Справа № 22Ц-369/11

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2011 року місто Вінниця

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого судді : Чуприни В.О.

Суддів : Морозовського В.І., Жданкіна В.В.

При секретарі : Топольській В.О.

За участю : відповідача ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2010 року, встановила :

У липні 2010 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1, мотивуючи вимоги тим, що 23.05.2008 р. відповідач нанесла їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень, внаслідок чого позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні. Постановою Томашпільського районного суду від 06.05.2010 р. відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КК України на підставі п. «в»ст. 1 Закону України «Про амністію»від 12.12.2008 р., а цивільний позов залишений без розгляду. ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь 1 016 грн. матеріальної шкоди, що складається з 416 грн. витрат на лікування, 600 грн. втраченого заробітку, 5 000 грн. моральної шкоди, яка виразилася у фізичних та моральних стражданнях, та 1 500 грн. витрат за надання правової допомоги.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 22.12.2010 р. позов задоволений: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 1620, 64 грн., з яких 409,12 грн. витрат на лікування, 1211,52 грн. втраченого заробітку; стягнуто 5 000 грн. моральної шкоди; 1 500 грн. витрат за надання юридичної допомоги та 15 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення, а всього 8 135,64 грн.

Звільнено сторони від сплати державного мита, а рішення в частині у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 2 625 грн. допущено до негайного виконання.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 посилається на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, а його висновки щодо заподіяння шкоди не відповідають дійсним обставинам справи, також допущено неповне зясування обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення і передачу справи на новий розгляд.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у спорі, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з доведеності доказами, зокрема постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 06.05.2010 р. щодо звільнення відповідача від кримінальної відповідальності у звязку з актом про амністію, актом (спеціального) розслідування нещасного випадку, актом №1 про нещасний випадок на підприємстві, не пов'язаний з виробництвом, та іншими, факту заподіяння відповідачем позивачу ушкодження здоровя, не повязаного з каліцтвом.

З таким висновком суду, що дає підстави для відшкодування позивачу шкоди згідно правил ст. 1195 ЦК України, колегія суддів погоджується.

Разом з тим слід звернути увагу на те, що відшкодовуючи потерпілій втрачений заробіток (дохід) у сумі 1211,52 грн., тобто не менше пятикратного розміру мінімальної заробітної плати, суд у порушення диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК) вийшов за межі заявлених позивачем вимог про стягнення 600 грн. цієї складової шкоди.

За наведеної обставини рішення суду в цій частині залишатись в силі не може та підлягає скасуванню з приведенням розміру стягнення до розміру вимог позивача.

Ураховуючи наведене допущення негайного виконання судового рішення (п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК) у межах суми стягнення за один місяць можливе лише у розмірі 600 грн.

Не можна визнати правильним відшкодування позивачу 1500 грн. витрат на правову допомогу.

Так, склад і розмір зазначених витрат входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому порядку, наприклад: квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

З огляду положень ст. 88 ЦПК стосовно присудження стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесених і документально підтверджених судових витрат, відшкодування судом витрат на правову допомогу лише по квитанції адвоката, що не містить ні печатки, ні ознак фінансового документу (а.с.7), не відповідає закону.

Не додержано судом вимог цивільного процесуального закону щодо розподілу інших судових витрат.

Зокрема, судом безпідставно не стягнуто з відповідача на користь держави державне мито зі спору майнового і немайнового характеру в розмірі 59,50 грн. (51 грн. + 8,50 грн.), звільнення від сплати якого Декретом КМ України від 21.01.1993 р. № 7-93 «Про державне мито» ОСОБА_1 не має.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат з апеляційного розгляду справи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК, апеляційний суд вважає за необхідне компенсувати ОСОБА_1 державне мито в розмірі 18,52 грн. пропорційно задоволених майнових вимог апеляційної скарги - 62,27 % від 29,75 грн., за рахунок держави.

Витрати апелянта на інформаційно-технічне забезпечення апеляційного розгляду справи присуджуються з позивача на користь відповідача також пропорційно до задоволених вимог скарги у розмірі 09,34 грн. від ставки 15 грн. даної категорії справ згідно Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських спорів, та їх розмірів, затвердженого постановою КМ України від 21.12.2005 р. № 1258 (з наступними змінами).

В іншій частині, в тому числі й стосовно стягнення моральної шкоди та її розміру відшкодування, суд ухвалив рішення з додержанням закону, повно і достатньо обґрунтував свої висновки з цього питання, а доводи апелянта їх не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2010 року, крім частини про допущення до негайного виконання, скасувати і ухвали нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : 1 016 грн. матеріальної шкоди, що складається з 409,12 грн. витрат на лікування та 600 грн. втраченого заробітку, та 5 000 грн. моральної шкоди.

В частині вимоги ОСОБА_2 про компенсацію 1500 грн. на правової допомогу в задоволенні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 59,50 грн. державного мита.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у суді першої інстанції.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2010 року в його частині про допущення негайного виконання суми стягнення за один місяць - змінити, замінивши слова і цифри «у розмірі 2 625 грн.» на «у розмірі 600 грн.».

Компенсувати ОСОБА_1 державне мито з апеляційної скарги в розмірі 18,52 грн. за рахунок держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 09,34 грн. витрат з інформаційно технічного забезпечення апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : підпис ОСОБА_3

Судді : підпис ОСОБА_4

підпис ОСОБА_5