Справа № 2-51/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

. .8 листопада 2011 року Артемівський міськрайоний суд Донецької області у складі: судді Харченко О.П.при секретарі : Євтіховій А.Є.

за участі: позивача ОСОБА_1 представника позивача : адвоката ОСОБА_2

відповідача :ОСОБА_3

представника третьої особи Артемівської міської ради : ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Артемівську справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,зобовязання демонтувати частину цегельного паркану та зробити відмостку,третя особа ,що не заявляє самостійних вимог Артемівська міська рада

ВСТАНОВИВ:

09.01.2009 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 звернулися до суду із позовною заявою, у якій вказали, що вони мешкають у буд. №30 по вул.. Благовіщенській у м.Артемівську Донецької області ,що належить їм на праві приватної власності з 1976 року. Також ОСОБА_5 належить на праві приватної власності на землю земельна ділянка площею 0,0980 га. Із протилежної вулиці Благовіщенській сторони їхня земельна ділянка була огорожена належним їм деревяним парканом із соснових дощок, який межував з будівлею колишньої лазні ,власником якої є відповідач ОСОБА_3. загальна довжина їхнього паркану складала 30.1 м, висота 180 см. Для закріплення паркану до стовпчиків висотою 2 м застосовувався деревяний сосновий брус . Вказаний паркан довжиною 18 м було встановлено в кінці березня 1998 року. 12.1 м паркану аналогічного розміру та матеріалу було встановлено в 1976 році. Доски паркану ,встановлено в 1998 році були промаслені відпрацьованим машинним маслом для збереження і на 04.07.2008 року цей паркан був у гарному стані. 04.07.2008 року після 09.00 троє робітників за вказівкою відповідача зламали їхній деревяний паркан та ОСОБА_3 їм пояснив, що вони будуть будувати новий цегляний паркан. В результаті було знищено належний їм суцільний паркан загальною довжиною 30.1 м, вартість якого згідно звіту по незалежній оцінці поновлювальної вартості майна (паркану) на 04.07.2008 року складає 4208 грн.54 коп. ,чим відповідачем їм заподіяно значну матеріальну шкоду у вказаному розмірі. Діями відповідача їм також було заподіяно моральну шкоду, бо вони є людьми похилого віку ,довгий час не могли отямитись , і усю ніч не спали і три тижні переживали ,що до їхнього городу можуть проникнути сторонні люди. Вони також переживали за своїх малолітніх онуків, які були у них в гостях і не могли відлучатися з будинку ,бо боялися за їх безпеку. Після цього ОСОБА_5 відчув себе зле та 11.07.2008 року звернувся до ЦРЛ зі скаргами на болі у області серця ,головні болі та поганий сон та проходив відповідне лікування. Просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на їхню користь на відшкодування матеріальної шкоди 4208 грн.54 коп. та у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. , а усього 9208 грн. 54 коп.,а також судові витрати.

28.10.2009 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду заперечення на позов, у яких вказав, що заявлені вимоги не визнає, оскільки позивачі фактично перекрутили обставини справи і виклали їх не правильно , вводячи суд в оману. Відповідач зазначив, що в перших числах липня 2008 року між ним та позивачем ОСОБА_5 у присутності свідка відбулася домовленість про те, що деревяна огорожа буде замінена на цегляну. Він був змушений запропонувати такий варіант вирішення проблеми, бо рівень землі на його ділянці вищій ніж на ділянці позивача ОСОБА_5,тому земля зсувалася та руйнувала деревяну огорожу , а ОСОБА_5 йому сказав, що ремонтувати її у нього не має коштів, а на його території зберігалися автомобілі значною вартістю,тому йому була необхідна надійна огорожа. Згідно домовленості наймані робітники обережно демонтували старий деревяний паркан та розпочали роботи по зведенню цегляної огорожі,яку вони зробили за декілька днів. За цей час територія торговельного центру охоронялася сторожами та собаками на привязі і стороні особи не могли проникнути на подвіря позивачів,тому він вважає надуманими доводи позивачів про те, що у них на подвірї зявлялися сторонні особи. Також він вважає, що висновок оцінювача не може бути доказом по справі,бо оцінювач на момент оцінки не був попереджений про кримінальну відповідальність і його висновки в п.7 вказані суперечливі дані про рік установлення огорожі : у першому абзаці рік встановлення вказаний 1976 та 1998 ,а нижче ,у цьому ж пункті вказано, що обидві ділянки огорожі 1998 року ,тобто одна частина огорожі на 20 років стала новішою,окрім того вказана вартість відновлюваних робіт по відновленню огорожі , але у позові не ставиться питання про відновлення огорожі. Вся демонтована огорожа була цілою складена у дворі ОСОБА_6 і якщо вірити висновку оцінювача ,то огорожу 1998 року можливо визнати задовільною, тобто вона не пошкоджена і знаходиться у позивачів. Огорожа 1976 року визнана незадовільною, але вона була в експлуатації понад 30 років,дошки нічим не оброблені і повинні мати повну амортизацію . Він також звертає увагу суду на те, що оцінювачем також була встановлена довжина демонтованої огорожі, що підтверджує той факт, що вся огорожа цілою була складена у позивачів і фактично витрат вони не понесли і могли використати цю огорожу на свій розсуд. Також відповідач вказує, що як видно з державного акту на землю,довжина однієї частки ділянки землі, належної позивачам складає 18 м, а іншої 10.1 м , а згідно висновку оцінювача довжина огорожі складає 30.1 м тобто на 2 м довше ніж розмір земельної ділянки. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

22 лютого 2010 року позивачі подали до суду клопотання , у якому уточнили , що 04 липня 2009 року відповідач ОСОБА_3 самовільно зламав та знешкодив їхній деревяний паркан вартістю 4208 грн.54 коп. . Посилалися на те, що відповідно даних Державного акту про право приватної власності на землю від 20.03.1998 року ОСОБА_5 має право приватної власності на земельну ділянку з межами 18 метрів по ширині, а по довжині 10.1 м та 2 метри повороту, а всього 30.1 м.. В плані меж земельних ділянок вказаних у плані меж ділянки ОСОБА_5 вказаний суміжним користувачем від Бдо ОСОБА_7,що на їх думку є незаконним ,бо як вони вважають відповідач збудував цегляний паркан з порушенням меж на земельній ділянці і незаконно заволодів часткою їхньої землі, що опинилася за цегляним парканом відповідача. Відповідач також вніс плутанину у розміри меж земельних ділянок, які тим самим не відповідають вимогам державного акту на право приватної власності на землю № 3972. Вони також позбавлені можливості встановити свій паркан відповідно плану зовнішніх меж земельної ділянки. Вони також вважають ,що законним власником забудови № 20 по вул. Куйбишева у м. Артемівську є ОСОБА_8. Просили суд ухвалити рішення яким стягнути на користь позивачів матеріальну шкоду за знищенний деревяний паркан по 2104 грн. 27 коп. кожному , а всього 4208 грн. 54 коп. ,а також за заподіяну моральну шкоду по 2500 грн. кожному , а всього 5000 грн.,розібрати цегляний паркан, який незаконно збудував відповідач.

17.03.2010 року позивачі подали до суду доповнення та уточнення до позовної заяви у якому послалися на ті самі обставини та підстави та знову вказали, що відповідач ОСОБА_3 04.07.2008 року самовільно зламав та знешкодив їхній деревяний паркан вартістю 4208 грн.54 коп.. Додатково вони вказали, що відповідач ОСОБА_3 надав суд незаконний на їхню думку біржовий контракт(договір купівлі продажу) ,що він нібито є власником колишньої бані, та рішення виконкому №335, в якому помилково вказано,що ОСОБА_3 є власником забудови № 20 повул. Куйбишева № 20. Вони спілкувалися з ОСОБА_9 та знають,що він є власником цієї забудови. Просили суд ухвалити рішення яким стягнути на їх позивачів матеріальну шкоду за знищенний деревяний паркан по 2104 грн. 27 коп. кожному , а всього 4208 грн. 54 коп. ,а також за заподіяну моральну шкоду по 2500 грн. кожному , а всього 5000 грн., та розібрати цегляний паркан, який незаконно збудував відповідач на їхній власній землі довжиною 30.1 м.

22.03.2010 року позивачі знову подали до суду доповнення та уточнення до позовної заяви у якому ,нарешті вказали, що моральна шкода, яку заподіяв відповідач ОСОБА_5 полягла у сильних переживаннях,в результаті яких він на протязі двох тижнів відчував сильні головні болі,у нього підвищився тиск ,стало боліти серце.11.07.2008 року через погане самопочуття він звернувся до лікарів- до ЦРЛ, до дільничого терапевта та кардіолога зі скаргами на болі в серці, головні болі та поганий сон і пройшов відповідне лікування.Він побоювався, що через знов забору їхня ділянка не була повністю огорожена,що могло призвести до крадіжки майна. Він врахував характер правопорушення, глибину заподіяних йому фізичних і щиросердних страждань ,їхню тривалість і оцінює моральну шкоду у розмірі 2500 грн. Позивачка ОСОБА_1 вказала, що заподіяна їй моральна шкода полягає у моральній травмі ,бо на час зносу паркану у них знаходилися у гостях двоє малолітніх онуків і вона переживала за самопочуття та безпеку онуків . Крім того вона була змушена декілька разів звертатися до міліції ,брати участь у складанні протоколів,що призвело до додаткових щиросердних хвилювань. У момент зносу паркану вона намагалася захистити своє майно і отримала травму ноги і змушена була ходити на процедури в поліклініку з початку липня по кінець липня 2008 року. Біля 3-х тижнів у неї були сильні головні болі ,підвищився тиск, пропав сон ,її здоровя погіршувалося і вона почувала себе гірше ніж звичайно. Просили суд задовольнити усі їхні позовні вимоги ,викладені раніше ,а також стягнути з відповідача на їхню користь судові витрати у рівних частках кожному.

20.04.2010 року позивачі знову подали до суду заяву, у якій просила суд розібрати цегляний паркан ,незаконно збудований ОСОБА_3 довжиною 30.1 м,а особливо паркан довжиною 12.1 м ,який перебуває у аварійному стані невідкладно та надати їм можливість встановити свій паркан відповідно плану зовнішніх меж земельної ділянки №30 по вул. Благовіщенській відповідно державного акту на земельну ділянку.

29.10.2010 року позивачі уточнили свої позовні вимоги у письмових уточненнях та Просили суд ухвалити рішення яким стягнути на користь позивачів матеріальну шкоду за знищенний деревяний паркан по 2104 грн. 27 коп. кожному , а всього 4208 грн. 54 коп. ,а також за заподіяну моральну шкоду по 2500 грн. кожному , а всього 5000 грн., зобовязати ОСОБА_3 розібрати цегляний паркан, який незаконно збудував відповідач,довжиною 30.1 м ,що знаходиться у аварійному стані та стягнути з відповідача судові витрати на їх користь у рівних частках кожному.

08.11.2011 року позивачі змінили та уточнили позовні вимоги та просили суд врахувати, що відповідач ОСОБА_3 частково розібрав паркан ,а саме розібрав паркан довжиною 18 м ,то вони відмовляються від заявлених позовних вимог у цій частині позову. Разом з тим вони просять суд постановити рішення,яким зобовязати відповідача демонтувати кладку паркану довжиною 12.1 м на девять рядів кладки зверху на протязі двох тижнів до 22.11.2011 року та зробити відмостку під цегляним парканом з боку вул. Куйбишева ,23 до 01.05.2011 року. Інші позовні вимоги вони підтримують у попередньому обсязі.

У судовому засіданні позивачка та представник позивача ОСОБА_5за довіреністю ОСОБА_1 уточнені вимоги підтримала у повному обсязі за вказаними у позовних заявах мотивами та суду пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 г.Т., усе майно вони нажили у шлюбі, тому вона вважає, що половина майна належить їй,в тому числі половина будинку ,паркану та земельної ділянки нажитих за час шлюбу. Виходячи з цього, вона вважає, що перед тим як демонтувати деревяний паркан відповідач ОСОБА_3 повинен був також отримати і її згоду, а не лише згоду її чоловіка. Спочатку ОСОБА_3 зламав 12 м паркану збоку, тоді вона не викликала міліцію, бо думала, що вони зможуть вирішити питання мирним шляхом, а коли ОСОБА_3 зламав ще 18 м паркану, вона викликала міліцію. Просила суд ухвалити рішення яким стягнути на користь позивачів матеріальну шкоду за знищенний деревяний паркан по 2104 грн. 27 коп. кожному , а всього 4208 грн. 54 коп. ,а також за заподіяну моральну шкоду по 2500 грн. кожному , а всього 5000 грн., зобовязати відповідача демонтувати кладку паркану довжиною 12.1 м на девять рядів кладки зверху на протязі двох тижнів до 22.11.2011 року та зробити відмостку під цегляним парканом з боку вул. Куйбишева ,23 до 01.05.2011 року. Вона також підтвердила ,що наразі вони з чоловіком збудували новий металевий паркан на протязі усього спірного паркану.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 г.В. також підтримала змінені позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_5 до суду не зявився, подав до суду заяву, у якій просив суд слухати справу у його відсутності за участі його представника ОСОБА_1 та підтримав позовні вимоги. Враховую ту обставину, що присутність позивача у судовому засіданні є у даному випадку його правом ,а не обовязком, суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за участю його представника.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та суду пояснив, що спірний деревяний паркан був розібраний зі згоди позивача ОСОБА_5,що можуть підтвердити свідки. Окрім того цей паркан був негожий ,бо зносився. Паркан не ламали, його зняли та поклали у дворі позивачів ,але окремі частини паркану були гнилі, вони зносилися. Спочатку зняли 12 м паркану і збудували паркан збоку,а потім 18 метрів паркану між земельними ділянками. Паркан знаходився на території, що перебуває у нього в оренді, бо позивачі захопили землю самоправно, це підтверджує акт про право власності на землю, а також можуть підтвердити свідки, які бачили, як позивачі перемістили паркан у бік будівлі колишньої бані, яка довгий час була у власності громади. Цегляний паркан не є аварійним, він стоїть уже три роки ,але він побачив,що позивачі вже збудували на своїй території новий металевий паркан і з метою економії цегли, яку він застосує для інших цілей він розібрав частину паркану,бо тепер у такому паркані не існує необхідності. Просив відмовити у задоволенні заявлених вимог ,вважаючи їх безпідставними.

Представник третьої особи ОСОБА_4 суду пояснив, що просить постановити рішення на розсуд суду,про що надав суду заяву.

Заслухавши пояснення сторін , третьої особи , спеціалістів та свідків, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити частково за наступними підставами:

Стаття 19 Конституції України встановила ,що правовий порядок в Україні грунтується на засадах,відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У ст.55 Конституції України встановлено ,що права і свободи громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як зазначено у ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_5 є власником буд. №30 по вул.Благовіщенській (колишня вул Совнаркома) у м. Артемівську ,що підтверджується договором купівлі-продажу від 19 грудня 1990 року. (а.с.6-11).

Як підтверджує державний акт про право власності на землю ІУ ДН № 100 263 від 20.03.1999 року ОСОБА_5 є власником земельної ділянки для обслуговування вказаного будинку площею 0,980 га (а.с.12).

Біржовий контракт № 398 -Н від 25.12.2001 року засвідчує, що ВАТ Артемівськ-сервіспродало ,а ОСОБА_3 придбав нежиле приміщення по вул. Куйбишева ,20 у м. Артемівську .Даний договір зареєстрований в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно 09.06.2003 року (а.с.81,82).

Згідно рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради № 335 від 23.04.2003 року відповідачу ОСОБА_3 надано дозвіл на реконструкцію вказаного нежилого приміщення під торгово- обслуговуючий комплекс.(а.с.83).

Сторони не заперечують ,що фактична адреса вказаного нежилого приміщення вул. Куйбишева 23 ,саме цю адресу вказали позивачі , звертаючись з позовом до суду. Довідка КП Артемівське бюро технічної інвентаризації підтверджує, що нежила будівля №23 по вул. Куйбишева у м.Артемівську зареєстрована на праві власності за відповідачем ОСОБА_3М.(а.с.179).

Відповідач не є власником земельної ділянки №23 по вул. Куйбишева у м.Артемівську і надав суду докази ,що платить за оренду земельної ділянки за вказаною адресою (а.с.199-200).

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомив, що він допомагає за проханням сина позивачів останнім. Періодично він буває у позивачів на протязі 30 років. На початку липня 2008 року він заїжджав додому до ОСОБА_5. Він бачив зруйнований паркан, який лежав в стороні. Паркан був деревяний ,прибитий до металевих стовпів,збоку були дошки прибиті. На той момент він був знятий і лежав в стороні. Частина паркана приблизно 2 -2,5 м лежала біля стіни колишньої бані, частина лежала в стороні ,частина була зламана,частина ціла. Зламаний це він був знятий , частина лежала там, частина в іншому місці. Металеві стовпи були витягнуті, на яких кріпився паркан. Паркан був знятий. ОСОБА_1 говорила- ось що нам зробили і він зрозумів ,що вона не хотіла ,щоб так зробили . Він також зрозумів, що це зробив сусід самовільно. ОСОБА_5 був поряд, але він з ним не розмовляв. Він так зрозумів, що той був такої ж думки ,як і його дружина. Тепер там стоїть інший, цегляний паркан . Він точно не може сказати, чи на тому самому місці стоїть цей паркан, бо може помилитися. Він не памятає, чи був зліва деревяний паркан. Вони поміняли на паркані деякі дошки і навіть фарбували їх маслом ,бо вони гнили. Коли він був у позивачів, то розмовляв лише з ними, ніякого конфлікту в той час не було.

Свідок ОСОБА_11 суду розповів, що у 2008 році він допомагав ОСОБА_3 по будівництву - цемент,машини - усим цим займався він. Також усі дерева та квіти на території ОСОБА_3 саджав він. Земля на території ОСОБА_3 вище,ніж на ділянці позивачів.На межі біля паркану росли клени та напроти вбиральні стояв старий паркан і вид був не дуже гарний, тому ОСОБА_3, коли вони оглядали територію покликав сусіда та запропонував ОСОБА_5 розібрати паркан і збудувати кращий паркан і той погодився і сказав: давай,починай будувати. ОСОБА_3 дав вказівку своїм працівникам і ті розібрали паркан зпиляли дерева та викопали коріння,старий напівпаркан склали у городі позивачів, а коріння дерев просто вивезли на сміття. Паркан був висотою зі сторони відповідача приблизно 1,20 -1,30 м ,а з боку позивачів приблизно 1,80 м. Чоловік позивачки частіше там зявлявся ніж вона і постійно був на городі ,а паркан будували двоє працівників. Чоловік позивачки давав згоду на будівництво паркану і все робилося за його згодою. Він бачив ,як ОСОБА_5 спілкувався з працівниками ,але конфліктів не було. Спочатку збудували паркан збоку, біля вбиральні, а вже потім почали будувати паркан між ділянками позивачів та відповідача. На межі росли дерева абрикосів і старий паркан на межі був закріплений на цих абрикосах. ОСОБА_3 вирішив зробити паркан по периметру, щоб мати можливість відпускати сторожових собак. Пізніше позивачка викликала міліцію, можливо і із-за паркану. Він чув розмову, що позивачка перечепилася та впала ,але від чого йому не відомо, він сам не був присутній при цьому. Але ніякого самоправства не було,все робилось зі згоди її чоловіка.

Свідок ОСОБА_12 у суді повідомив, що він жив по вул. Совнаркома(тепер Благовіщенська)у буд. №28 до 2001 року . Йому відомо, що в девяностих роках була приватизація і сусіди ОСОБА_5 перенесли свій паркан далі своєї межі до лазні приблизно на 5-6 м приблизно у 1998 році. До цього паркан стояв на межі поряд з його парканом. ОСОБА_13 був сірого кольору з дощок . Паркан був старий.

Цей факт не заперечує і позивачка,посилаючись на ту обставину , що в 1998 році після приватизації землі було перенесено межу відділом землеустрою та стверджуючи , що вони збудували новий паркан,частину паркану перебрали і старі дошки викинули. Але на межі поставили паркан з нових дощок.

Як встановлено у ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п.2 Постанови Пленуми Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Суд також зазначає, що як встановлено в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди .. коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди .

Звертаючись до суду з позовом , позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 посилались на ту обставину, що їхній паркан було розібрано без їхньої на те згоди. Ці доводи позивачів спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 у суді ,який підтвердив ,що у його присутності позивач ОСОБА_5 дав згоду розібрати його деревяний паркан і збудувати кращий паркан . У суду не має підстав не довіряти показанням даного свідка. При цьому суд враховує, що під час свідчень свідків у суді 01.11.2010 року сама позивачка підтвердила, що: Спочатку ОСОБА_3 зламав 12 м паркану збоку, тоді вона не викликала міліцію, бо думала, що вони зможуть вирішити питання мирним шляхом, тобто , що дійсно фактично своїми діями позивачі погодилися з тією обставиною, що відповідач розбирає їхній паркан та буде будувати новий, цегляний паркан,тобто вони були згодні на виконання цих робіт . Про це свідчать їхні фактичні дії, оскільки позивачка ОСОБА_1 пояснила, що лише коли ОСОБА_3 зламав ще 18 м паркану тоді вона викликала міліцію,що також підтвердив у суді свідок ОСОБА_11.

Суд не може прийняти до уваги як належний доказ відсутності його згоди на виконання робіт по розбиранню паркана ОСОБА_3 нотаріальну заяву позивача ОСОБА_5 (а.с.126) , оскільки він не заявив суду про бажання бути допитаним у якості свідка по даній справі, не був попереджений судом як свідок про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань суду та не був приведений до присяги, що вимагає закон.

Даючи оцінку даній заяві суд вважає, що вона не може бути допустимим доказом по справі ,а лише викладає особисту думку позивача ОСОБА_5,яка спростовується свідченнями свідка ОСОБА_11 та його дружини ОСОБА_1 в суді ,а також фактичними діями самих позивачів, які не викликали міліцію коли відповідач розібрав перші 12 м паркану, про що повідомила суду сама позивачка ОСОБА_1.

Позивачі не довели у суді ту обставину, що дії відповідача були вчиненими без їх згоди, тобто неправомірними .

Звертаючись до суду з позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди позивачі неодноразово уточнювали позовні вимоги та вказували, що просять суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду за знищенний деревяний паркан по 2104 грн. 27 коп. кожному , вартість якого складає 4208 грн.54 коп.(а.с.4), вартістю згідно оцінки оцінювача 4208 грн.54 коп.(а.с.125,136,139). Разом з тим, доказів, які б підтверджували саме вартість деревяного паркану, що був демонтований суду позивачами не надано.

Виходячи з уточнених позовних вимог суд зазначає, що в обґрунтування завданої їм матеріальної шкоди позивачі фактично заявили встановлену оцінщиком ОСОБА_14 вартість ремонтно-відновлювальних робіт по поновленню деревяного паркану ,доказом якої вважають наданий ними суду звіт на а.с.23-33.

Як пояснила у суді свідок ОСОБА_15 у вказаному звіті не врахована вартість самого паркану, оскільки дошки на паркані зносилися під час експлуатації, нарахована лише вартість ремонтно-відновлювальних робіт по поновленню деревяного паркану,яка була взята нею із теоретичних джерел і вона не може пояснити з яких саме конкретних робіт та виконання якими механізмами чи ручною працею ці роботи складаються.

Даючи оцінку цьому доказу з точки зору допустимості та достовірності , суд встановив, що у звіті є необґрунтовані та суперечливі висновки.

Так у п. 6.1.Оцінка шкодиоцінювач посилається на вартість та види ремонтно-відновлювальних робіт по поновленню деревяного паркану , суцільного, загальною довжиною 30.1 м,виконаного з соснових дощок висотою 1.8 м на деревяних стовпах висотою до 2.0 м ,розташованого по вул. Благовіщенській ,30 у м.Артемівську ,згідно технічного паспорту БТІ м. Артемівська ,який був демонтований …(а.с.28) . Разом з тим в матеріалах оцінки такий паспорт БТІ щодо паркану відсутній( а.с.23-33) , а в наданому позивачами суду технічному паспорті на житловий будинок інформація щодо паркану відсутня. (а.с.8-11). Тож судом встановлено і підтверджується матеріалами звіту, що оцінювач фактично не заміряла демонтований паркан, дані по довжині паркану, його висоті та інших розмірах ,як вказано у звіті , брала з технічного паспорту БТІ та шляхом візуально- інструментального огляду,про що вона знову зазначає у п. 7 звіту. При цьому у звіті не вказано якими саме інструментами користувалася оцінщик,чи повірені вони у встановленому порядку та які результати фактичних замірів. Напроти , у звіті вказані приблизні дані висотою до 2 м(а.с.29). Вказаний звіт також містить суперечливі та протилежні за змістом дані про те, що частина огорожі довжиною 18 м та частина огорожі довжиною 12.1 м є 1998 року забудівлі (п.7) ,а нижче вказано, що деревяний паркан 12.1м є 1976 року забудівлі (п.7,2) (а.с.29).

Суд також зазначає, що у звіті вказані відомості щодо того, що паркан був на деревяних брусках ,а значить оцінщиком не враховано , що згідно свідченням у суді свідка з боку позивачів ОСОБА_10 коли він оглядав паркан то бачив ,що металеві стовпи були витягнуті, на яких кріпився паркан. Отже позивачі не надали оцінювачу усі наявні деталі паркану для оцінки і тому вона є неповною, а значить і недостовірною .

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на ці вимоги закону суд не може вважати належним доказом по справі наданий позивачами звіт, який містить приблизні дані щодо розміру демонтованого паркану ,який брався оцінювачем згідно паспорту БТІ на земельну ділянку і не відображає фактичних даних ,які слід було встановити фактичними замірами ,а також щодо висоти стовпів (до 2 м) ,яка також вказана приблизно, бо допускає менші розміри,які фактично не вказані,бо не замірялися оцінювачем.

Інших доказів розміру завданої позивачам матеріальної шкоди позивачами суду не надано,хоча позивачка і представник позивача ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 пояснили суду, що вважають надані ними докази по справі достатніми.

Окрім того у судовому засіданні встановлено,що, як пояснила свідок- спеціаліст ОСОБА_16В.і не заперечують позивачі,вони збудували новий металевий паркан паралельно паркану відповідача,тож не мали наміру провадити ремонтно-відновлювальні роботи по поновленню деревяного паркану.

Що стосується доводів позивачів щодо зобовязання відповідача ОСОБА_3 знести побудований ним паркан довжиною 30.1 м по причині його аварійності то суд встановив наступне.

У судовому засіданні за участі спеціалістів ОСОБА_17 та ОСОБА_16 сторонами було прийняте рішення щодо повторного обстеження залишків спірного цегляного паркану і було виявлено, що інтересам позивачів буде відповідати залишення основної частини залишків цегляного паркану на ділянці з боку наявного на території відповідача кафе,оскільки цегляний паркан буде створювати звукоізоляцію для позивачів,про що було складено акт з фото ,у якому вказано, що слід демонтувати 9 рядів цегляної кладки та зробити відмостку для закріплення грунту(а.с.245-251).

З цим висновком погодилися позивачі і проти проведення таких робіт не заперечував відповідач . З огляду на цю обставину суд вважає за можливе задовольнити цю вимогу,оскільки її реалізація не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Разом з тим суд зазначає, що судом встановлено, що суду не надано безспірних доказів того, що спірний цегляний паркан був побудований на належній позивачам земельній ділянці.

Напроти, свідок ОСОБА_12 у суді пояснив , що позивачі перенесли свій паркан далі своєї межі до лазні приблизно на 5-6 м приблизно у 1998 році.

Як видно із наданих суду фото позивачі збудували новий металевий паркан паралельно цегляному паркану, отже межі їхньої ділянки, виходячи з цього проходять по металевому паркану.

Як видно із наданого суду акту на право власності на землю ОСОБА_5 має право власності на земельну ділянку розміром 0,980 га(а.с.12).Цей акт не відмінено і не визнано недійсним, тож доводи позивачів щодо помилок у ньому не підтверджені.

Що стосується наданого суду позивачами плану меж земельної ділянки землекористування виконаного приватною фірмою Інженербез дати,то він виконаний без участі суміжних землекористувачів,в тому числі відповідача, які могли не погодитися з викладеними у ньому даними. Окрім цього вказані у ньому розміри меж земельної ділянки не відповідають даним технічного паспорту і акту на землю ,а також протирічать заявленим позовним вимогам та звіту оцінщика ОСОБА_15 щодо розмірів паркану,бо в ньому вказані інші розміри : 18,90 м та 12 м+0,80 м.(ас.235).

Враховуючі вищезазначені обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позову щодо матеріальної шкоди і за таких обставин вважає вимоги по стягненню моральної шкоди також необгрунтованими..

Керуючись ст.ст. 19, 41,55 Конституції України , ст.ст. 10,11,60,61,88, 208, 212,213- 218 , ЦПК України ,ст.ст.15,16,22,23,1166,1167 ЦК України суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,зобовязання демонтувати частину цегельного паркану та зробити відмосткутретя особа ,що не заявляє самостійних вимог Артемівська міська рада- задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 зробити демонтаж верхніх девяти рядів цегляної кладки паркану зі сторони вул. Куйбишева ,23 в строк до 22.112011 р.,та виконати відмостку під цегляним парканом для відводу стічних вод від паркану в строк до 01.05.2011 р..

В задоволенні інших вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів .

Суддя: О.П.Харченко

Головуючий суддя О. П.Харченко