г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 2-214/11
Номер провадження 2/416/3724/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2011 року, Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Ладухіній І.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, позовну заяву ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд визнати Наказ № 238-к «Про дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення» від 21.11.2010 року незаконним та поновити його на роботі на посаді водія автотранспортного цеху ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», визнати дисциплінарне стягнення у вигляді розпорядження № 8751 від 22.09.2010 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню, стягнути з ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.11.2010 року до поновлення на роботі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він більше 10 років працював на ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат». Починаючи з 23.01.2009 року він працював на посаді водія автотранспортних засобів (автобусів) на цьому підприємстві. Наказом № 238-к «Про дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення» від 22.11.2010 року він був звільнений згідно п.3 ст.40 Кодексу законів про працю України «за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку». Позивач вважає звільнення незаконним і необґрунтованим з огляду на наявність наступних фактичних обставин. Згідно Наказу № 238-к від 22.11.2010 року причиною його звільнення стало те, що він 18.10.2010 року о 16 год. 10 хв. Самовільно відхилився від маршруту руху та заїхав у робочий час на територію ділянки енергослужби карєру, що не відповідає шляховому листу №0057471 від 18.10.2010 року, чим порушив п.3.13 Інструкції з охорони праці для водіїв автомобілів 009.1-001, затвердженою Наказом № 487 від 05.04.2006 року та п. 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників ВАТ «ІнГЗК». Дійсно, 18.10.2010 року слідуючи звичним маршрутом, ним була виявлена поломка автотранспортного засобу, яким він керував. Для недопущення подальшого руху несправного транспорту, він зїхав з дороги та зробив вимушену зупинку для вирішення своїх подальших дій, як того вимагають Правила дорожнього руху. Зупинка в кількох метрах від дороги з поважних причин на думку адміністрації підприємства є суттєвим порушенням трудового законодавства і як наслідок, підставою для його звільнення. Разом з тим, від маршруту він не відхилявся і вимушену зупинку у звязку із несправністю автомобіля вважає такою, що не є відхиленням від маршруту руху. Згідно Наказу № 238-к від 22.11.2010 року при встановленні виду дисциплінарного стягнення було прийнято до уваги, що порушення правил внутрішнього трудового розпорядку носять з його сторони систематичний характер і раніше відносно нього вже були застосовані заходи дисциплінарного стягнення розпорядження № 10999 від 10.12.2009 року та №8751 від 22.09.2010 року. Він звертає увагу суду на те, що дисциплінарне стягнення у вигляді розпорядження № 8751 від 22.09.2010 року було застосовано до нього з порушенням ст. 149 КзпП України. Згідно з вищезазначеною статтею, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівником під розписку. Його про це розпорядження повідомлено не було, з відповідним наказом про притягнення його до відповідальності він особисто не ознайомлений. Крім того, будь яких порушень трудової дисципліни з його боку не було. Тому він вважає розпорядження № 8751 від 22.09.2010 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Насправді причиною звільнення він вважає те, що між ним та начальником автотранспортного цеху № 2 ОСОБА_4, в якому він працював, тривалий час були неприязні особисті стосунки. Напруга, яка існувала між ними, негативно позначалася й на його виробничих та трудових показниках. Його неодноразово хотіли притягнути до відповідальності за дрібні порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, які він начебто скоював. Але на це не було законних підстав. Сам ОСОБА_4 неодноразово повідомляв йому, що він працювати тут не буде і він знайде причину його звільнення. З 23.11.2010 року він не працює і тому строк, що спливає із зазначеної дати і до дня поновлення на роботі становить його вимушений прогул.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити і пояснив наступне. 18.10.2010 року після того, як він закінчив перевезення людей згідно шляховому листу і повертався назад він виявив несправність генератора і для того, щоб не зірвати завтрашній робочий день він за своєю ініціативою вирішив заїхати до Енергослужби і звернутись за допомогою до енергетика ОСОБА_5 З маршруту він відхилився лише на 30 метрів, заїхав на територію Енергослужби, поставив автомобіль і пішов до ОСОБА_5, який в цей час був в сауні, зясував у нього все необхідне для ремонту генератора і коли вернувся до авто, там вже було два охоронця, які зробили замірювання залишку пального в авто і зазначили, що не вистачає 6 літрів. Після того вони поїхали до охорони, зробили замірювання пального і він поставив авто до автоцеху на стоянку. За інструкцією, у разі виявлення несправності, він повинен був заїхати на КПП і подати заявку механіку про несправність, потім здати авто механіку. Але він вважає, що ця процедура не вирішила б цього питання. Перед вищезазначеними діями він повинен був обовязково помити авто, оскільки його б не пропустили на КПП в бокс. А вже був кінець робочого дня, працівники ремонтна група була зайнята в передвибочому процесі, інші вже їхали додому, тому він і проявив ініціативу щоб зясувати, як відремонтувати генератор і поїхав до Енергослужби, що також роблять усі інші водії на підприємстві.

Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити і також звернув увагу суду на ступені важкості вчиненого позивачем порушення, яке є незначним, оскільки відстань від маршруту складає лише 30 метрів.

Представник відповідача позов не визнав повністю просив суд залишити його без задоволення.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 40 КзпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, крім іншого, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до ст. 147 КзпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана і звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до ст. 149 КзпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом встановлено, що позивач з 23.01.2009 року, на підставі Трудового договору працював на посаді водія автотранспортних засобів (автобусів) у ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с. 2, 4).

Згідно Розпорядження № 10999 від 10.12.2009 року позивачу - водію автотранспортних засобів АТЦ, за порушення п. 3.1.7 Правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників ВАТ «ІнГЗК» була оголошена догана, позбавлено виробничої премії і постійного мінімального заохочувального фонду за листопад 2009 року. З розпорядженням позивач був ознайомлений 14.12.2009 року (а.с. 37).

Вказане розпорядження позивачем не було оскаржене і на день подання позову до суду не скасоване.

Згідно Розпорядження № 8951 від 12.09.2010 року позивачу - водію автотранспортних засобів АТЦ, за порушення п. 3.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників ВАТ «ІнГЗК» була оголошена догана, позбавлено виробничої премії за вересень 2010 року. З розпорядженням позивач був ознайомлений 24.10.2010 року (а.с. 36).

Згідно з Наказом № 238-к від 22.11.2010 року позивач - водій автотранспортних засобів АТЦ був звільнений за п. 3 ст. 40 КзпП України за систематичне невиконання робітником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором чи правилами внутрішнього трудового розпорядку, а саме водій ОСОБА_1 порушив п. 3.13 Інструкції по охороні праці для водіїв автомобілів 009.1 001, затвердженої наказом № 487 від 05.04.2006 року (продовжена наказом № 278 від 13.05.2009 року (а.с. 17).

Згідно п. 3.13 вищезазначеної Інструкції по охороні праці для водіїв автомобілів під час роботи водію забороняється змінювати маршрут (наряд), вказаний в шляховому листі, а також виконувати роботи, які не входять в його обовязки (а.с.42).

Згідно з шляховим листом № 0057471 від 18.10.2010 року водій ОСОБА_1 на автомобілі ГАЗ 66 № 439-61 був Цеху мереж та підстанцій (ЦМП) ВАТ «ІнГЗК» і в його обовязки входило перевезення працівників вказаного цеху по його дільницям (а.с.38).

Згідно пояснень позивача ОСОБА_1 на імя директора з безпеки ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_6 він 18.10.2010 року о 16 годині 10 хвилин після закінчення роботи заїхав в енергослужбу карєру з приводу консультації у енергетика з питання генератора, щоб дізнатись причину його роботи та несправності. Біля автомобіля він був відсутній 15 хвилин (а.с.39).

Згідно пояснень електромеханіка ОСОБА_7 останній зазначає, що 18.10.2010 року і раніше водій ОСОБА_1 по ремонту, перевірці, діагностиці та обслуговування генератора на службовому автомобілі ГАЗ 66 № 439-61 не звертався (а.с.45).

Згідно пояснень механіка а/к № 1 ОСОБА_8 ОСОБА_7 останній зазначає, що 18.10.2010 року і раніше водій автомобіля ГАЗ 66 № 439-61 ОСОБА_1 з питанням по ремонту генератора не звертався (а.с.44).

Згідно п. 3.10 Інструкції по охороні праці для водіїв автомобілів водій зобовязаний при несправності, яка не погрожує безпеці руху слідувати до місця стоянки з дотриманням запобіжних заходів (а.с.79).

Згідно п. 5.1 Інструкції по охороні праці для водіїв автомобілів технічне обслуговування та ремонт автомобілів повинні проводитись за нарядом в спеціально призначених для цих цілей приміщеннях (а.с.81).

Таким чином судом встановлено, що позивач, який не заперечує факт відхилення від маршруту, встановленого шляховим листом порушив вимоги п. 3.13 вищезазначеної Інструкції по охороні праці для водіїв змінив маршрут, який вказаний у шляховому листі і виконував роботи, які не входять до його обовязків самостійно займався питанням ремонту робочого автомобіля, при цьому не звертався з питанням про несправність автомобіля до автомеханіка та електромеханіка за місцем своєї роботи.

Систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку доводиться вищезазначеними розпорядженнями про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності (а.с. 36, 37), які позивачем не оскаржувались і законність яких позивачем не спростована. При цьому, суд враховує ту обставину, що під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності 22.09.2010 року за Розпорядженням № 8751 з нього не було зняте дисциплінарне стягнення від 10.12.2009 року, що відповідає положенням ст. 151 КЗпП України.

Суд не бере до уваги твердження позивача стосовно того, що він не був ознайомлений з Розпорядженням № 8751 про дисциплінарне стягнення, що спростовується його підписом про ознайомлення в Розпорядженні (а.с. 36), також судом не приймаються посилання позивача стосовно того, що в зазначеному Розпорядженні стоїть не його підпис, оскільки дана обставина позивачем не підтверджена доказами, на пропозицію суду зясувати цю обставину за допомогою відповідної почеркознавчої експертизи за його заявою, відповідно до вимог ч. 1 ст. 143 ЦПК України, позивач відмовився подавати таку заяву.

Також, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на ту обставину, що позивач 18.10.2010 року вчинив порушення, яке за ступенем тяжкості є незначним, що не було враховано при його звільненні, оскільки рішення про звільнення позивача приймалось на підставі систематичного вчинення позивачем порушень Правил внутрішнього трудового розпорядку. Посилання представника позивача на ту обставину, що позивач, який змінив маршрут лише у цілях ремонту автомобіля, діяв за правилами Інструкції по охороні праці для водіїв автомобілів, оскільки намагався уникнути подальшої поламки автомобілю спростовується вищенаведеними п.п. 3.10, 3.13 Інструкції.

Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ВАТ «ІнГЗК» розірвання трудового договору з ініціативи власника не допускається без попередньої згоди відповідного органу первинної профспілкової організації за виключенням випадків, передбачених законодавством (п.2.9 на а.с. 69). Пункт 7.3 зазначених Правил за порушення трудової дисципліни передбачає дисциплінарні стягнення у вигляді догани і звільнення. Пункт 7.4 Правил зазначає, що дисциплінарне стягнення застосовується генеральним директором або уповноваженою на то особою (а.с.75).

Згідно з Витягом з Протоколу № 5 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ВАТ «ІнГЗК» постановлено дати згоду на звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання робітником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку водія ОСОБА_1 (а.с.49). Наказ про звільнення винесений генеральним директором ВАТ «ІнГЗК» (а.с.3).

Отже судом встановлено, що звільнення позивача було законним, обґрунтованим і його процедура повністю відповідала вимогам діючого законодавства, тому підстав для задоволення позову у суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 147, 147-1, 149 КЗпП України ст. ст. 10, 11, 15, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Попов.