АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 22-ц-2238/11
Справа № 22ц-2238 Головуючий в І інстанції:
Категорія: 45 Доповідач: Майданік В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року квітня місяця 26 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого: Орловської Н.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

ОСОБА_2

при секретарі Шаповаловій К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Комсомольського районного суду м.Херсона від 15 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона та ОСОБА_3 про визнання рішень та державного акту недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

10 вересня 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом до Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона та ОСОБА_3 Просила визнати частково недійсними: рішення Комишанської селищної ради №262 від 29.04.2005 року (п.1, Додаток 1); рішення Комишанської селищної ради №71 від 20.10.2006 року (п.4, Додаток 1); Державний акт ЯГ №499397 від 21.12.2006 року на право власності на земельну ділянку по вул.Набережній,3-б в сел.Комишани м.Херсона на ім'я ОСОБА_3 в частині 0,06га.

Свій позов позивачка обґрунтувала тим, що вказана земельна ділянка площею 0,06га їй була виділена наказом радгоспу "Комишанський" за №26 від 08.08.1981 року, після чого на вказаній земельній ділянці вона звела фундамент та стіни житлового будинку. Однак зазначеними рішеннями ради спірна земельна ділянка надана відповідачці ОСОБА_3, яка отримала на неї Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою суду від 15 березня 2011 року провадження у цивільній справі було закрито.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 просить скасувати зазначену ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права. Зокрема вказала, що суд не звернув увагу на те, що позивачка просить скасувати рішення ради, які на момент предявлення позову вже були незаконно скасовані радою, відносно чого вона, ОСОБА_3, предявила до суду адміністративний позов. Також зазначила, що оскаржувана ухвала постановлена без поновлення розгляду справи, яка була зупинена ухвалою суду від 21.01.2010 року. Крім того, вказала, що суд розглянув справу за відсутності її представника, який був зайнятий в іншому судовому процесі і на присутності якого вона наполягала.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Закриваючи провадження у цивільній справі на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд виходив з того, що спірні правовідносини повинні вирішуватися в порядку, передбаченому ст.17 КАС України.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки до нього він прийшов при порушенні норм матеріального і процесуального права, які привели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 року №10-рп/2010 у справі №1-6/2010 за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів „а, „б, „в, „г статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішив, що:

положення частини першої статті 143 Конституції України, згідно з якими територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування „вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції, слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як субєкти владних повноважень;

положення пунктів „а, „б, „в, „г статті 12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як субєкти владних повноважень;

положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на „спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

За положеннями ст.13 Конституції України земля є обєктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними обєктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За п."а" ч.1 ст.12 цього Кодексу до повноважень селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася з вказаним позовом до Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона та ОСОБА_3.

Предметом спору є право користування та право власності спірною земельною ділянкою, яка, як зазначено в позові, спочатку була виділена позивачці, а потім рішенням селищної ради була передана відповідачці ОСОБА_3А, яка отримала Державний акт на землю. При цьому позовна вимога про визнання недійсним зазначеного Державного акту ґрунтується на вимозі про визнання недійсним рішення селищної ради.

Приймаючи оскаржуване судове рішення та посилаючись при цьому на зазначене Рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 року, суд першої інстанції не врахував, що за таких обставин, за наявності спору про право на земельну ділянку, яке вже реалізоване, заявлені в справі позовні вимоги випливають із відносин, що мають приватноправовий характер, а тому орган місцевого самоврядування в цих відносинах виступає як суб'єкт права власності, а не як суб'єкт владних повноважень.

За таких обставин колегія суддів не може визнати законною і обґрунтованою оскаржувану ухвалу, що на підставі п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України є підставою для її скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Комсомольського районного суду м.Херсона від 15 березня 2011 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

судді