_____________________________________________________________________________
Справа№2-5332/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2011 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Реви С.В.,

при секретарі Грановському Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення позики,

суд , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 19 березня 2009 року вона уклала з ОСОБА_2 договір процентної позики, відповідно до якого вона передала ОСОБА_2 позику у розмірі 20.000 доларів США, а ОСОБА_2 отримав вказані гроші. Відповідно до договору процентної позики від 19 березня 2009 року, ОСОБА_2 зобовязався сплачувати ОСОБА_1 щомісячно до 20 числа кожного місяця 1,75% від суми позики, а також зобовязався повернути їй грошові кошти у розмірі 20.000 доларів США через 1 рік, тобто 19 березня 2010 року.

Крім того, з метою повернення позики, ОСОБА_1 уклала з

ОСОБА_3 договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 є поручителем за зобовязаннями ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за вищевказаним договором процентної позики.

Однак, у зазначений строк ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_1 позику у розмірі 20.000 доларів США, від дачі будь-яких пояснень ухиляється.

У звязку з тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення коштів, позивачка ОСОБА_1 просить суд солідарно стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на свою користь суму боргу у розмірі 20.000 доларів США, а також судові витрати.

Відповідачі у судове засідання не зявились, про та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями ( а. с. 30, 42,43).

За наявністю умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивачка та її представник не заперечують проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим допустити заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підставі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У судовому засіданні судом встановлено, що 19 березня 2009 року між

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір процентної позики, відповідно до якого вона передала ОСОБА_2 позику у розмірі 20.000 доларів США, а ОСОБА_2 отримав вказані гроші. Відповідно до договору процентної позики від 19 березня 2009 року, ОСОБА_2 зобовязався сплачувати ОСОБА_1 щомісячно до 20 числа кожного місяця 1,75% від суми позики, а також зобовязався повернути їй грошові кошти у розмірі 20.000 доларів США через 1 рік, тобто 19 березня 2010 року, що підтверджується договором процентної позики ( а. с. 6).

Крім того, з метою повернення позики, ОСОБА_1 уклала з

ОСОБА_3 договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 є поручителем за зобовязаннями ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за вищевказаним договором процентної позики, що підтверджується розпискою

( а. с. 7).

Однак, у строк, який був зазначений у договорі процентної позики, а саме до 19 березня 2010 року, ОСОБА_2 позику у розмірі 20.000 доларів США, позивачці не повернув.

З урахуванням встановлених по справі обставин, суд вважає, що відповідач дійсно отримав від позивача вищевказані грошові кошти та має невиконані договорні зобовязання щодо повернення позивачу суми у розмірі 20.000 доларів США, що по курсу Національного Банку України станом на

31 жовтня 2011 року еквівалентно сумі 159.400 гривень з наступного розрахунку:

( 20.000 помножити на 7.97 = 159.400 ),

яка на думку суду підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивачки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду справи, на думку суду позивачка та її представник довели суду ті обставини, на які вони посилались як на підставу позовних вимог.

На підставі вищевказаного, оцінивши всі обставини в їх сукупності суд вважає, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню шляхом солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 суми позики у розмірі 159.400 гривень.

Згідно ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У звязку з розглядом справи позивачка витратила власні грошові кошти, а саме: на оплату позовної заяви судовим збором у розмірі 1594 гривень ( а. с. 2); на оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривень (а. с. 1), а всього (1.594 + 120 = 1.714) 1.714 гривень, які слід солідарно стягнути з відповідачів на користь позивачки.

З урахуванням вищевказаного, оцінивши усі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований та підлягає задоволенню шляхом солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 161.114 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

( 159.400 + 1714 = 161.114).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213-215, 224, 225 ЦПК України, на підставі ст. ст. 525, 526, 530, 610, 611,1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 159.400 ( сто пятдесят девять тисяч чотириста ) гривень та 1714 ( одну тисячу сімсот чотирнадцять ) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, а всього

161.114 ( сто шістдесят одну тисячу сто чотирнадцять) гривень.

Дане заочне рішення може бути переглянуто Київським районним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області в загальному порядку шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя : Рева С. В.