Справа № 2-28/2011 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2011 року Демидівський районний суд

Рівненської області

в складі :

одноособово судді Олексюк А.О.

при секретарі Савковій Г.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_3. на його користь 4 780 гривень боргу згідно договору позики, 1 174 гривень 60 коп. процентів та судові витрати по справі.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що в жовтні 2001 року ОСОБА_3 звернулась до нього з проханням щодо позики в нього грошових коштів. Позивач передав відповідачці 6 000 (шість тисяч) гривень, а вона в свою чергу їх прийняла і зобов»язувалась повернути дані кошти в термін до 21.01.2002 року, з урахуванням виплати восьми відсотків від позиченої суми, про що написала розписку.

Однак, у вказаний термін відповідачка свої зобов»язання не виконала, гроші не повернула. На його прохання про добровільну сплату боргу не реагує, платити борг відмовляється.

З цих підстав, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

В суді позивач зменшив розмір позовних вимог, просить суд стягнути основний борг згідно договору позики в сумі 4 300 гривень та судові витрати по справі. Крім того, суду пояснив, що на сьогодні йому в добровільному порядку повернуто лише 1700 грн. з основної суми.

Представник позивачки ОСОБА_2 позов не визнала. Суду пояснила, що борг в сумі 6 000 грн. повернуто. ЇЇ матір особисто віддала 2500 грн. і вона особисто в рахунок погашення боргу матері передавала позивачу 3500 грн. Крім того, просить суд застосувати строк позовної давності до даного спору, який відповідно до закону становить три роки.

Про те, що 2001 році ОСОБА_1 дійсно позичав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 6000 гривень, про що остання написала розписку, показав в суді свідок ОСОБА_4

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд рахує, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.257 України, до даної категорії справ, загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Так, в судовому засіданні встановлено, що в жовтні 2001 року ОСОБА_5 позичила у ОСОБА_1 6000 гривень і зобов»язувалася їх повернути до 21 січня 2002 року. Як стверджує позивач кошти у встановлений строк йому не повернуто. Ніщо йому не перешкоджало звернутися до суду. Однак він надіявся на порядність відповідачки.

На підтвердження укладення договору позики позичальник ОСОБА_3 надала розписку, яка посвідчила позику ОСОБА_1 визначеної грошової суми /а.с.7/ .

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так як представник відповідачки звернулась до суду з заявою про застосування позовної давності і позивач не вказав на причини поважності пропуску ним позовної давності і не ставить питання про його поновлення, суд вважає за необхідне в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 257, 267 ЦК України, ст. ст . 10, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, -

Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області через Демидівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ