Апеляційний суд Харківської області
Справа № 22-Ц-127І0/2011p.
Категорія: договірна
Головуючий 1-ї інст: Сугачова О.О.
Доповідач: Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

іменем України

26 жовтня 2011 р.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

- головуючого - судці Яцини В.Б.,

- суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

-при секретарі Коршун І.О.,

розглянувши у відіфитому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2011 року та на ухвалу цього ж суду від 26 травня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У січня 2010 року ЛАТ «УкрСиббанк» (далі по тексту - Банк) звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за договором споживчого кредиту від 17.09.2008р., наданого банком ОСОБА_3 в сумі 44 000 доларів США зі строком повернення до 17.09.2029 року, зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 14 % річних. У забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3В, Банк уклав з ОСОБА_4 договір поруки № 229370 від 17.09.2008 року, за яким вона у солідарному порядку повністю відповідає за виконання ОСОБА_3 своїх обовязків за вказаним кредитним договором. Посилаючись на те, що ОСОБА_5В, отримав від Банку обумовлену кредитним договором суму, однак порушує свої обовязки за договором та не повертає отримані кошти в обумовлені строки, внаслідок чого станом на 21.01.2010 року сума простроченої заборгованості складає: в рахунок повернення отриманого кредиту - 303,48 доларів США, або 2 429,51 грн. за курсом НБУ на ту ж дату; заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом - 3965,08 доларів США, що по курсу НБУ на ту ж дату становить 31 742,45 грн., а всього 4 268,56 доларів США, або 34 171,96 грн.

Відповідно до умов п. 4.1 Правил, які є невідємною частиною договору кредиту, в таких випадках Банк вправі вимагати від позивальника сплати додаткової пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та по процентам за користування кредитом в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого

еквіваленту суми простроченого платежу, що на 21.01.2010 року становить 220,93 долара США, або 1 768,66 грн.

Банк також вказав, що положення ч. 2 ст.. 1050 ЦК України надають йому право в разі прострочення повернення чергової частини вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів, що складає 43 481,44 доларів США, або 348 090,67грн.

Оскільки ОСОБА_4І, за вказаним договором поруки відповідає у тому ж обсязі, що й боржник за кредитним договором, Банк з посиланням на ст. 553, 554 ЦК України та відповідно до положень ст.ст. 530/ 625,610 ЦК України просив задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку: 43 481,44 доларів США, або 348 090,67 грн. - заборгованість за кредитом; 303,48 доларів США, або 2 429,51 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 3 965,08 доларів США, або 31 742,45 грн. - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 16,67 доларів США, або 133,45 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 204,26 доларів США, або 1 635,20 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, що станом на 21.01.2010 року всього складає суму 47 970,93 дол. США, або 384 031,29 грн., а також - відшкодувати за рахунок відповідачів понесені позивачем судові витрати.

Заочним рішенням Московського районного суду м.. Харкова від 31 січня 2011 року позов банка було задоволено повністю. Стягнуто на його користь солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 47 970, 33 доларів США, що становить 384 031,29 грн., а також - судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 120 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 березня 2011 року представнику відповідача ОСОБА_3 було відмовлено у перегляді вказаного заочного рішення.

Не погоджуючись з таким заочним рішенням ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд врахував, на незастосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню та порушення норм процесуального права, відповідач ОСОБА_3 був позбавлений можливості надані повні пояснення з приводу заявленого позову, прийняти участь у дослідженні доказів, наданих позивачем.

При цьому вказав, що належним чином не дослідив докази, які знаходяться в матеріалах справи та не встановив дійсні обставини справи, що спростовують доводи позову. Так, ОСОБА_3В, не підписував Правила споживчого кредитування, які невідємною частиною договору споживчого кредиту, що відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України свідчить про його не укладення, а відповідач ОСОБА_3 не був ознайомлений із умовами кредитування, позивач не надав, а суд у своєму рішенні не навів розрахунок суми заборгованості, яка не підтверджена допустимими доказами, суд безпідставно поклав всі валютні ризики, повязані із девальвацією гривні лише на відповідача.

06.05.2011 року ОСОБА_3 через свого представника звернувся до районного суду із заявою про постановления додаткового рішення, посилаючись на те, що у своєму заочному рішенні суд не вирішив питання про визначенні порядку і строку його виконання, оскільки у нього утриманні знаходиться малолітня дитина.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2011 року у задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить її скасувати і направити справу для постановления додаткового рішення, посилаючись на те, що суд порушив норми матеріального і процесуального праві; Вказав, що у відповідача ОСОБА_3 на утриманні знаходиться малолітня дитина, і© відповідно до ст.ст. 27-1, 217 ЦПК України зобовязує суд за подаю йому заявою визначити порядок виконання його рішення, а висновки районного суду з цього приводу є необгрунтовані та суперечать наведеним нормам закону.

Позивач апеляційній скарги не визнав, вважає їх доводи недоведеними та безпідставними, а заочне рішення та ухвалу суду - законними та обгрунтованими, на

підставі чого у своїх запереченнях просив зазначені судові рішення залишити без змін, а скарги - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що зявилися у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи скарг та перевіривши їх обґрунтованість, судова колегія вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та оплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, а також - передбаченої договором суми пені (ст.. 624 ЦК України).

Згідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а за ст. 554 вказаного Кодексу у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору про надання споживчого кредиту, укладеного між Банком та ОСОБА_3, та відповідно до Правил № 0, які є його невідємною частиною, Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 44 000 доларів США, що станом на момент видачі складало 213448,40 грн., строком до 17.09.2029р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14 % шляхом сплати щомісячних ануітетних платежів у розмірі 543 грн., встановленому кредитним договором, а у відповідності з розділом 4 вказаних Правил, у разі порушення термінів повернення кредиту, процентів чи комісії Банк має право вимагати від позичальника, а позичальник повинний на першу таку вимогу додатково сплатити Банку відповідну пеню (а.с. 5-11). За вказаним кредитним договором банк надав обумовлену суму кредиту, натомість ОСОБА_3 порушив свої зобовязання щодо повернення кредиту, внаслідок чого станом на 21.01.2010р. виникла заборгованість у сумі: 303,48 доларів США або 2429,51 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 3965,08 доларів США, або 31742,45 ірн. - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 204,24 дол. США або 1635,20 грн. - пеня за затримку у сплаті процентів за користування кредитом і 16,67 доларів США або 133,20 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, а також - 43 481,44 доларів США або 348090,67 грн. - залишок непростроченої заборгованості по кредиту.

Згідно до договору поруки № 229370 від 17.09.2008р, укладеного Банком з ОСОБА_4, остання поручилася у солідарному порядку відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобовязань перед Банком, що виникли з вказаного договору споживчого кредиту, у повному обсязі. У випадку невиконання Боржником своїх зобовязань за основним договором кредиту Банк має право предявляти свої вимоги безпосередньо до поручителя, які останній зобовязаний виконати протягом 10-ти робочих днів з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) шляхом переказу/перерахування коштів у розмірі наявної у позичальника заборгованості, завданих збитків та штрафних санкцій (а.с. 18-19).

За вихідним № 134 120 від 19.06.2009 року та відповідно до поштової квитанції від 19.06.2009 року Банком на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був направлений лист з вимогою на підставі зазначеного договору споживачого кредиту, а ОСОБА_4 - поруки, до 19 липня 2009 року погасити Банку прострочену станом на 19 червня 2009 року заборгованість ОСОБА_3 за укладеним договором споживчого кредиту (а.с. 250, 251). Витягом з рахунку ОСОБА_3 підтверджується, що вказану заборгованість він не погасив, (а.с. 268-291).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно до умов вказаного договорів споживчого кредиту та поруки, з огляду на прострочення ОСОБА_3 повернення чергової частини кредиту та процентів та з підстав, передбачених вказаними нормами права і ч. 2 ст. 1050 ЦК України, стягнув з відповідачів у солідарному порядку вказані суми.

Чинним рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ „УкрСиббанк про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним встановлено, що договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 17 вересня 2008 року підписаним сторонами. Підписуючи вказаний договір позичальник погодився з викладеною у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників цього банку, пропозицією банку надати позичальнику споживчий кредит на умовах, встановлених у цьому договорі та Правилах, які є загальнодоступними, не підлягають додатковому підписанню та /або візуванню сторонами. Власноруч підписуючи договір позичальник підтвердив, що до його підписання він ознайомився зі змістом цих Правил, повністю їх розуміє та погоджується з ними. Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України зазначені обставини мають преюдиціальне значенні по цій справі.

Що стосується ухвали районного суду про відмову у постановленні додаткового рішення, то з огляду на відсутність у заяві ОСОБА_3 підстав, передбачених ст.ст. 217, 220 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно до вказаних норм цивільного процесуального права відмовив у задоволенні такого клопотання, що не перешкоджає в заявнику при виконанні рішення суду знову вирішувати це питання.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив своє рішення по суті позову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Разом з тим, всупереч ст. 88 ЦПК України суд при розподілу судових витрат застосував солідарний, а не дольовий порядок їх відшкодування, що з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України вимагає в цій частині відповідної зміни рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. З ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 31( 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2011 року задовольнити частково, змінивши його в частині відшкодування судових витрат. Стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з кожного, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» по 850 грн. судового збору та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

В іншій частині вказане заочне рішення районного суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2011 року відхилити та залишити вказану ухвалу без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак на протязі двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді колегії: