РІШЕННЯ

Іменем України

25.11.2011 року Справа № 2-947/11

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області та Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство №54, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі №23 в будинку №15 по Донецькому шосе у м. Дніпропетровську.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 09.07.1990 року згідно з ордером №3372, виданим виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів, вона та відповідач ОСОБА_2, з яким вони на той час перебували у шлюбі, заселилися в квартиру №23 будинку №15 по Донецькому шосе у м. Дніпропетровську.

У 1990 році відповідач поїхав на постійне місце проживання до Росії, де постійно проживає по теперішній час. У 1999 році шлюб між сторонами було розірвано.

На даний час позивачка зареєстрована та проживає в даній квартирі, несе витрати по її утриманню та усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Оскільки відповідач не проживає в даній квартирі понад шість місяців без поважних причин, тому позивачка просила суд визнати його таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивачка підтримала позов та просила його задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував та суду пояснив, що їх сім'ї у складі трьох осіб: позивачці, відповідачу та їх дочці, була надана у користування квартира №23 в будинку №15 по Донецькому шосе у м. Дніпропетровську. Згодом вони разом з дружиною поїхали працювати до Росії та у 1999 році їх сім'я розпалася.

Відповідач по теперішній час є громадянином України та зареєстрований у даній квартирі. На даний час він також періодично працює в Росії та кожні 1-3 місяці приїздить до Дніпропетровська і проживає у даній квартирі, яка є його єдиним житлом та в якій визначено між сторонами порядок проживання у житлових кімнатах.

У даній квартирі знаходяться речі та меблі відповідача, але у вересні 2009 року двері в його кімнату були зламані та викрадені деякі речі, документи, фотографії, квитанції про сплату ним комунальних платежів, у зв'язку з чим він звертався з відповідною заявою до міліції.

У зв'язку з тим, що у позовній заяві позивачкою викладені неправдиві відомості, він проживає у даній квартирі та від'їжджає до Росії на роботу лише періодично, тому відповідач просив у позові відмовити.

Представники третіх осіб - Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області та Комунального житлово-експлуатаційного підприємства №54 в судове засідання не з'явилися, до суду надані заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі та 09.07.1990 року згідно з ордером №3372, виданим виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів, їх сім'ї на склад із 3-х чоловік, в тому числі і на їх доньку, була надана квартира №23 будинку №15 по Донецькому шосе у м. Дніпропетровську.

Згодом подружжя поїхало на роботу до Росії та дана квартира була заброньована. У 1999 році їх сім'я розпалася та 20.04.1999 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.12). 12.05.1999 року позивачка уклала шлюб зі ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.13).

Згідно з довідкою виконкому АНД райради №С-36 від 14.07.2008 року (а.с.11), відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у даній квартирі з 10.08.1990 року по теперішній час, а позивачка ОСОБА_1 зареєстрована з 10.08.1990 року та знята з реєстрації 04.01.1991 року; зареєстрована 11.09.1992 року та знята з реєстрації 15.09.1992 року; зареєстрована з 26.06.1995 року та знята з реєстрації 27.06.1995 року; зареєстрована з 26.09.2002 року по теперішній час.

Будучи громадянином України, на час перебування в Російській Федерації, республіка Комі, м. Печора, відповідач тимчасово ставився на реєстраційний облік та як вбачається з наданих документів, кожні 3 місяці перетинав кордон та прибував до м. Дніпропетровська.

26.10.2009 року позивачка ОСОБА_1 подала до суду позов про визнання відповідача таким, що втратив право проживання житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст.72 ЖК України, оскільки він не проживав у квартирі без поважних причин більше 6-ти місяців.

Суд не вбачає підстав для задоволення позову, так як у судовому засіданні встановлено і вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 протягом останніх 6-ти місяців приїздив до м. Дніпропетровська, проживав у спірній квартирі, яка складається із двох житлових кімнат, та в якій визначено між сторонами порядок користування даними житловими кімнатами, сторони поставили кожен у своїй кімнаті на дверях замки.

Згідно з довідкою КЖЕП №54 від 12.09.2011 року за №368, ОСОБА_2 у червні 2009 року сплачував квартплату у розмірі 473 грн. 80 коп., та у жовтні 2009 року 275,00 грн.. До матеріалів справи додані міграційні карти перетину відповідачем кордону від 28.07.2009 року і 02.10.2009 року, та квиток на потяг Лисичанськ-Москва на 27.07.2009 року. За даними АНД РОВД ОСОБА_2 30.09.2009 року звертався із заявою про факт шахрайства з боку ОСОБА_1.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що дана квартира є єдиним житлом ОСОБА_2, в якій він проживає у м. Дніпропетровську, тому підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відсутні.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 71, 72 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, треті особи Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області та Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство №54, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя