Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 2-437/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2011 року м.Роздільна

Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді - Панчука А.І., при секретарі - Волковій А.І. у відкритому судовому засіданні розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Відповідачів про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом демонтування шиферної огорожі.

Позивач просить усунути перешкоди в користуванні власністю шлязом примусового знесення шиферної огорожі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, пояснила , що ОСОБА_5, яка є співвласником будинку № 103 по вул.Кірова в смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області та ОСОБА_3 та її співмешканець ОСОБА_4 самовільно не порадившись з нею, як співласником вказаного будинку в 1/2 частині / право приватної власності на 1/2 частини встановлено згідно рішення суду від 28 січня 2011 року, встановили шиферну огорожу на території спільного двору , що в свою стало причиною заборони ходити по двору. Територія на якій розташований будинок № 103 по вул.Кірова в смт.Лиманське є спільною територією, порядок користування вказаною територією не встановлений, двір не поділений та знаходиться в спільному користуванні до встановленого порядку який вся роками між мешканцями будинку спонтанно.

Відповідач ОСОБА_6 пояснила, що до вказаного будинку вона не має відношення, будинок , а вірніше іна вказаного будинку належить її дочці - ОСОБА_5, ОСОБА_7 просто проживає у вказаному будинку, не зареєстрований , а тому відношення до будинку та будування огорожі не має.

ОСОБА_6, яка діяла на підставі доручення від імені ОСОБА_5 пояснила, що вказана шиферна огорожа побудована навісці огорожі, яка була колись у вигляді сітки. А тому будування огорожі вона вважає законним.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є сусідом вказаних сторін по справі, порядок користування будинком та його територією раніше складався спонтанно, тобто жили і ніхто не сварився, користувалися іий відповідною часткою , не поруюючи чужі права та інтереси. Ніяких рішень виконавчої влади ,щодо встановлення порядку користування вказаним двором не приймалося.

Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін - вважає , що позовна заява пілягає задоволенню частково, виходячи з наступного:

Судом із наданих в суд документів достовірно встановлено , що згідно рішення Роздільнянського районного суду від 28 січня 2011 року за ОСОБА_1 було визнанно право приватної власності на 1/ 2частини будинку № 103 по вул..Кірова в смт.Лиманське Роздільнянського району з господарчими спорудами, Тобто відповідно до вимог ст.. 328 ЦК було встановлено право приватної власності.

У відповідності з вимогами ст. 328 ЦК України право власності на майно набувається на підставах , що не заборонені законом і вважається набутим правомірно , якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст..60 ЦПК України на сторони в процесі, в тому числі і позивача та

його представників лежить обов.язок довести ті обставини на які він посилається , крім їдків відповідно до ст..61 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_9 навела докази належності права приватної ності на частину будинку та навела докази того, що право користування вказаним двором ОСОБА_1 набула спільно з ОСОБА_5 внаслідок набуття нею права власності частину будинку , таким же право користується і ОСОБА_5 Вказане не протирічить вимогам ст.92 ЗК - право користування земельною ділянкою , ст..95 ЗК України - права користувачів ,116 ЗК України набуття права користування земельною ділянкою та овідно до вимог ст. 120 ЗК перехід права на земельну ділянку у разі набуття права ності на жилий будинок , або споруду , або будівлю. Таким чином судом встановлено що рішенням Роздільнянського районного суду від 18 березня 2010 року ОСОБА_5 було відновлено у встановленні запропонованого нею порядку користування , тобто вказана земельна ділянка та двір знаходяться в спільному сумісному користуванні без виділення долей - часток. Ніякого рішення жодним із органів місцевого самоврядування не приймалося. Тому суд приходить до висновку в тому, що збудована огорожа є перешкодою в користуванні ? частиню будинку для ОСОБА_1 та порушує порядок користування земельною ділянкою . а тому вкажана огорожа підлягає демонтажу. Вимоги щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заявлені безпідставно , так як вони не є власниками вказаного будинку . а ні співвласниками , а ні користувачами земельної ділянки . а ні її власникам. Тому в задоволенні вимог що вказаних осіб необхідно відмовити. Необхідно стягнути судовий збір та збір на ІТЗ на користь Позивача , а взадоволенні вимого стягнення сум за проїзд необхідно відмовити.

Судовий збір та збір на ІТЗ оплачені повністю На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4,7, 81, 84 , 88 , 208, 212, 213, 215, 221,223, ЦПК України, ст..391 ЦК України , ст. 92,95,116, 120, ЗК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю задовільнити частково.

Зобов,язати ОСОБА_5 демонтувати шиферну огорожу встановлену на земельній ділянці за адресою вул. Кірова 103 Роздільнянського району Одеської області на якій знаходиться будинок № 103 , та який порушує право користування земельною ділянкою / двором / та ділить двір навпіл.

В частині вимог заявлених до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити повністю, як заявлених безпідставно.

Стягнути судові витрати з ОСОБА_5 в розмірі 37 грн. збору на ІТЗ , та мита в розмірі 17 грн. на користь ОСОБА_1

В частині вимог стягнення витрат на проїзд відмовити повністю,

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Одеської області в 10-ти денний строк з дня його проголошення, або в такий же термін з дня отримання рішення в разі проголошення вступної та резолютивної частини.

Суддя А.І.Панчук