Справа № 2-3194/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2010 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Щасливої О.В.

при секретарі Морозової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на транспортний засіб,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на транспортний засіб.

В заяві зазначила, що 11 січня 2011 року купила у відповідача автомобіль ВАЗ-2103, реєстраційний номер НОМЕР_1, уклавши з ним договір купівлі-продажу у простій письмовій формі та отримавши від ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність з правом продажу автомобіля у встановленому законом порядку, отримання від продажу грошей, страхування, здачі в оренду, заміни номерних агрегатів і вузлів, кольору, поїздок за кордон. Сторони виконали правочин повністю, а саме: позивач отримала транспортний засіб, а відповідач грошові кошти у сумі 5000 грн., яка була обумовлена домовленістю сторін. Позивач виконала дії щодо зняття автомобілю з реєстрації в МРЕВ № 1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, проте поставити автомобіль за місцем проживання - у Токмацькому МРЕВ УДАІ не сталося можливим через те, що строк дії довіреності сплив 15 серпня 2011 року. Просить визнати зазначений договір дійсним, оскільки сторони виконали його, він втілений у встановлену законом форму, сторони виконали його повністю, у звязку з чим слід вважати, що сторони уклали саме договір-купівлі-продажу, а довіреність, видана відповідачем позивачеві в той же день, на вчинення певних дій шодо автомобілю є удаваною, оскільки сторони мали намір вчинити саме купівлю-продаж транспортного засобу.

В судовому засіданні позивач підтримала викладені в позові вимоги. Просить про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобілю та визнання за нею права власності на транспортний засіб.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не зявився. Надав письмове звернення, яке містить визнання позову та прохання про вирішення спору у його відсутність.

За згаданих обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе провести судовий розгляд без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2., який на підставі довіреності від 15.08.2008 року (а. с. 6) отримав від ОСОБА_3 право на вчинення правочинів щодо автомобілю ВАЗ-2103, реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно до довіреності від 11.01.2011 року (а. с.7) передав таке право позивачу по справі та ОСОБА_4 13 серпня 2011 року транспортний засіб ОСОБА_5 на підставі довіреності знятий з реєстраційного обліку у ОСОБА_6 України в Запорізькій області для продажу (а. с. 27). 11 січня 2011 року ОСОБА_2, як випливає із розписки на а. с. 5, продав зазначений транспортний засіб позивачці за 5000 грн.

Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а в силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, право чини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а за змістом ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, та він підписаний його сторонами.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, а згідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

За змістом ст. 235 ЦК України удаваним є право чин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що право чин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Вирішуючи спір в частині вимог про визнання права власності на транспортний засіб, суд виходить з того, що позивач ОСОБА_7 набула це право на законних підставах, уклавши договір у відповідній формі, який втілює волевиявлення сторін та містить їх підписи і, виходячи з презумпції правомірності правочину, є дійсним і обовязковим для виконання.

При цьому суд враховує наявність згаданої довіреності в порядку передоручення на право позивачки представляти інтереси власника автомобілю при здійсненні правочинів по продажу та повноваження з питань експлуатації, а саме: право керування, а також розпоряджання транспортним засобом.

Оскільки правовідношення з купівлі-продажу характеризуються іншим змістом, а покупець має інший обсяг цивільних прав та обовязків ніж представник, між тим позивач надала докази щодо укладення сторонами саме договору купівлі-продажу автомобілю ВАЗ 2103, суд вважає, що довіреність від 11.01.2011 року є удаваною, виданою з метою приховання іншого правочину.

У звязку з викладеним в силу наведених положень закону суд вважає за необхідне застосовувати до правовідносин сторін правила про право чин, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а згідно із ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вирішуючи позов в частині вимог про визнання дійсним договору на користь позивачки, суд вважає за необхідне визнати за нею і право власності на спірне майно, оскільки позивач згідно із правилами договору купівлі-продажу набула його з моменту отримання майна на законних підставах.

Керуючись ст. ст. 202, 204, 207, 235, 237, 244, 328, 334, 655 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 59, 60, 212-215, 224, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобілю ВАЗ-2103, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1975 року випуску, жовтого кольору, з обємом двигуна 1300 см3, номер кузова НОМЕР_2, укладений 11 січня 2011 року між ОСОБА_1, з одного боку, та ОСОБА_2, - з другого.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль ВАЗ-2103, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1975 року випуску, жовтого кольору, з обємом двигуна 1300 см3, номер кузова НОМЕР_2.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення в той же строк з моменту отримання ними копії рішення.

Суддя О.В. Щаслива