Справа № 4с-66/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 року м. Київ

Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Прокопчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення дії та бездіяльність головних державних виконавців Відділу Державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася в суд з зазначеною скаргою на рішення дії та бездіяльність головних державних виконавців ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Свої вимоги, з урахуванням поданої уточненої скарги (а.с. 14-15), мотивує тим, що 18 березня 2011 року у ВДВС Соломянського районного управління юстиції була зареєстрована заява начальника ВСП «Чоколівський» ОСОБА_5 про примусове виконання рішення за письмовою заявою стягувана за виконавчим листом № 2-119/09, виданим 12 листопада 2010 року Соломянським районним судом м. Києва на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Соломянської районної у м. Києві ради.

З заявою про примусове виконання судового рішення звернулась особа, яка не є стороною у виконавчому провадженні, щодо якої немає судового рішення про стягнення боргу, на користь якої відсутній виконавчий документ. У матеріалах виконавчого провадження відсутня довіреність на підтвердження повноважень у фізичної особи ОСОБА_5 виступати представником стягувача КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» у виконавчому провадженні.

Не зважаючи на це, всупереч вимогам статей 8, 9, 19 Закону України «Про виконавче провадження» головний державний виконавець Козак Р.П. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження на користь КП «Чоколівське».

Наданий виконавчий лист не відповідав вимогам до виконавчих документів, а саме: в ньому не був зазначений індивідуальний ідентифікаційний номер боржника та текст виконавчого листа не відповідає змісту рішення суду.

Головний державний виконавець Козак Р.П. у такому випадку мав винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Також копія постанови про відкриття виконавчого провадження була надіслана боржнику простим (а не рекомендованим, з повідомленням про вручення) поштовим відправленням лише 08 квітня 2011 (а не наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження).

На виконання незаконно відкритого виконавчого провадження головний державний виконавець Мазур Ю.С. постановив вимогу про необхідність явки до державного виконавця та необхідність сплатити кошти. Заявник вважає, що такі вимоги про перерахування коштів на користь особи щодо якої немає судового рішення про стягнення боргу, проведені виконавчі дії, накладення арешту на все майно містять ознаки кримінального злочину за статтею 189 КК України.

Крім того, поштового відправлення з копією вимоги ні боржник, ні її представник не отримували, про наявність такої вимоги стало відомо лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Просить суд:

1.визнати оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність державних виконавців неправомірними.

2.Зобовязати державних виконавців Козака Р.П. та Мазура Ю.С. задовольнити вимоги заявника шляхом:

-скасування постанови головного державного виконавця Козак Р.П. від 18 березня 2011 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 25216438;

-скасування «Вимоги» головного державного виконавця Мазура Ю.С. № 671 П від 05 квітня 2011 року про явку на прийом та винесення постанови про привід через органи внутрішніх справ;

-скасування арешту всього майна ОСОБА_2

3.Зобовязати головного державного виконавця Мазура Ю.С. прийняти постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-119/09, виданим 12 листопада 2010 року Соломянським районним судом м. Києва.

У судовому засіданні представник скаржника підтримала доводи скарги та просила її задовольнити. Надала письмові пояснення до скарги (а.с. 88-90). Зазначила, що постановою про звільнення майна боржника з-під арешту від 07 червня 2011 року звільнено з-під арешту все майно, що належить ОСОБА_2

Субєкти оскарження у судове засідання неодноразово не зявлялись, про час та місце розгляду справи 29 вересня 2011 року повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, за згодою представника скаржника, ухвалив проводити судове засідання без їх участі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що Соломянським районним судом м. Києва 12 листопада 2010 року видано виконавчий лист № 2-119/09 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Соломянської районної у м. Києві ради (а.с. 65).

18 березня 2011 року відкрито виконавче провадження (а.с. 62).

05 квітня 2011 року винесено вимогу про необхідність явки до державного виконавця та необхідність сплатити кошти (а.с. 58).

Скаржник посилається на те, що з заявою про примусове виконання судового рішення звернулась особа, яка не є стороною у виконавчому провадженні, щодо якої немає судового рішення про стягнення боргу та на користь якої відсутній виконавчий документ. В матеріалах виконавчого провадження відсутня довіреність на підтвердження повноважень у фізичної особи ОСОБА_5 виступати представником стягувача КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» у виконавчому провадженні.

З наданих суду документів виконавчого провадження вбачається, що разом з заявою про примусове виконання судового рішення (а.с. 64), поданою від імені КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Відокремлений структурний підрозділ «Чоколівський», державному виконавцю була надана і довіреність на імя ОСОБА_5 від КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» (а.с. 63).

Постановою Заступника начальника ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 від 27 квітня 2011 року виправлено помилку в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження, а саме: в графі «стягувач» замість КП «Чоколівський» на «КП «ДУОЖФ» (а.с. 55).

Скаржник посилається, що у виконавчому листі не був зазначений індивідуальний ідентифікаційний номер боржника.

Разом з тим, п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження визначено, що у виконавчому документі зазначаються, зокрема, індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб платників податків), тобто таке зазначення не є обовязковим.

Також скаржник зазначає, що текст виконавчого листа не відповідає змісту рішення суду, а саме в судовому рішення зазначено: «17.50 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи», а у виконавчому листі зазначено: «17.50 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення».

Суд вважає, що така обставина є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки технічне незазначення слів «розгляду справи» у виконавчому листі не змінило зміст судового рішення, що виконується.

Скаржник зазначає, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження була надіслана боржнику простим (а не рекомендованим, з повідомленням про вручення) поштовим відправленням лише 08 квітня 2011 (а не наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження).

У постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено про направлення копії цієї постанови сторонам виконавчого провадження (а.с. 62).

Відсутність у матеріалах виконавчого провадження зворотнього повідомлення про вручення боржнику не свідчить про неправомірні дії чи бездіяльність державного виконавця, оскільки всі документи для відправки здаються до канцелярії Відділу державної виконавчої служби, яка безпосередньо здійснює відправку поштової кореспонденції.

Аналогічне стосується й посилання скаржника на неотримання вимоги головного державного виконавця Мазура Ю.С. про необхідність явки до державного виконавця та необхідність сплатити кошти (а.с. 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Суду не надано доказів, що з такими письмовими заявами боржник ОСОБА_2 чи її представник звертались до державного виконавця. Не зазначала про це і представник скаржника в судовому засіданні.

Посилання скаржника на неправомірність такої вимоги державного виконавця (а.с. 58) та порушення таким шляхом прав боржника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі. Правом висувати такі вимоги головний державний виконавець Мазур Ю.С. наділений на підставі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на наведене, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 57-60, 209, 212-214, 383-386 ЦПК України, статтями 5, 11, 12, 17-19, 25, 26, 31, 35, 85 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: