Житомирський районний суд Житомирської області
Справа № 2 -1475 /11
РІШЕННЯ

іменем України

21 листопада 2011 року, Житомирський районний суд Житомирської області, в складі: головуючого судді - Мокрецького В. І. з участю секретаря судового засідання - Фурман О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину, вчиненого у формі боргової розписки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ

Позивач просить визнати недійним правочин від 18.07.2011 року, вчинений у формі боргової розписки на суму 200000 грн. та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що вказаний правочин було вчинено під впливом насильства. В свою чергу, відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг у сумі 200000 грн., які він позичив останньому 18.07.2011 року, відсотки за два місяці прострочення виконання зобовязань в сумі 9320 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач підтримав позов з тих же підстав, а зустрічний позов не визнав, та пояснив, що дійсно отримував від відповідача вказані кошти для здійснення спільної з ним підприємницької діяльності, а саме для закупівлі та подальшої реалізації картоплі, при цьому наміру на вчинення оспорюваного правочину в нього не було, однак уклав його під впливом насильства з боку відповідача та інших невідомих осіб.

Відповідач позов не визнав, а зустрічний позов підтримав з тих підстав, що при вчиненні оспорюваної боргової розписки будь-якого тиску з його боку чи будь-яких інших осіб на ОСОБА_1 не здійснювалось, тобто відповідач добровільно надав її за отриману у нього позику в сумі 200000 грн., яку зобовязувався повернути до 14.08.2011 року зі сплатою 28 процентів річних за користування грошовими коштами, однак вказані кошти до цього часу не повернув.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні, як з пояснень сторін, так і з пояснень свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 15.06.2011 року позичив у відповідача ОСОБА_2 200000 грн. про що 18.07.2011 року добровільно, без будь- якого тиску з боку інших осіб склав боргову розписку.

Також судом встановлено, що відповідно до боргової розписки від 18.07.2011 року (а.с. 25), позивач отримав від відповідача позику в розмірі 200000 грн., яку повинен був повернути до 14.08.2011 року зі сплатою 28 процентів річних за користування грошовими коштами. Однак, відповідач не виконав своїх зобовязань та борг у визначений строк не повернув.

В свою чергу, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, письмових доказів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України № від 06.11.2009 року при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обовязково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сімї, родичів тощо або їх майна.

Разом з тим, позивач не довів суду того факту, що під час вчинення ним оспорюваного правочину, а саме розписки на нього чинився будь-який фізичний чи психічний тиск з боку другої сторони правочину або з боку інших осіб. Навпаки, з пояснень свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що останній добровільно писав оспорювану розписку.

Окрім цього, позивач під час розгляду справи пояснив, що дану розписку він писав у хворобливому стані не розуміючи значення своїх дій. Проте на пропозицію суду змінити підстави позову, останній не погодився. Отже, доводи позивача є суперечливими, так як з одного боку він вказує, що писав розписку під фізичним та психічним тиском, а з іншого, що не розумів значення своїх дій за станом свого здоровя. Але в будь-якому випадку, позивач ОСОБА_1 О М. не оспорює факт отримання вказаних грошей від відповідача ОСОБА_2

Доводи позивача про те, що між сторонами була домовленість про спільну діяльність не знайшла свого підтвердження в суді. Зокрема, останній не надав суду відповідного письмово договору про спільну діяльність сторін щодо закупівлі та реалізації сільськогосподарської продукції.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини.

У відповідності до статей 1046-1048 ЦК України за договором позики, який укладається в письмовій формі, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Отже, наявність факту заборгованості позивача перед відповідачем за договором позики є підставою для повного задоволення зустрічного позову.

У звязку із цим, задовольняючи зустрічний позов суд стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 200000 грн., 28 відсотків річних за 2 місяці (18.07-18.09.2011 року), що дорівнює 9320 грн., а всього 209320 грн.

Окрім цього, суд стягує з позивача на користь відповідача всі судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 1820 грн.

Керуючись ст. ст. 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 200000 грн., 9320 грн. відсотків та судові витрати в розмірі 1820 грн., а всього 211140 (двісті одинадцять тисяч сто сорок) грн.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні під час проголошення рішення з моменту отримання його копії, може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд.

Суддя: