Справа №22-ц-1775/11 Головуючий у суді у 1 інстанції - Шульга
Номер провадження 22-ц/1890/7761/11 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2011 року м.Суми

колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Рибалки В. Г. , Смирнової Т. В.

.

ПРи секретарі - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 серпня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_3. ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсними договору споживчого кредиту та договору іпотеки,

встановила:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 серпня 2011 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі з мотивів невідповідності рішення суду нормам матеріального та процесуально права.

При цьому вказує на те, що Банк у передбаченому законом порядку не надав їй необхідну інформацію щодо умов кредитного договору та протиправно використав іноземну валюту при наданні грошових коштів за кредитним договором.

У судовому засідання представник АКІБ «УкрСиббанк» - ОСОБА_6 запереч вав доводи апеляційної скарги, інші особи не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як правильно встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 21 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», який у подальшому став іменуватися як Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - Банк), та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким Банк передав позичальнику 47030 доларів США під 14 % річних строком до 20 квітня 2018 року (а. с. 8-11).

На забезпечення виконання боржником зобовязань за даним договором в цей же день між Банком та ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № 47464/2, відповідно до якого іпотекодавці передали іпотекодержателю однокімнатну квартиру № 1 та трикімнатну квартиру № 36 по вул. Щучки. 30 у м. Ромни, ринковою вартістю 316960 грн. (а. с. 23-25).

Названі договори укладено з дотриманням вимог закону.

Правильно встановивши викладені обставини, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, так як право на здійснення операцій за валютними цінностями, у тому числі з розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, відповідач отримав на підставі виданих йому 24 грудня 2001 року Національним банком України ліцензії № 75 і дозволу № 75-2 (а. с. 50, 51-52), а тому відсутні підстави для визнання недійсними оспорюваних договорів.

Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету № 15-93 від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Звідси слідує, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті та сплата процентів за цим кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використаня іноземної валюти як засобу платежу на території України жодною з сторін вищезгаданого договору.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм ЗУ «Про захист прав споживачів» спростовуються пунктом 7.13 укладеного між сторонами договору про надання споживчого кредиту, який засвідчений підписом позивачки, відповідно до якого сторони домовилися вважати, що, уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду за умовами цього договору, підтверджує свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору та, що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі і ОСОБА_2 вважає їх справедливими по відношенню до неї, а також що перед укладенням цього договору вона отримала від банку інформаційний лист згідно з вимогами ЗУ «Про захист прав споживачів».

Крім того, після укладення договору про надання споживчого кредиту між сторонами виникли кредитні правовідносини на які поширюється спеціальне законодавство в системі кредитування, ст. ст. 1054-1056 ЦК України, а тому підстав для застосування ЗУ «Про захист прав споживачів», враховуючи, що предмет та підстави даного позову не стосуються питання надання інформації споживачеві про умови кредитного договору, не вбачається.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суд ухвалив з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 серпня 2011 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -