АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4166/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2011 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Куценко Т.Р., Повєткіна В.В.

при секретарі: Качур Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2010 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В с т а н о в и л а :

У вересні 2010року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначав, що 09 січня 2008року передав відповідачу в борг 15000гнр., які останній зобовязався повернути до 09 квітня 2008року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконав зобовязання щодо повернення боргу за договором позики, прострочив виконання грошового зобовязання, позивач просив стягнути за договором позики з урахуванням індексу інфляції 19010грн., 3% річних з простроченої суми у розмірі 1050,00грн. та витрати по справі(а.с.3-4).

В ході розгляду справи позивач змінив позов, просив стягнути з відповідача за договором позики суму боргу з урахуванням індексу інфляції 11794,70грн., 3% річних з простроченої суми у розмірі 675,00грн., недоотриманий дохід у сумі 5000грн., моральну шкоду у сумі 1700грн., витрати на юридичну допомогу 550грн., за оформлення довіреності 150грн., та судові витрати(а.с.23-26).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2010 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за договором позики від 09 січня 2008року: суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 11 794,70грн.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 675,00грн.; відсотки за договором позики в розмірі 5000,00грн.; витрати по сплаті судового збору 174,70грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині стягнення відсотків за користування грошима в сумі 5000,00грн. скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст.1046, ч.1ст.1048, ст.1049 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

По справі встановлено, що 09.01.2008року між ОСОБА_3І та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого позикодавець передав позичальнику 15000,00грн. Позичальник зобовязаний повернути всю суму позики до 09.04.2008року(а.с.6,7).

Як видно із справи, відповідач не виконав умови договору від 09.01.2008року, борг за договором позики в строки передбачені останнім не повернув, 29.11.2008року повернув борг частково, у сумі 6000,00грн.(а.с.20).

Встановивши вказані обставини та докази в їх підтвердження, суд, з урахуванням зазначених норм закону та п.10 договору, а також вимог ст.ст.625,1050 ЦК України, якими передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_3 про стягнення зі ОСОБА_2 суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Разом з тим, стягуючи з відповідача проценти за користування позикою в розмірі 5000,00грн., суд не взяв до уваги п.2 договору, де зазначено, що позика надається на платній основі, а вказана сума визначена як прибуток.

Пунктом 5 розділу VІІІ прикінцевих положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що до приведення законодавства у відповідність з цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом.

За змістом ст.ст.1, 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надання грошових коштів у позику є фінансовою послугою, яка надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти.

Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами-суб*єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом.

В інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається.

Як видно із справи, остання не містить відповідних доказів, які б свідчили про те, що позивач є особою, яка має право надавати фінансову послугу з метою отримання прибутку у вигляді процентів за користування позикою.

Оскільки наслідки порушення договору позичальником та відповідальність за порушення грошового зобовязання регулюються ст.ст.625,1050 ЦК України, іншої відповідальності діючим законодавством з даних правовідносин не встановлено, що суд першої інстанції не взяв до уваги, то рішення суду в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відсотків за договором позики в розмірі 5000,00грн. на підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині рішення про відмову ОСОБА_3 задоволенні зазначених вимог.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2010 року в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відсотки за договором позики в розмірі 5000,00грн. скасувати, ОСОБА_3 в задоволенні зазначених вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-