Справа № 22-ц-4863/11 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В. М.
Провадження № 22-ц/1390/4719/11 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2011 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_2

суддів: Мусіної Т.Г., Шумської Н.Л.

при секретарі: Гордій У.М.,

з участю: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи Служба в справах дітей Стрийської райдержадміністрації, Орган опіки та піклування Станківської сільської ради про надання дозволу на виїзд за межі України, -

в с т а н о в и л а :

Рішеннямсуду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач.

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом не враховано, що в судовому засіданні вона була змушена пояснити головну причину необхідності виїзду сина за кордон, де вона, як мати, зможе позитивно вирішити питання з його лікуванням. Вважає, що в своїй позовній заяві вона навела достатньо доводів і без хвороби сина, в необхідності виїзду сина в Італію.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позов.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановлено, що позивач покликалася на те, що в 2004 році вона поїхала за кордон в Італію, влаштувалась на роботу і регулярно передавала гроші автобусами, які кожного тижня їздили з Італії до м. Стрий. Чоловік за цей час її роботи побудував будинок, де вони постійно проживають і зареєстровані. їхній син залишився жити з відповідачем. Вона регулярно спілкувалась з їхнім сином по мобільному телефону. Двічі на рік приїжджала додому. Дитина дуже боїться відповідача і не може скрити цього. Син постійно просився до неї в Італію. Вона має таку можливість забрати сина до себе на час її перебування на заробітках, має постійну офіційну роботу, благоустроєне житло в м.Болоньї. її річний заробіток становить біля 16000 євро. Вона вже звернулась в середню школу 1-го ступеню ім. Дзанотті в Болоньї і записала сина на навчання. Ця школа розташована поблизу її будинку, де вона проживає. Вважає, що дитина повинна проживати з матір'ю. Виїзд дитини з нею за кордон буде лише на користь їхнього сина. Тим більше, чоловік має іншу жінку. Вивезти дитину за кордон без дозволу відповідача вона не має можливості, а він не дає їй такої згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

В судовому засіданні обставинами справи встановлено, що у сторін по справі є неповнолітній син ОСОБА_7 18.03.1998р.н., який проживає із батьком у с.Станків Стрийського р-ну в будинку із належними умовами проживання та розвитку. Батько дитини займається його доглядом та вихованням. Навчається дитина у школі с.Станків.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Станківської сільської ради ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_4 займається вихованням сина з 3 років. Жодних звернень з приводу невиконання батьківських обов'язків ОСОБА_4 щодо сина до них не надходило.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказала на те, що підстава для виїзду дитини за кордон у Італію є його лікування.

Суд з врахуванням доказів прийшов до висновку, що не знайшло свого підтвердження те, що таке лікування не проводиться в Україні і що таке лікування може здійснюватись лише в Італії.

Суд встановив, що позивач проживає у найманому житлі, однак не представила суду договору найму житла із визначенням умов такого найму. Не представлено доказів того, що дозвіл на вивіз неповнолітньої дитини необхідний для її лікування.

Тому суд прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки із суті пояснень позивача вбачається, що вона має намір вивезти неповнолітню дитину за кордон на тривалий час для її проживання. Позивач не представила суду доказів того, що неповнолітня дитина буде проживати та виховуватись у належних умовах і на неї будуть поширюватись гарантії її належного проживання, виховання, догляду, навчання, соціального та медичного захисту дитини.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на законі і не суперечить матеріалам справи.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі.

Згідно ст.ст.141, 153, ч.3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Належних доказів того, що виїзд неповнолітнього сина за межі України є необхідним саме для її лікування позивач суду першої інстанції не надала.

Тому не заслуговують на увагу покликання апелянта на те, що судом не оцінено головну причину необхідності виїзду сина за кордон - вирішення питання з його лікуванням.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Керуючись ч.1 п.1 ст.307, 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_9