АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-3785/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Козлова С.П..

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2010 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суд з уточненим в ході розгляду справи позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Позивач вказував на те, що 19 грудня 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позичили в нього 18 000 грн., про що видали розписку та зобовязалися повернути борг 19 січня 2009 року.

В той же день ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання повернути йому 18 000 грн. до 19 лютого 2009 року, в разі, якщо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не віддадуть йому борг до 19 січня 2009 року, про що також видала розписку.

Посилаючись на те, що відповідачі взятих на себе обовязків не виконали, позивач просив стягнути зі ОСОБА_2 суму боргу, яка з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми становить 21 093,31 грн.

Ухвалою від 14 травня 2010 року суд залучив до участі в справі в якості співвідповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2010 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 21 093,31 грн. та судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення, як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно ст.ст.1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості в строк та в порядку, встановленому договором.

За правилами ст.ст.526, 599 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності зі ст.1050 ЦК України якщо отримувач позики своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму у відповідності зі ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали від позивача 18 000 грн. і зобовязалися повернути їх 19 січня 2009 року, що підтверджується їх розпискою (а.с.4, 73).

Зобовязання за вказаним договором забезпечено порукою ОСОБА_2, яка зобовязалася, у разі невиконання умов договору позики до 19 січня 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, повернути позивачеві 18 000 грн. в строк до 19 лютого 2009 року, що підтверджується її розпискою (а.с.5, 72).

Оскільки це зобовязання залишилось не виконаним, суд обґрунтовано стягнув з відповідачів суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що за договором позики ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали від ОСОБА_3 9 000 грн. та повернули станом на січень 2009 року 11 760 грн., спростовуються розпискою вказаних осіб про отримання від позивача 18 000 грн., а також поясненнями ОСОБА_4 в суді про те, що на протязі 2009 року він сплачував позикодавцеві проценти за користування кредитом, а не суму основного боргу.

Посилання апеляційної скарги на розгляд судом справи за відсутності ОСОБА_5, яка не була належно повідомлена про розгляд справи спростовуються поясненнями ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції та матеріалами справи.

Доводи скарги про те, що позовні вимоги були предявлені ОСОБА_3 тільки до ОСОБА_2, а суд, стягнувши борг солідарно з усіх відповідачів, вийшов за їх межі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в судовому засіданні 30 вересня 2010 року позивач уточнив свої вимоги і просив стягнути суму боргу з усіх відповідачів.

Крім того всі зазначені вище доводи апеляційної скарги не мають значення, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 рішення суду першої інстанції не оскаржують.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не зясував правової кваліфікації відносин позивача та відповідачки ОСОБА_2, не застосував правову норму ч.4 ст.559 ЦК України та не звернув уваги на закінчення 20 лютого 2009 року строку поруки, не є підставою для скасування рішення, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_2 не ставила питання про пропуск строку предявлення вимог до поручителя. Навпроти, вона заперечувала проти наявності будь яких договірних відносин між сторонами, вказуючи на те, що надані суду розписки не свідчать про укладення договору.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Розпискою, виданою позивачеві 19 грудня 2008 року ОСОБА_2, передбачено тільки строк повернення боргу 19 лютого 2009 року, а строк припинення поруки не передбачено. Проте, посилання скарги на припинення поруки не може бути прийнято до уваги, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_2 не заперечувала проти того, що позивач протягом 2009 року неодноразово звертався до неї в усній формі щодо погашення боргу.

До пояснень ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції про те, що такі звернення позивача мали місце у квітні 2010 року колегія суддів відноситься критично і вважає їх способом ухилення від відповідальності.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: