Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22ц-2029/2011 Головуючий у 1 інстанції:
Доповідач: Кримська О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: . ОСОБА_2,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_3

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Якимівського району Запорізької області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізької області про поновлення строку на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 22 липня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_5, треті особи: "КП Якимівське БТІ", Якимівський районний відділ Запорізької регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України" про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2009 року ОСОБА_4 1.1. звернувся до суду з позовом до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_5, треті особи: "КП Якимівське БТІ", Якимівський районний відділ Запорізької регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України" про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

В позові зазначив, що у серпні 2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_5 відбулася угода, відповідно до якої ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 1.1. купив земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Запорізька обл., Якимівський район, смт. Кирилівка, вул. Коса Пересип, 146. Зазначена земельна ділянка знаходиться на території Кирилівської селищної ради, тому позивач вважав за доцільне в якості відповідача по справі залучити також Кирилівську селищну Раду.

ОСОБА_5 є власником двоповерхового будинку для відпочинку, розташованого за адресою: Запорізька обл., Якимівський район, смт. Кирилівка, вул. Коса Пересип, 146. Відповідно до рішення Кирилівської селищної Ради від 27.11.2007 року, ОСОБА_5 отримав дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки під розміщення туристичної бази. За договором купівлі-продажу ОСОБА_5 після отримання грошей повинен був протягом одного місяця з моменту підписання даного договору оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки нотаріально, але до моменту звернення позивача з позовом до суду не виконав своїх зобов'язань, посилаючись на недооформлення документів на належне йому нерухоме майно та належну йому земельну ділянку.

На зазначеній земельній ділянці позивач збудував два літніх будиночки для відпочинку. Згодом, ОСОБА_4, як власник самочинно збудованого нерухомого майна звернувся до КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації» з метою його реєстрації, але йому було відмовлено на тих підставах, що договір купівлі-продажу земельної ділянки не посвідчений нотаріально, а складений в простій письмовій формі, будівлі збудовані самочинно, без наданих на те дозволів, що суперечить вимогам діючого законодавства України і право власності на цей об'єкт не зареєстровано.

Позивач вважав, що при укладенні договору було дотримано всіх істотних умов договору купівлі-продажу, але не була додержана вимога про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, передбачена ст. 657 ЦК України.

Відповідач фактично передав позивачу право власності на земельну ділянку, цільове призначення якої відповідно проекту відведення земельної ділянки, під розміщення туристичної бази. Крім того, відповідач передав позивачу в момент підписання договору документи, що підтверджують його право на користування земельною ділянкою для подальшого оформлення правовстановлюючих документів на ім'я позивача. По даній справі позивач вважав доцільним залучити в якості третьої особи КП «Якимівське БТІ», так як самочинно збудоване нерухоме майно підлягає державній реєстрації та Якимівський районний відділ Запорізької регіональної філії.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 22 липня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_5, треті особи: "КП Якимівське БТІ", Якимівський районний відділ Запорізької регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України" про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - задоволено в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: будинок для відпочинку А-2, загальною площею 79,0 кв.м. будинок для відпочинку Б-2, площею 67,4 м. кв., які розташовані по вул. Коса Пересип №б/н в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області.

Зобов'язано КП «Якимівське БТІ» провести державну реєстрацію права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: будинок для відпочинку А-2, загальною площею 79,0 кв.м, будинок для відпочинку Б-2, площею 67,4 кв.м, які розташовані по вуй ОСОБА_6 №б/н в смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області.

Визнано за ОСОБА_4 право користування земельною ділянкою пи об'єктом нерухомого майна по вул. Коса Пересип №б/н в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області загальною площею 0,0466 га, згідно розміру його фактичного користування.

Зобов'язано Кирилівську селищну раду Якимівського районну Запорізької області укласти з ОСОБА_4 договір оренди частини земельної ділянки загальною площею 0,0466 га, згідно розміру його фактичного користування строком на сорок дев'ять років, яка розташована під об'єктом нерухомого майна за адресою Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка, вул. Коса Пересип, 146.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор Якимівського району Запорізька області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, застосувати поворот виконання зазначеного рішення шляхом зобов'язання КП «Якимівського БТІ» скасувати державну реєстрацію на самочинно збудований об'єкт нерухоме майно, а саме: будинок для відпочинку А-2, загальною площею 79,0 кв.м, будинок для відпочинку Б-2, площею 67,4 м. кв., які розташовані по вул. Коса Пересип в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області зареєстровані за ОСОБА_4

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог ОСОБА_4 1.1., заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги законні та обґрунтовані. При цьому суд посиалвся на ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України згідно якої житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ст.331 ЦК України - право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ на підставі договору, є власником цієї речі.

Відповідно до цієї ж статті у разі необхідності особа, зазначена вище, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Суд прийшов до висновку, що при укладені угоди між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було дотримано всіх істотних умов договору купівлі-продажу обєкту нерухомості, але була додержана вимога про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності виникає з підстав, які не заборонені законом, в тому числі з правочинів. Право власності вважається виниклим правомірно, якщо інше прямо не передбачено законом, або незаконність виникнення права власності не встановлена судом.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Задовольняючи позов, суд послався на п.5 ст. 376 ЦК України, відповідно до якого на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Однак, ст. 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Системний аналіз вищенаведених норм закону вказує, що суд може ухвалити рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно не тільки з передбачених ст. 376 ЦК України підстав, а і за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними й місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією, а також за умови, що ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу, у тому числі територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Як вбачається з матеріалів справи, порушене позивачем у суді питання не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підставу вважати про наявність спору про право.

Більш того, при розгляді справи суд не звернув увагу на те, що відповідач позов визнав, що взагалі виключає наявність вказаного спору.

Зазначене взагалі залишилось поза увагою суду першої інстанції.

У той же час, стаття 331 ЦК України, яка регулює порядок набуття права власності на новостворене майно, не передбачає можливості виникнення права на таке майно за рішенням суду. Частиною 2 ст. 331 вказаного кодексу передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про архітектурну діяльність" для створення об'єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає прийняття спорудженого об'єкта в експлуатацію.

Згідно з ч. З ст. 18 Закону України "Про основи містобудування", ст. 30-1 Закону України "Про планування та забудову територій" (у редакції на час розгляду справи) закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою КМУ №1243 від 22.09.2004, передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів. їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Таким чином, у порушення наведених вимог законодавчих актів районним судом визнано право власності на новостворене нерухоме майно, яке не вводилось у експлуатацію.

Також, суд у порушення ст. 45 ЦПК України не залучив до участі у справі Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» до створення єдиної системи органів реєстрації прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Згідно зі ст. ст. 2,3 вищезазначеного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу, або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень проводиться місцевим органом державної реєстрації прав того реєстраційного (кадастрового) округу, в якому розміщена нерухомість.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що КП «Якимівське бюро інвентаризації» є лише органом, що здійснює реєстрацію об'єктів нерухомого майна за його місцезнаходженням на підставі правовстановлюючих документів.

Законодавством не передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих обєктів нерухомого майна, право власності на яке визнано в судовому порядку.

Проте, замовнику (забудовнику) необхідно здійснити передбачений законодавством комплекс заходів, а саме: розробити проект, погодити і затвердити його у встановленому порядку, отримати дозвіл інспекції держархбудконтролю на проведення будівельних робіт і ввести в експлуатацію актом державної приймальної комісії.

Отже, постановлене судом рішення стосується інтересів інспекції державною архітектурно - будівельного контролю в Запорізькій області, яку до розгляду справи не було залучено.

Таким чином, судом під час розгляду справи не надано належної оцінки тим обставинам, що позивачем не були отриманні всі необхідні для будівництва документи, не зясовані обставини та причини неотримання дозвільної документації на будівництво, не залучено до справи відповідні державні органи.

Крім того, суд першої інстанції, зобов'язавши Кирилівську селищну раду Якимівського районну Запорізької області укласти з ОСОБА_4 договір оренди частини земельної ділянки, не звернув уваги на те, що суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок в оренду.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Якимівського району Запорізької області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізької області - задовольнити частково.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 22 липня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_5, треті особи: "КП Якимівське БТІ», Якимівський районний відділ Запорізької регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України" про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, скасувати, та ухвалити нове рішення наступного змісту:

«В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_5, треті особи: "КП Якимівське БТІ", Якимівський районний відділ Запорізької регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України" про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - відмовити».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: