Справа № 2-3065/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2011 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Фанда О.А.,

за участю секретаря Кисіль О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до державного підприємства «Завод ім. Малишева» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячної заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства (далі ДП) «Завод ім. В.О.Малишева», в якому просив: стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 1673,67 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також відшкодувати спричинену йому моральну шкоду, яку він оцінює в 2000 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 1962 року він працював у відповідача. 1 червня 2009 року був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Проте, на порушення вимог чинного законодавства на день звільнення з ним не проведено остаточний розрахунок.

В судове засідання позивач не зявився, просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач, в особі свого представника, до суду не зявився, подав письмові заперечення, в яких проти позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не заперечував, в іншій частині просив в позові відмовити. При цьому зазначив, що відсутня вина власника у несвоєчасній виплаті остаточного розрахунку позивачу, оскільки згідно з ухвалами Господарського суду Харківської області було порушено провадження у справі про визнання банкрутом ДП «Завод ім. В.О.Малишева» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 працював на ДП «Завод ім. Малишева» з 1962 року. 1 червня 1962 року він був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Встановлено також, що в день звільнення з позивачем не було проведено остаточний розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до ст. 117 КЗпП України є порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та вина власника.

Матеріали справи свідчать про те, що вини ДП «Завод ім. Малишева» в затримці розрахунку при звільненні позивача немає.

Відповідно до ухвал господарського суду Харківської області було порушено справу про банкрутство ДП «Завод ім. Малишева». Відповідно до цих ухвал було накладено мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом дії мораторію заборонено нарахування неустойки (штраф, пеня), заборонено застосування інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових) платежів.

За таких обставин підстав для застосування фінансових санкцій, передбачених ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в період дії мораторію немає, а отже стягнення з заводу на користь позивача компенсації втрати частини заробітку при звільненні в звязку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги є безпідставним.

Дія мораторію відповідно до п. 6 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоровю та життю громадян, авторської винагороди. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 1673 грн. 67 коп.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, в звязку з відсутністю вини власника у затримці розрахунку.

З цих же підстав суд відмовляє в задоволенні моральної шкоди.

Керуючись ст. 117 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, ч. 3 ст. 174, 209, 212 - 215, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до державного підприємства «Завод ім. Малишева» задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Завод ім. Малишева» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 1673 (одна тисяча шістсот сімдесят три) грн. 67 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до державного підприємства «Завод ім. Малишева» - відмовити.

Стягнути з державного підприємства «Завод ім. Малишева» на користь держави судовий збір в розмірі 188 (сто вісімдесят вісім) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_2