Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 2-112/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2011 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Маржиної Т.В.

при секретарі - Мирошниченко Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на ? частину жилого будинку, ціна позову 17 869 грн. 95 коп., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що з відповідачем ОСОБА_2 проживали однією сімєю, як чоловік і дружина з 8 березня 1995 року, вели спільне господарство, згодом у них народилась дитина. Влітку 2009 року вони припинили шлюбні стосунки і розійшлися. Під час спільного проживання, 13 грудня 2007 року, вони придбали будинок по вул. Щорса, 2 в м. Первомайську, який відповідач оформив на своє імя, однак оскільки вони проживали разом, вважає, що має право на ? частину такого будинку. Тож просить встановити факт її проживання з відповідачем однією сімєю з березня 1995 року по серпень 2009 року та визнати за нею право власності на ? частину будинку по вул. Щорса, 2 в м. Первомайську.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, просила встановити факт проживання однією сімєю з відповідачем з березня 1994 року по 9 травня 2009 року, в іншій частині позов підтримала повністю, просила його задовольнити, додавши, що протягом спільного проживання з відповідачем вони мали спільний бюджет, обидва працювали, разом займались підприємницькою діяльністю, вона працювала реалізатором на ринку. Вважає, що будинок придбаний сторонами за спільні кошти.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково, погодився з тим, що дійсно проживав з позивачкою як чоловік і дружина з 8 березня 1994 року по 9 травня 2009 року. Від таких стосунків 12.08.2007 року у них народилась донька Дарина в результаті штучного запліднення. Під час спільного проживання позивачка підприємницькою діяльністю не займалася, а всі гроші, які були в їх сімї, вони витрачали на процедуру штучного запліднення, лікування і повязані з цим процедури. Спільного бюджету з ОСОБА_1 вони не мали, кожен витрачав свої гроші. Грошей на придбання будинку теж не мали, оскільки все витрачали на лікування. Договір купівлі-продажу будинку по вул. Щорса, 2 він уклав з представником власника будинку ОСОБА_3 ОСОБА_4 13.12.2007 року, однак такий договір вважає фіктивним, оскільки своїх грошей за нього не платив, а платив за будинок ОСОБА_5, і саме на його прохання він виступив стороною в договорі, завчасно погодившись з тим, що не буде претендувати на будинок. ОСОБА_1 добре про це знала, однак коли вони розійшлися, то почала шантажувати ОСОБА_5, говорила, що не буде претендувати на будинок, якщо він повернеться в сімю. Тому в частині розподілу будинку і визнання за позивачкою права власності на ? його частину просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони з 8 березня 1994 року проживали разом як чоловік і жінка без державної реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, бажали мати спільних дітей, піклувались один про одного, згодом у них народилась спільна дитина, а 9 травня 2009 року сторони припинили фактичні шлюбі стосунки. В будь-якому іншому шлюбі сторони не перебували у цей час. Такі обставини визнані сторонами, підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Відповідно до ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Тож в частині встановлення факту проживання сторін однією сімєю в певний час, а саме як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу позовні вимоги підлягають задоволенню як такі, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду і визнані сторонами.

Згідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України, тобто частки майна чоловіка і жінки є рівними.

Як видно з договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 4769, 13 грудня 2007 року, тобто під час проживання сторін однією сімєю, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 житловий будинок №2 з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Щорса в м. Первомайську Миколаївської області. При цьому від імені продавця на підставі довіреності діяв ОСОБА_4, а від імені покупця особисто ОСОБА_2

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було укладено жодних письмових договорів щодо розпорядження спірним будинком.

Свідок ОСОБА_10 приватний нотаріус, що посвідчувала вказаний договір купівлі-продажу, пояснила суду, що особи сторін, повноваження представника були належним чином встановлені та перевірені, також була перевірена справжність волевиявлення сторін. Сторони були попереджені про наслідки укладення вказаного договору, при цьому ОСОБА_2 надав письмову заяву, в якій повідомив, що розрахувався за будинок своїми особистими коштами. Жодні інші особи, крім ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не були присутні під час укладення договору, в тому числі і ОСОБА_5

Викладені свідком ОСОБА_10 обставини підтверджуються оглянутими і дослідженими в судовому засіданні оригіналами Архівної справи № 2-о-1, том 1, де містяться документи, на підставі яких нотаріус посвідчував договір купівлі-продажу, зокрема і заява ОСОБА_2 про те, що він розрахувався за будинок особистими коштами; а також Реєстр нотаріальних дій № 2-24 том 6, де вчинено запис про вчинений правочин за № 4769 від 13.12.2007 року.

Такі свідчення ОСОБА_10 спростовують твердження відповідача про те, що гроші на придбання будинку йому дав ОСОБА_5 Крім того, за досить тривалий час розгляду справи ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів на підтвердження таких обставин. Крім того, свідок ОСОБА_9, пояснив суду, що є рідним братом ОСОБА_5 і знає, що ОСОБА_5 мав намір придбати спірний будинок, домовлявся про це особисто з власником ОСОБА_3, однак угода не відбулася, оскільки будинок купив ОСОБА_2 В даний час в суді розглядається справа про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним, оскільки ОСОБА_3 не мав наміру продати будинок ОСОБА_2 Однак свідок не має інформації про те, що ОСОБА_5 надавав ОСОБА_2 гроші на придбання будинку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак позивач не довів, що заплатив за спірний будинок не особисті кошти, або діяв в інтересах третьої особи. Навпаки, таке його ствердження спростовується приведеними вище доказами.

Також суд вважає, що ОСОБА_2 не довів перед судом, що під час проживання з ОСОБА_1 вони малі різні бюджети, а тому вона не зробила ніякого фінансового вкладу у придбання будинку. Такі пояснення відповідача спростовуються його власними поясненнями про те, що фактично вони проживали з позивачкою як подружжя, разом збирали кошти на лікування тощо, а також поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 Такими ж доказами, а також поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, копіями торгових патентів спростовуються пояснення відповідача про те, що ротар О.М. під час спільного проживання не мала заробітку, адже з таких доказів вбачається, що вона постійно працювала.

Під час розгляду справи відповідач неодноразово змінював свою позицію, зокрема, спочатку стверджував, що придбав будинок за особисті, а не спільні кошти, потім стверджував, що уклав фіктивний договір купівлі-продажу, виступивши як покупець замість ОСОБА_5, який фактично розрахувався за будинок. Надалі, після допиту свідка ОСОБА_9, відповідач повідомив, що уклав договір особисто, а ОСОБА_5 має намір його оспорити. Однак відповідач не надав жодного доказу на підтвердження своєї позиції.

Оцінюючи в сукупності докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання права власності на ? частину спірного будинку обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню як такі, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому підлягають задоволенню на підставі ст. 74 СК України.

Оскільки позов задоволено, на підставі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сімєю з березня 1994 року по 9 травня 2009 року. Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину жилого будинку №2 по вул. Щорса в м. Первомайську Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 299 (двісті девяносто девять) грн. 70 коп.

На рішення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в той же строк з моменту отримання копії рішення.

СУДДЯ: