Апеляційний суд Житомирської області
У Х В А Л А

Іменем України

06 квітня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі : головуючого судді Товянської О.В.

суддів : Гансецької І.А., Микитюк О.Ю.

при секретарі : Сапінській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 лютого 2010 року по справі за позовом акціонерного комерційного інноваційного банку „УкрСиббанк в особі Житомирського управління АКІБ „УкрСиббанк (далі АКІБ „УкрСиббанк) до ОСОБА_1, Анатоліївни, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Комунальне підприємство „Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

В березні 2009р. АКІБ „УкрСиббанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, обгрунтовуючи його тим, що відповідачі не виконують умови укладених кредитних договорів за якими вони отримала кредитні кошти в іноземній валюті, зобовязавшись сплачувати відсотки за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом і згідно графіка погашати суму кредиту.

На забезпечення зобовязання за кредитними договорами між сторонами було укладено договори іпотеки та поруки. Посилаючись на те, що відповідачі не виконують взяті на себе зобовязання за кредитними договорами, а згідно договорів іпотеки Банк в цьому випадку має право на задоволення своїх вимог на погашення кредиту за рахунок заставленого майна нежитлових будівель, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 травня 2010 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права й ставлять питання про скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у позові в повному обсязі. Суд у рішенні не вказав пріоритет і розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмету іпотеки, невідомо звідки взялась ціна предмету іпотеки. Банк не надав документів, на підставі яких збільшив відсоткову ставку за кредитними договорами.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.7,11,33,35 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Судом встановлено, що з відповідачами було укладено ряд договорів: 11.06.07р. Банк - з ОСОБА_1 кредитний договір №0за яким вона отримала кредит в сумі 160000 швейц.франків із повним поверненням до 11.06.2018 р. та сплатою 8,99% річних за користування; 05.07.2007р. з ОСОБА_2 - №0 на суму 154398 швейц.франків з повним поверненням до 05.07.2018р. та сплатою 8,99% річних за користування. В якості забезпечення виконання зобовязань по вказаним кредитним договорам в іпотеку Банку було передано майно: нежитлові будівлі площею 875,5м2, що складаються з будівлі кафе-бару, загальною площею 532,1м2, будівлі котельні, загальною площею 66,4 м2, трьох теплиць, гаража загальною площею 29,7м2, колодязя, огорожі, будівлі овочесховища, загальною площею 247,3м2, що знаходяться за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, село Нова Романівка, вул. Житомирське шосе,1. ОСОБА_2 майно належало на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах. 10.10.2007р. між Банком і ОСОБА_4 укладено кредитний договір №0, згідно якого йому був наданий кредит в сумі 88700швейц.франків з повним поверненням до 10.10.2014р. зі сплатою за користування 10,99% річних. 23.11.2007р. між Банком і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0 на суму 74000дол. США з поверненням до 23.11.2014р. та сплатою за користування 13,9% річних.

В останніх випадках в якості забезпечення виконання умов вказаних кредитних договорів в іпотеку банку було передано вищезазначене майно, власниками якого були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 При укладенні договорів іпотеки дотримані вимоги ст.5,6,18 Закону України „Про іпотеку, майно відповідає вимогам до предмету іпотеки, у договорі містяться всі істотні умови. 10 жовтня 2007р. на зазначені у договорах нежитлові приміщення накладено заборону на відчуження обєктів нерухомого майна.

Судом встановлено, що зобовязання відповідачами по всім перерахованим кредитним договорам не виконуються. Згідно відповідних пунктів договорів іпотеки, укладених з відповідачами, ч.1 ст.33 Закону України „Про іпотеку, ст.589 ЦК України іпотекодержатель Банк вправі задовольнити свої вимоги на погашення суми кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з його вартості.

Відповідно до вимог статті 35 Закону України „Про іпотеку Банк надсилав відповідачам письмове повідомлення про порушення зобовязань за кредитними договорами з вимогою про виконання зобов'язання та попереджав, що в разі невиконання цієї вимоги скористається своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.35,36,84-86).

Задовольняючи позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції врахував, що як кредитні договори, так і договори іпотеки є чинними і ніким неоспорені.

Вартість спірного майна згідно звіту субєкта оціночної діяльності Житомирської торгово-промислової палати №3563 від 03.10.2007р. становить 3095804грн. і погоджена сторонами при укладенні договору іпотеки (а.с.63-64).

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог (ч.1 ст.11 ЦПК України). Апелянти не звертались до суду із позовом про незаконність визначення вартості спірного майна для його подальшої реалізації, незаконність підвищення відсоткової ставки, тому посилання на порушення судом вимог ст.39 Закону України „Про іпотеку.

Рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді :