АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-2870/11,22ц-2869/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2011 року

28 лютого 2011 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Прозорової М.Л.

суддів Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі Куць О.О.

у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_2 та

ОСОБА_3

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсним договору довічного утримання,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду з апеляційними скаргами в яких просять скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.07.2010 року та повернути справу на новий розгляд /т.П, а. с. 76-79, 96-97, 111-114/.

Зазначеним рішенням суду від 29.07.2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково. Суд визнав частково недійсним договір довічного утримання, укладений 04.06.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 856, - в розмірі передачі права власності на ? частки 23/50 частки домоволодіння - квартири АДРЕСА_1 /т.П, а. с. 51-55/.

Як на підстави апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаються на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. /т.П., а. с.76-79, 96-97, 111-114/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційній скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.02.1969 року між позивачем та ОСОБА_6 був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, про що був зроблений актовий запис за № 6, що підтверджується довідкою Дніпровської селищної ради із 14.02.1969 року шлюб між ними в установлено законом порядку не розривався.

Згідно дослідженої в судовому засіданні домової книги по вул.Первомайській, 9 сел.Дніпровське вбачається, що позивач ОСОБА_7 зареєстрований там з 05.05.1965 року і відмітки про його зняття з реєстрації не має. Починаючи з 2006 року він проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відміткою про його реєстрацію в паспорті.

Факт проживання та користування позивачем спірною квартирою підтверджується також і розрахунковими книжками за комунальні послуги, в деяких із них вказується на кількість проживаючих в квартирі 2 чоловіки, та на наявність пільги, а так як ОСОБА_4 є учасником бойових дій згідно поданого суду посвідчення, то ці пільги мав саме він. Доказів про наявність пільг по оплаті комунальних послуг за ОСОБА_6 суду не надано.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 07.08.1990 року ОСОБА_6 купила у Верхньодніпровського крохмале-патокового комбінату квартиру, що складається з частини шлакоблочного жилого будинку загальною площею 61.2кв.м. з надвірними спорудами, що складає 23/50 частини від цілого домоволодіння, розташованого в сел.Дніпровське, вул.Садова, 6 кв.№1. Дана квартира була куплена ОСОБА_8 в інтересах сімї в період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, так як на той час шлюб між нею та позивачем вже був укладений і не розривався і доказів розірвання між ними шлюбу суду не надано.

Дружина позивача ОСОБА_6, з якою позивач знаходився в шлюбі з 14.02.1969 року і до моменту її смерті 28.11.2007 року, уклала 04.06.2007 року договір довічного утримання, згідно якого провела відчуження 23/50 частин домоволодіння, а саме: квартири № 1 в будинку А-1 та господарсько-побутові будівлі, що знаходяться по вул. Садовій.6 в сел. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області / а. с. 42, 36 /.

Сімейним законодавством, що діяло на час купівлі ОСОБА_6 квартири, не передбачалась можливість встановлення роздільного проживання подружжя і ОСОБА_7 та ОСОБА_6, його не встановлювали. Окремо вони почали проживати з 2006 року, вимушено, коли ОСОБА_4 за станом здоров»я змушений був виїхати на проживання в с. Холодіївка, але навіть тоді він періодично приїздив до ОСОБА_6 та підтримував з нею відносини, що підтверджується показаннями свідків . Окреме проживання на той час ОСОБА_4 та ОСОБА_9, викликане поважними причинами, а саме хворобою та тим що в силу похилого віку вони вже не могли доглядати одне за одним і самі потребували догляду. Проте окреме їх проживання не є підставою для припинення подружніх відносин. Доказів про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, існувала домовленість про інший порядок володіння користування і розпорядження майном суду не надано.

28.11.2007 року ОСОБА_6, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Судом також встановлено, що коли ОСОБА_6 померла, ОСОБА_4Г забрав дружину та поховав за місцем його проживання в с.Холодіївка, надавав кошти на проведення поховання, що підтверджується наданими довідками.

Після смерті ОСОБА_6І позивач ОСОБА_4 звернувся до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і за його запитом дізнався, що квартира, яку вони купили разом з дружиною, вже їй не належить, а належить відповідачам по справі на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу 04.06.2007 року.

Згідно вказаного договору ОСОБА_6 передала ОСОБА_2 та ОСОБА_10 квартиру по вул.Садовій 61 в сел.Дніпровське з метою отримання від них послуг по її утриманню. На час укладання договору ОСОБА_6 було 80 років.

Нотаріусом надана копія заяви ОСОБА_9І в якій вона стверджує, що в шлюбі не перебувала і не перебуває, ні з ким не проживала та не проживає однією сімєю без укладення шлюбу. Ця заява та відсутність у паспорті ОСОБА_6 штампу про реєстрацію шлюбу дали змогу нотаріусу оформити договір довічного утримання без згоди позивача. Тому дії нотаріуса не можуть бути неправомірними, так як ОСОБА_6 сама ввела в оману нотаріуса щодо свого сімейного стану, або на той час в силу віку та стану здоровя помилялась відносно свого сімейного положення та належності особисто їй кварти.

За таких обставин суд, в силу діючого законодавства, а саме: ст. 60,65,70 СК України суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, і правомірно визнав частково недійсним договір довічного утримання, укладений 04.06.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а саме - в розмірі передачі права власності на ? частки 23/50 частки домоволодіння - квартири АДРЕСА_1 /т.П, а. с. 51-55/.

Доводи ОСОБА_2 і ОСОБА_3, приведені в апеляційних скаргах є безпідставними, до того ж вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зясувавши в досить повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону, висновки суду досить обґрунтовані і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями самих сторін.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяті днів з цього часу.

Судді :