Справа № 2-6537/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2011 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі -Біжко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», товариство з обмеженою відповідальності «Українське фінансове агентство «Верус» про визнання договору поруки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просив суд:

- визнати недійсним договір поруки №467 від 12 січня 2009 року, який укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк`та ТОВ УФА «Верус»;

- стягнути солідарно з ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ УФА «Верус`по 18,50 грн., в рахунок відшкодування оплати судового збору і по 4,25 грн., в рахунок відшкодування оплати ІТЗ.

До Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява від ОСОБА_1 в якій він просить суд розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

20 квітня 2007 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк`був укладений кредитний договір №257М-07, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 35 500 доларів США зі сплатою 16% на рік.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що в якості забезпечення виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк`та ТОВ «УФА «Верус`був укладений договір поруки від 12 січня 2009 року №467, відповідно до якого ТОВ «УФА «Верус`відповідає за кредитним договором перед ПАТ КБ «ПриватБанк`у розмірі 200 грн.

Відповідно до ч.1 ст.548 Цивільного Кодексу України та положень Господарського Кодексу України виконання зобов`язань (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом, а відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед

кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк`та позивач 20 квітня 2007 року уклали договір іпотеки №2130, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: Ѕ частини вбудованого приміщення магазину промислової групи товарів, загальною площею 50,7 м.кв, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що вищезазначене майно належить позивачу на праві власності на підставі договору дарування Ѕ частини вбудованого приміщення магазину промислової групи товарів б/н, посвідченого від 17 квітня 2007 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Миросєді В.М., за реєстром №1967, та зареєстрованого Дружківським міським БТІ 18 квітня 2007 року за реєстровим №294 в реєстровій книзі №3, та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 18 квітня 2007 року під реєстраційним номером 14275220.

Відповідно до п.2.3.13 кредитних договорів укладених між ПАТ КБ «ПриватБанк`та позивачем, банк має право має право передавати інформацію про заборгованість третім особам в разі порушення відповідачем свого забов`язання.

Відповідно до ст.179 Господарського Кодексу України та ч.1 ст.628 Цивільного Кодексу України, в договорі визначаються права, обов`язки і умови виконання забов`язнь за договором, обов`язкові для всіх сторін.

Відповідно до ст.215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена тільки особами, визначеними у ЦК України і інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів -а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду і на права і обов`язки яких безпосередньо впливає нікчемний правочин. Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Норми законодавства не передбачають обов`язковість згоди позичальника на укладення договору поруки, адже сторонами в договорі поруки є кредитор та поручитель. Відповідно до ст.203 ЦК України, передбачено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, судом встановлено, що за договором поруки додержані зазначені норми законодавства, у зв`язку з чим підстави щодо недійсності правочину відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача щодо визнання недійсним договір поруки №467 від 12 січня 2009 року, який укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк`та ТОВ УФА «Верус`безпідставними та вважає за можливе у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», товариство з обмеженою відповідальності «Українське фінансове агентство «Верус» про визнання договору поруки недійсним -відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», товариство з обмеженою відповідальності «Українське фінансове агентство «Верус» про визнання договору поруки недійсним -відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Г.В.Черновськой