ст.652 ЦК України.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення, як постановленого з порушенням чинного законодавства та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 червня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір №010/094722/3105/82 про відкриття кредитної лінії для розрахунків за допомогою платіжної картки на суму 10 000 грн. на строк до 4 червня 2008 року.

Відповідно до ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно.

При заявленні вимог про розірвання договору на підставі ст.652 ЦК України, на позивача покладається відповідно до положень ст.60 ЦПК України обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

ОСОБА_2 суду не надано доказів наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору.

Укладаючи зазначений договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни обставин. Будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане, в сторін не було.

Втрата боржником роботи чи відсутність у нього необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, як це передбачено статтею 617 ЦК України.

Ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).

Отже, позивачка зобовязана виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Дані обставини і повинні бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми закону, що регулюють встановлені правовідносини, постановлене судове рішення, на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову, а апеляційна скарга позивачки - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2011 року змінити в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову відповідно з даним рішенням, а в іншій частині - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: