Апеляційний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Пугачовій Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2010р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: відділ по забезпеченню роботи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, служба у справах дітей Одеської міської ради про припинення права власності на частку майна, що є в спільній частковій власності та про визнання права власності, -

встановила:

20 жовтня 2008р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку майна, що є в спільній власності та визнання права власності (а.с.3-4, 44-45, 86-88, 109-114).

Остаточно уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 шляхом стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі вартості за ринковими цінами належної ОСОБА_2 1/5 частини вказаної квартири або шляхом передачі у власність ОСОБА_2 1/4 частини квартири № 10 в будинку №22 про проспекту Маршала Жукова в м. Одесі, зі стягненням з нього (ОСОБА_1Ф.) різниці вартості часток квартир за ринковими цинами; визнати за ним (ОСОБА_1Ф.) право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с.109-114).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що йому на підставі договору дарування від 18 серпня 2004р. належить 3/5 частин квартири АДРЕСА_3. Його дітям: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 належать кожному по 1/5 частині зазначеної квартири.

Згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2009р. йому на праві власності належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_4. Його колишній дружині ОСОБА_4 на підставі даного рішення суду також належить 1/4 частина вказаної квартири. ОСОБА_4 перешкоджає йому користуватися квартирою, принижує його гідність, постійно провокує скандали та сварки в присутності дітей.

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи призвести розподіл квартири №10 в натурі неможливо, тому позивач вважав, що для урегулювання спору можливо припинити право ОСОБА_2 на частку у спільному майні в квартирі АДРЕСА_5. Таким чином, буде виконано рішення суду про визначення місця проживання неповнолітнього сина разом із матір'ю.

Законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_2, його мати ОСОБА_4, позов не визнала повністю та пояснила, що при задоволені позову ОСОБА_1 буде порушено право власності їх неповнолітнього сина ОСОБА_2, оскільки розмір житлової площі в квартирі №10 значно менше площі 1/5 частини квартири №29, яка належить сину. Представник вказала, що позивач фактично пропонує укласти договір міни належної йому 1/4 частини квартири № 10 на 1/5 частину квартири № 29, а ст. 365 ЦК України, на яку посилається позивач, не передбачає компенсацію вартості частки шляхом міни об'єктів нерухомого майна.

Представник третьої особи, відділу по забезпеченню роботи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради просив у задоволені позову ОСОБА_1Ф відмовити, посилаючись на те, що при задоволені позову буде порушений майновий стан неповнолітнього ОСОБА_2, оскільки в квартирі №10 він не буде забезпечений окремою кімнатою.

_____________________

Справа №22ц-3940/2011 Категорія 5

Головуючий по першій інстанції ОСОБА_5

Доповідач суддя Сидоренко І.П..

Рішенням суду від 08 листопада 2010р. у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.129, 130-131).

Ухвалою апеляційного суду від 03 червня 2011р. апелянту поновлений строк на апеляційне оскарження рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на те, що суд необґрунтовано відмовив йому у задоволені позову (а.с.134138, 141-145 ).

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які зявилися в судове засідання апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, надані докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовивши ОСОБА_1Ф у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 відповідно до вимог закону не отримав відповідну згоду від органу опіки та піклування про зупинення права власності неповнолітнього ОСОБА_2. В судовому засіданні апеляційної інстанції представник органу опіки та піклування просив відмовити позивачу у задоволені з тих підстав, що матеріальне становище неповнолітнього буде погіршене та не зберігається гарантоване право неповнолітнього на його права на житло. Згоду на таке відчуження позивач не отримав і від матері неповнолітнього відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, зібраним доказам, яким суд дав належну оцінку та нормам діючого законодавства України.

Судом першої інстанції були встановлені факти і відповідні їм правовідносини, які виникли між сторонами.

Позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 18 серпня 2004р. належить 3/5 частин чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_3, Згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2009р. позивачу належить 1/4 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_4.

Відповідачу неповнолітньому ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 листопада 1997р. належить 1/5 частина квартири АДРЕСА_3.

ОСОБА_1 просив суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 шляхом стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі вартості за ринковими цінами належної ОСОБА_2 1/5 частини вказаної квартири, або шляхом передачі у власність ОСОБА_2 1/4 частини квартири № 10 в будинку №22 про проспекту Маршала Жукова в м. Одесі, зі стягненням з нього (ОСОБА_1Ф.) різниці вартості часток квартир за ринковими цинами; визнати за ним (ОСОБА_1Ф.) право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2.

В судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 також наполягав на вирішенні спору шляхом одного або другого варіанта, який він запропонував.

Сторони не заперечували, що на даний час ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживають в квартирі №29. Неповнолітній ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції категорично заперечував проти позову та пояснив, що він бажає проживати лише в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судова колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені, оскільки запропоновані позивачем варіанти фактично погіршують майнове становище неповнолітнього ОСОБА_2 та порушують його права та законі інтереси. Слід зазначити, що сплата компенсації взагалі не можлива, оскільки у неповнолітнього ОСОБА_2 відсутні гроші для такої сплати, а представник неповнолітньою особи його мати, не бажає сплачувати таку компенсацію або її отримувати від позивача.

Не заслуговують уваги доводи ОСОБА_1 відносно того, що ОСОБА_4 перешкоджає йому користуватися квартирою №10 в будинку №22 по проспекту Маршала Жукова в м. Одесі, принижує його гідність, постійно провокує скандали та сварки в присутності дітей, оскільки позивач ОСОБА_1 стверджував, що він фактично проживає в квартирі №29. Крім того, позивач ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідними позовами відносно його користування квартирою №10, а також відносно виселення ОСОБА_4 з квартири №29.

Судова колегії вважає, що всі питання між сторонами, повязанні з володінням, користуванням, припиненням права власності, як на квартиру №29 ,так і на квартиру №10 слід вирішувати лише мирним шляхом, з урахуванням інтересів всіх власників, а також з урахуванням інтересів неповнолітнього ОСОБА_2

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Апелянт не довів суду першої і апеляційної інстанції обґрунтованість свого позову.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2010р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Сидоренко І.П.

Судді Погорєлова С.О.

ОСОБА_6 .