АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого суддів

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Гвардійська квартирно-експлуатаційна частина району, Сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Новомосковського MB УМВС України у Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_9, треті особи: Орган опіки та піклування Гвардійської селищної ради, Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визначення порядку користування житловим приміщенням, -

встановила:

ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_9 про визначення порядку користування житловим приміщенням

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2011 року в задоволенні як первісного так і зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 посилаються на порушення судом норм матеріального права та просять скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення по справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що 02 лютого 1995 року ОСОБА_9 на склад сім'ї з чотирьох чоловік: ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було видано ордер на зайняття двокімнатної квартири АДРЕСА_1 в якій ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зареєструвались і являються зареєстрованими по сьогоднішній день.

Квартира АДРЕСА_1 має загальну житлову площу 27,33 кв.м. та складається з двох житлових кімнат площею 16,13 кв.м. та 11,20 кв.м., які мають окремі входи та не з'єднані між собою.

07 липня 2008 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було розірвано на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2008 року і восени 2008 року ОСОБА_7 разом з дітьми покинула квартиру АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що як первісний так і зустрічний позови не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 з поважних причин не проживала в спірній квартирі більш ніж шість місяців, оскільки між нею та позивачем по справі склались неприязні відносини внаслідок розірвання їх шлюбу і спільне проживання в той час могло зашкодити не лише психічному здоров'ю сторін та їх моральному станові, а й відобразитись на вихованні та розвитку неповнолітньої дитини, то суд прийшов до вірного висновку, що підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою на підставі ст. 71 ЖК України не має.

Згідно ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Отже, оскільки судом не встановлено жодних даних, які б свідчили, що відповідачка обрала інше постійне місце проживання, то судом зроблено правильний висновок, що підстав для застосування ст. 107 ЖК України для визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням не має.

Щодо вимог зустрічного позову то суд обґрунтовано виходив з наступного.

Відповідно до ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

Згідно ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Частиною 1 ст. 48 ЖК України передбачено, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України, а згідно ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.

Враховуючи те, що спірна квартира має загальну житлову площу 27,33 кв.м., а житлові кімнати 16,13 кв.м. та 11,20 кв.м., то суд прийшов до правильного висновку, що неможливо встановити порядок користування вказаною квартирою по варіанту запропонованому позивачкою, та зобов'язати Будинкоуправління укласти окремий договір найму, оскільки внаслідок такого порядку будуть порушені права всіх користувачів спірної квартири.

Колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень по ним.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308. 317, 319 ЩІК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: