Справа № 2 - 413 /11 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 березня 2011 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2010 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої злочином.

Позивач вказував на те, що 22 серпня 2007 р. відповідач, переслідуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння його грошовими коштами, користуючись довірительними відносинами, отримав від нього 76000 грн., що еквівалентно 9500 дол. США, ввівши його в оману. Взяті кошти відповідач не повернув. 12 листопада 2008 року Заводським РВ ММУ УМВС у Миколаївській області було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно. Проте, постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2010 року ОСОБА_3 звільнений від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію».

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду, завдану злочином в розмірі 76000 грн., що еквівалентно 9500 дол. США, та моральну шкоду у розмірі 24000 грн.

В подальшому позивач змінив предмет і підставу позову. Вказував на те, що протягом 2006, 2007 років відповідач неодноразово позичав у нього грошові кошти. Станом на 22 серпня 2007 р. всього було позичено 9500 дол.США. 22 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, за яким він передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 9500 дол. США до 1 лютого 2008 року, про що останній написав розписку.

Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у встановлений строк суму позики на повернув.

Посилаючись на ці обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 75237 грн., три проценти річних та індекс інфляції за час прострочення грошового зобовязання у розмірі 36001 грн..

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох проценти річних за весь час прострочення грошового зобовязання по день ухвалення рішення судом.

Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. До суду подав заперечення, в яких вказував на те, що боргових зобовязань перед позивачем не має, оскільки кошти, які він позичав у позивача він повернув. Розписка від 22.08.2007 р. була написана ним проти його волі під тиском з боку ОСОБА_1, який погрожував йому травматичним пістолетом. До того ж така розписка не є належним доказом отримання ним коштів, оскільки не завірена нотаріально та складена без участі свідків. Посилаючись на ці обставини, просив в позові відмовити та розглянути справу в його відсутність.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали цивільної та кримінальної справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою (кримінальна справа №1-241/2010 р., том 1 - а.с.82). Згідно договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 9500 дол. США. на строк до 1 лютого 2008 року.

Як слідує з матеріалів справи відповідач у встановлений строк зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, взяті кошти не повернув.

За такого, суд вважає, що вимоги позивача про повернення боргу обгрунтовані і приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 9500 дол. США боргу, що в еквіваленті на час вирішення судом спору складає 71250 грн. (9500 дол. США х 7,95 грн.).

Що стосується заперечень відповідача щодо наявності боргових зобовязань перед позивачем, то вони спростовуються матеріалами кримінальної справи (том 1 а.с.41-42,45,82, 86-90, том 2 а.с.11-12).

Доказів щодо написання боргової розписки внаслідок застосування позивачем до нього фізичного чи психічного тиску останній суду також не надав.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Нотаріальне посвідчення договору позики та присутність при передачі коштів свідків законом не вимагається.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних є обгрунтованими. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути три проценти річних за період з 02.02.2008 р. по 24.03.2011 р. у розмірі 919,81 дол. США, ( 9500 дол. США х 3% : 365 х 1178 днів), що в еквіваленті на час вирішення судом спору складає 7312 грн. 47 коп.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення індексу інфляції, то вони задоволенню не підлягають оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні.

Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 71250 грн. боргу, 7312 грн. 47 коп. три проценти річних за прострочення грошового зобовязання, а всього 78562 (сімдесят грн. 47 коп.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 885 грн. судового збору і 120 грн. інформаційно-технічних витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська