Справа № 2-7632/11
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне, в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

головуючого судді Мазниці А.А.

При секретарі Рибаченко А.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі їх законного представника ОСОБА_4 , треті особи Орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2011 року позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2001 р. є власником квартири АДРЕСА_1 . Починаючи з 30.09.2002 р. в належній позивачці квартирі проживали та були зареєстровані її син ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_4 . У квітні 2009 р. шлюб між сином позивачки ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_4 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська суду було розірвано, а рішенням того ж суду від 08.11.2010 р. ОСОБА_4 була визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою. Однак, після того, як відповідачка була знята з реєстраційного обліку, позивачці стало відомо, що у належній їй квартирі наявні інші зареєстровані без її відома особи малолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , народжені ОСОБА_4 після розірвання шлюбу та виїзду зі спірної квартири, які фактично у ній не проживають та мешкають разом зі своєю матір`ю. На підставі викладеного позивачка просила суд визнати відповідачів такими що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Представником позивача надана заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 26).

Законний представник відповідачів до суду не з`явилася, фактичне місце проживання її та дітей невідоме, у зв`язку з чим про час і місце розгляду справи вони повідомлялися шляхом публікації оголошення у пресі (а.с. 19). За таких обставин на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про день та час судового засідання і такими, що відсутні без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній доказів і постановлення заочного рішення.

Треті особи про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с. 24-25), явку своїх представників до суду не забезпечили. Начальник СГІРФО Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 23).

Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2001 р. (а.с. 6).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2010 р. у цивільній справі № 2-13215/10 преюдиційно для даної справи встановлено, що з квітня 2009 р. шлюб між сином позивачки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було розірвано (а.с. 7), після чого відповідачка у вищезгаданій квартирі більше не з`являлася (а.с. 8). З цього приводу 16 серпня 2010 року працівниками КЖЕП № 8 було складено Акт обстеження квартири позивачки, у якому було зазначено, що ОСОБА_4 дійсно не проживає у вказаній квартирі, її речі у квартирі відсутні (а.с. 9).

Окрім сина позивачки ОСОБА_5 у спірній квартирі згідно довідки КЖЕП № 8 від 25.03.2011 р. зареєстроване місце проживання дітей ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , народжених ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10), які до даної квартири не вселялися та у ній не проживають, оскільки є малолітніми та мешкають разом зі своєю матір`ю, яка станом на час їх народження спірну квартиру залишила.

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 383 ЦК України власник жилого приміщення має право використовувати його для власного проживання, проживання членів його сім`ї та інших осіб. Згідно ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені ч. 2 ст. 64 того ж Кодексу, а саме його дружина (чоловік), їх батьки та діти, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником та ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, втім у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України, що регулюють відносини найму жилого приміщення.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2010 р., яким ОСОБА_4 була визнана такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 8) та виходячи з фактичних обставин справи суд доходить висновку про те, що відповідачі у належній позивачці не проживають, до неї фактично не вселялися та згідно ст. 160 СК України мають мешкати разом зі своєю матір`ю, членами сім`ї ОСОБА_1 вони не є, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 383 ЦК України, ст. ст. 64, 156, 162 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Визнати малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 як законного представника малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 45,50 грн. судових витрат.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення. Без попереднього подання такої заяви заочне рішення оскарженню відповідачем в апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному апеляційному порядку.

Суддя А.А. Мазниця