АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Доповідач: Трішкова І.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2011 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -ТрішковоїІ.Ю.,

суддів: Пилипчук Н.П., Маміної О.В..

при секретарі - Козир Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 8 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ "Приватбанк" в особі Харківського ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк", третя особа ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди.

встановила:

ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона 02.06.2010 року була звільнена на підставі п.2 ст.41 КЗпП України незаконно, оскільки у проведенні нею перерахунків безготівкових коштів на внесок "Приват-Вклад" для ТОВ "Пальмєра" та ФОП ОСОБА_6 без отримання комісії у розмірі 1%, встановленого наказом № РК - 2009-185 « О новом подходе в работе с предприимчивыми клиентами» відсутні винні дії з її боку. Крім того, вона не згодна з спричиненням шкоди банку у розмірі 8096 грн. Вона, як керівник відділення №52 ХГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" безпосередньо не обслуговувала грошові цінності, а договір про повну матеріальну відповідальність не підписано нею власноруч, а у електронному вигляді, а тому до неї не може бути застосовано звільнення з підстав втрати довіри з боку адміністрації банку. її звільнено у період тимчасової непрацездатності, не проведений повний розрахунок по заробітній платі.

Позивачка просила поновити її на роботі на посаді керівника відділення №52 ХГРУ ПАТ КБ "Приватбанк". стягнути на свою користь 247860 грн., що включає заборгованість із заробітної плати за 51 день невикористаної відпустки -5100 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 3000 грн., компенсацію моральної шкоди 239760 грн.

В подальшому позивачка неодноразово збільшувала розмір позовних вимог.

Наприкінці розгляду справи представник позивачки просив стягнути з відповідача заборгованість за 53 дня невикористаної відпустки - 5413,34 грн, заборгованості по сплаті за 16 днів перебування на лікарняному - 1634,21 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу 30641,60 грн.

Відповідач та третя особа позов не визнали, вважали, що звільнення було проведено відповідно до діючого законодавства.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 8 квітня 2011 року в задоволенні позову повністю відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невірне встановлення обставин справи.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка, правильно встановлений характер правовідносин між сторонами та закон їх регулюючий, і на підставі дослідженого ухвалене рішення,яке відповідає вимогам ст.ст.10,11,60,212,214,215 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 з 01.04.2009 року працювала на посаді керівника відділення №52 ХГРУ ПАТ КБ "Приватбанк"".. Згідно наказу №2АКГ-2010/1-3292(2) від 02.06.2010 року позивачка була звільнена з посади за втрату довіри при обслуговуванні грошових цінностей за п.2 ст.41 КЗпП України.

З наказу про звільнення вбачається, що підставою звільнення ОСОБА_2 стало порушення позивачкою наказу № РК - 2009-185 « О новом подходе в работе с предприимчивыми клиентами» у частині недоотримання 1% комісії від перерахованих безготівкових коштів на внесок "Приват-Вклад" для ФОП, в результаті чого банк недоотримав комісію згідно ОСОБА_7 за безготівкове поповнення Приват-Вкладу для ПП в розмірі 8096 грн.

Суду першої інстанції були надані матеріали службового розслідування, проведеного співробітниками служби безпеки ПАТ КБ "Приватбанк" у квітні-травні 2010 року, яким встановлено, що ОСОБА_2 в результаті порушення наказу № РК - 2009-185 « О новом подходе в работе с предприимчивыми клиентами» в частині використання ПК Приват 48 опції "безготівкові платежі", "тип операції", "переказ між картками (рахунками) Р2Р"' здійснювала безготівкові перекази з рахунків клієнтів 2600 та 2605 ТОВ "ТПальмєра". СПДФО ОСОБА_8 на рахунки "Приват-Вклади для ПП", в результаті чого банк недоотримав 8096 грн. Це також підтверджено матеріалами внутрішньої аудиторської перевірки.

При проведенні перевірки від ОСОБА_2 було отримано пояснення, в якому позивачка вказала, що вищезазначені порушення вона допустила внаслідок симпатії до керівництва "Пальмєра" та СПДФО ОСОБА_8, оскільки вона не бажала втратити таких клієнтів, тому на їх прохання здійснила потрібні клієнтам операції з мінімальними втратами для них.

Доводи апеляційної скарги про те, що таке пояснення ОСОБА_2 написала під тиском працівників служби охорони банку, спростовується даними, що містяться у постанові слідчого ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України, куди позивачка звернулась тільки 10.03.2001 року.

Постановою від 18.03.2011 року у порушенні кримінальної справи відмовлено. оскільки не встановлені будь-які протиправні дії відносно ОСОБА_2

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 при призначенні її на посаду керівника відділення №52 ХГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" 15.01.2010 року підписала договір про повну матеріальну відповідальність в електронному вигляді. Пунктом 5.2.1 цього договору унормовано, що підписання його працівником за допомогою електронної системи документообігу прирівнюється до письмової форми, оскільки діловодство у банк" функціонує за допомогою електронної системи документообігу "ПриватДок", а електронні документи підписуються за допомогою електронного підпису без посиленого сертифіката ключа. Факт підписання вищевказаного договору підтверджується роздруківкою з програмного комплексу "ПриватДок", з якої вбачається, що ОСОБА_2 договір про повну матеріальну відповідальність був підписаний без порушень чинного законодавства. Таким чином, суд першої інстанції безперечно встановив, що ОСОБА_2 безпосередньо обслуговувала грошові цінності, займаючи посаду керівника відділення №52.

Відповідно до п.2 Ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстав для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Більш того, для звільнення працівника за п.2 Ст.41 КЗпП України необов"язково. щоб працівник своїми протиправними діями завдав шкоду підприємству. Достатньо, щоб цими діями створювалася загроза завдання такої шкоди, а неправомірні дії працівника не обов'язково повинні мати систематичний характер. Для звільнення достатньо і одноразового порушення.

Таким чином, суд вважає, що звільнення позивачки з підстав втрати довір'я є обгрунтованим, оскільки працівник, який безпосередньо обслуговує грошові цінності вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Розірвання трудового договору за п.2 ст.41 КЗпП не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги ст.ст. 148,149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються.

Наказом № Э. НА.0.0.0.0. -17/55 від 15.03.2011 року внесені зміни до наказу-про звільнення від 02.06.2010 року, згідно яких позивачка звільнена з 18.06.2010 року з тих же підстав з нарахуванням заробітної плати за фактично відпрацьований час.

ОСОБА_2 відповідно до зазначених наказів було нараховані до сплати 4463,68 грн. та 926,55 грн., які були зараховані у рахунок погашення дебіторської заборгованості.

Судом першої інстанції досліджувалась правомірність списання коштів з позивачки в рахунок погашення спричинених збитків.

Пунктом 4.4 договору про повну матеріальну відповідальність передбачений порядок відшкодування шкоди, завданої робітником, тому суд першої інстанції визначив правильність дій банку щодо прийняття мір до погашення заборгованості.

Відповідно до ст.136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 ( з наступними змінами і доповненнями).

З довідки про доходи позивачки вбачається, що середня заробітна плата з урахуванням заробітної плати за квітень та травень 2010 року складає 4671,64 грн.

Утримання коштів у рахунок погашення заборгованості проводилось двічі:07.06.2010 р. -4463,68 грн. та 17.03.2011 р. - 926,55 грн., тобто в межах середнього заробітку ОСОБА_2

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстав для скасування чи зміни рішення не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308,314,319 ЦПК України, судова колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 Володимира Ігоревича відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 8 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий: Судді: