Справа № 22-ц-2882/2011 Провадження № 22-ц/2590/2236/11 Головуючий у I інстанції Кузюра В.О. Доповідач - Позігун М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2011 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого -судді - ПОЗІГУНА М.І.,

суддів: Мамонової О.Є., ШЕМЕЦЬ Н.В.,

при секретарі: Шульзі О.Є.

з участю: представників позивача ОСОБА_1-

ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Козацької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

В апеляційні скарзі ОСОБА_6 ставиться питання про скасування рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2011 року, яким за ОСОБА_6 визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. 30 років перемоги, 33 в с Козацьке Бобровицького району Чернігівської області та відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на іншу 1/2 частину спірного будинковолодіння.

Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки судом не враховано, що, незважаючи на те, що станом на квітень 1991 року власниками майна колгоспного двору вважалась позивачка та її син, останній не набув права власності на будинок, оскільки відповідно до положень ст.331 ЦК України не зареєстрував право власності на об'єкт нерухомого майна, в зв'язку з чим відповідно до положень ст. 1218 ЦК України спірний житловий будинок не є об'єктом спадкування.

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що позивачка, як колишній член колгоспного двору, має право власності на 1/2 його частину, оскільки, хоча і виписалася з будинковолодіння в 1990 році, але продовжувала там фактично проживати до 1995 року, а її син ОСОБА_6

М.Л. проживав в спірному будинковолодінні по день смерті в червні 2010 року.

Даний висновок суду ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на невірному тлумаченні як норм матеріального права, так і відповідних роз'яснень Верховного Суду України.

В позовній заяві позивачка в обґрунтування заявлених вимог вірно посилалась на роз'яснення, викладені в п 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", згідно яких на правовідносини щодо спільної сумісної власності з 15 квітня 1991 року стали поширюватися положення Закону України "Про власність".

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору;

б)розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України „Про введення в дію Закону „Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

ОСОБА_6, її син ОСОБА_7 за свого життя не оформили право власності на майно в колгоспному дворі, не провели його розподілу, не вирішили питання припинення права спільної часткової власності одного із співвласників.

З 1 січня 2004 року правовідносини ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_7 щодо володіння та розпорядження майном колишнього колгоспного двору стали регулюватися нормами ЦК України в редакції 2004 року в зв'язку з набранням ним чинності та втрати чинності Закону України „Про власність", нормами якого не передбачено набуття права власності одним із співвласників на частку іншого співвласника в спільній частковій

власності, який за життя не оформив право власності, в зв'язку зі смертю останнього, але мав право на його оформлення і на день смерті.

Відповідно ж до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності на все майно колишнього колгоспного двору, право на яке в рівних частках по 1/2 частині виникло у ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_8 в зв'язку з набуттям чинності Закону України „Про власність".

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: