РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2011 року. Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Сарапіна Г.С.

при секретарі Процюк Н.Р., за участю позивача ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в м. Володимирі-Волинському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, покликаючись у позовній заяві на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.10.1994р., виданого Володимир-Волинським фондом комунального майна на підставі розпорядження від 21.10.1994р. № 32, їй, ОСОБА_1, відповідачу ОСОБА_3 і їхнім двом синам: ОСОБА_5, ОСОБА_3 належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира № 2, що знаходиться в будинку № 22 по вул. Наталії Ужвій у м. Володимирі-Волинському, в якій вони всі проживали однією сім'єю.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від14.02.2011р. шлюб між відповідачем і нею розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач своє протиправною поведінкою створив нестерпні умови для спільного проживання, не допускає її в квартиру, чинить їй перешкоди в користування квартирою, заявляє, що вся квартира належить лише йому, що можуть підтвердити їхні діти як свідки: ОСОБА_3 і ОСОБА_6.

Будучи власником спірної квартири, вона фактично позбавлена відповідачем права користуватися нею, в зв'язку з чим змушена тимчасово проживати в своєї матері. Іншого житла, що належало б їй на праві приватної власності, вона немає.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу Української PCP жилі будинки ( квартири ), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком ( квартирою ), крім випадків, встановлених законодавством, а відповідно до ст. 9 цього Кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Позивач ОСОБА_1 просить вселити її в належну їй на праві приватної спільної сумісної власності квартиру № 2, що знаходиться в будинку № 22 по вул. Наталії Ужвій у м. Володимирі-Волинському, та зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні цієї квартирою.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просить його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому, позивач додатково пояснила, що відповідач в липні 2011 року на грунті ревнощів виніс зі спірної квартири її особисті речі і не впустив її в квартиру, а тому з того часу вона не може користуватися цієї квартирою, оскільки відповідач продовжує чинити їй перешкоди у вселенні в квартиру.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав та пояснив, що в липні 2011 року він дійсно виніс з квартири особисті речі позивача ОСОБА_1, оскільки вона стала зустрічатися з іншим чоловіком, про що він пересвідчився наочно, а тому вважає, що в подальшому вони не зможуть спільно проживати в одній квартирі.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, перевіривши та дослідивши письмові докази і матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 є приватизованою і належить на праві приватної спільної сумісної власності чотирьом особам: відповідачу ОСОБА_3, позивачу ОСОБА_1 і їхнім двом старшим, дітям: ОСОБА_5 і ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Володимир-Волинським фондом комунального майна на підставі розпорядження від 21.10.1994р. № 32, та зареєстрованим 28.10.1994р. комунальним підприємством Волинське обласне бюро технічної інвентаризаціїв реєстровій книзі за № 4048.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу Української PCP жилі будинки ( квартири ), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком ( квартирою ), крім випадків, встановлених законодавством, а відповідно до ст. 9 цього Кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Водночас, судом встановлено, що відповідач без законних підстав у липні 2011 року позбавив позивача права користування жилим приміщенням - спірною квартирою, що належить сторонам та їхнім двом дітям на праві приватної спільної сумісної власності, що підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_3 і ОСОБА_7, а також поясненнями сторін.

З показань позивача та свідка ОСОБА_3 вбачається, що відповідач продовжує чинити перешкоди позивачу в користуванні спірним жилим приміщенням, не допускає позивача в спірну квартиру.

Зазначений факт не заперечувався самим відповідачем, який пояснює цю обставину неможливістю їх спільного проживання в одній квартирі.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Враховуючи, що позивач є власником частини спірного жилого приміщення -квартири АДРЕСА_2, тому його вимоги про вселення в спірну квартиру та зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні цією квартирою є законні та обгрунтовані.

На підставі ст. ст. 9, 155 Житлового кодексу Української PCP, ст. 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88 ч.1,212-215,223 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Вселити ОСОБА_1 в належну їй на праві приватної спільної сумісної власності квартиру № 2, що знаходиться в будинку № 22 по вул. Наталії Ужвій у м. Володимирі-Волинському Волинської області.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою № 2, що знаходиться в будинку № 22 по вул. Наталії Ужвій у м. Володимирі-Волинському Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмір'і 54 ( п'ятдесят чотири ) гривні.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги рішення, якщо йЬго не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: