Макарівський районний суд Київської області
Макарівський районний суд Київської області в складі судді ДЗЮБИ Н.М. при секретарі Приходько О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Макарів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Копилівської сільської ради, Управління Держкомзему в Макарівському районі про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними ,
Позивач 03.02.2010 року звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй та відповідачу ОСОБА_2 на праві часткової власності належить домоволодіння №19 по вул.Жовтневій в с.Копилів Макарівського району Київської області по 1/2 частині кожному на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 04.10.1995 року та 15.03.2001 року відповідно, які зареєстровані в Макарівському БТІ.
06.11.1996року в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок їм Копилівською сільською радою були видані державні акти на право приватної власності на земельні ділянки для ОЖБ серії КВ без номерів,які зареєстровані за №№000032 та 000033, згідно яких їй передано у власність 0,197 га, відповідачу ОСОБА_2-0,189 га. Підставою видачі обох державних актів вказано рішення 6 сесії 22 скликання Копилівської сільської ради від 21.12.1995 року. Після оформлення відповідачем правовстановлюючих документів на спадкове майно між ними виник конфлікт щодо користування спадковим будинком, який повністю розташований на приватній земельній ділянці відповідача. Тому в 2002 році вона звернулась з позовом до суду про поділ будинку в натурі та визнання державних актів на право приватної власності на землю недійсними та визначення порядку користування земельною ділянкою. Справа розглядалась різними судовими інстанціями, спадковий будинок було поділено, в позові про визнання державних актів на право приватної власності їй було відмовлено рішенням апеляційного суду Київської області від 05.02.2007 року. Після розгляду даної справи 24.12.2009 року вона отримала в архівному відділі Макарівської РДА архівну довідку з повним текстом рішення 6 сесії 22 скликання Копилівської сільської ради від 21.12.1995 року, яке є підставою для видачі їм державних актів на право приватної власності на землю, згідно якого Копилівська сільська рада не розглядала питання передачі їй та ОСОБА_2 у власність земельних ділянок, що підтверджується долученим до вказаного рішення списком громадян с.Копилів, яким передаються земельні ділянки у власність. Про це вона раніше не знала і не могла знати. Оскільки рішення, яке є підставою видачі оспорюваних державних актів на право приватної власності на землю в природі відсутнє, державні акти на право приватної власності на землю мають бути визнані недійсними. Тому за захистом свого порушеного права вона звернулась з позовом до суду та просила суд поновити їй строк звернення до суду як пропущений з поважних причин, визнати недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки 0,197 га та 0,189 га в с.Копилів серії КВ без номерів від 06.11.1996 року та зобов»язати Управління Держкомзему в Макарівському районі зняти вказані державні акти з реєстрації та анулювати їх реєстрацію.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що в 1995 році він та позивачка ОСОБА_1 погодили межі земельних ділянок та
06.11.1996року вони обоє отримали державні акти на право приватної власності на земельні ділянки. До 2002 року позивачка дані державні акти не оспорювала. Чому в
рішенні від 21.12.1995 року відсутні його та позивачки прізвища, йому не відомо, але рішення про приватизацію їхніх земельних ділянок є датованим 12.11.1996 року.
Представник відповідача-Копилівської сільської ради-Тишкевич А.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснивши суду, що стосовно приватизації сторонами у справі земельних ділянок йому нічого не відомо, оскільки він тоді не працював у сільській раді, але весь спадковий будинок знаходиться на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2.
Представник відповідача-Управління Держкомзему в Макарівському районі-в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.
Вислухавши пояснення позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є власниками домоволодіння в с.Копилів,вул.Жовтнева,19 Макарівського району Київської області- по 1/2 частині кожен на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Вони також є власниками земельних ділянок в с.Копилів Макарівського району Київської області для ОЖБ та ведення ОСГ відповідно: ОСОБА_1-0,197 га, ОСОБА_3-0,189 га згідно державних актів на право приватної власності на землю серії КВ без номерів від
06.11.1996року, зареєстрованих за №№000032 та 000033 відповідно.
Оскільки предметом спору є державні акти на право приватної власності на землю, видані та отримані сторонами 06.11.1996 року, при вирішенні даного спору слід керуватись нормами ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст.ст.71,80 ЦК України строк звернення до суду визначений в три роки, закінчення строку позовної давності до пред»явлення позову є підставою для відмови в позові, якщо суд не визнає причини пропуску строку позовної давності поважними.
Судом встановлено, що сторони у справі в 1996 році погодили межі суміжних земельних ділянок, державні акти отримали 06.11.1996 року і до 2001 року ( більше 4 років) спірних питань між ними щодо земельних ділянок не виникало, що підтвердила позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні. Дані обставини викладені також в рішенні колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від
В своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вона не знала про відсутність рішення Копилівської сільської ради від 21.12.1995 року , на підставі якого були видані оспорювані державні акти, а тому пропустила строк позовної давності з поважних причин та просила поновити їй даний строк.
Відповідно до ст.76 ЦК України в редакції 1963 року строк позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Порушення права позивачки полягає в тому, що належна останній на праві власності частина спадкового домоволодіння знаходиться на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2, а не в тому, що в архіві відсутнє рішення сільської ради щодо приватизації земельних ділянок сторонами у справі.
Державні акти на право приватної власності на землю видані і позивачу ОСОБА_1 і відповідачу ОСОБА_2 06.11.1996 року після їхнього звернення до Копилівської сільської ради з заявами про приватизацію земельних ділянок, після погодження меж суміжних земельних ділянок. Не дивлячись на те, що в оригіналі рішення (архівна довідка) Копилівської сільської ради від 21.12.1995 року відсутні їхні прізвища (в архіві є рішення 12 сесії 22 скликання Копилівської сільської ради щодо приватизації земельних ділянок сторін у справі від 12.11.1996 р.№12), сторони у справі не вважали їхні права порушеними і тому дані державні акти не оспорювали до суду в межах строку позовної
давності, хоч обоє усвідомлювали, що належне їм на праві спільної часткової власності домоволодіння знаходиться повністю на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2.
За таких обставин суд вважає, що строк позовної давності позивачкою ОСОБА_1 пропущений без поважних причин і поновлювати його немає підстав.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.71,74,80 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст.10,11,58-60,79,209,215,294 ЦПК України,суд,-
ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, Копилівської сільської ради, Управління Держкомзему в Макарівському районі про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає чинності відповідно до ст.223 ЦПК України.