№ 2- 7903
2011 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа сектор у справах міграції, громадянства та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні житлом та зобов`язання зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26 квітня 2011 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні житлом та зобов`язання зняття з реєстрації. Позивач в своєму позові посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2010 року позивачу належить квартира АДРЕСА_1 , відповідач зареєстрований у вказаному житлі як член сім`ї бувшого власника цієї квартири, обіцяв звільнити спірну квартиру і виписатися з неї. Всі бувші власники звільнили це житло, відповідач також в цьому житлі фактично не мешкає, давно виїхала на інше місце мешкання, зареєстрованим же залишився у вказаному спірному житлі, не мешкає понад шість місяців і мешкати не має правових підстав, за комунальні послуги не сплачує, але його реєстрація в цій квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. Факт тривалого не проживання відповідача в спірній квартирі підтверджують надані позивачем документи. В зв`язку з відсутністю відповідача у спірному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин та відсутністю правових підстав бути там зареєстрованим позивач просив усунути для нього перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 з боку відповідача та зняти його з реєстрації у вказаному житлі, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, з позовом фактично згоден, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи сектору у справах міграції, громадянства та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, з позовом згодні, просили справу розглянути без їх участі та рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін і третьої о особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні з`ясовано, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 , в цій квартирі мешкали і були прописані остання і відповідач ОСОБА_2 .. Згідно договору купівлі-продажу від 20 вересня 2010 року позивач ОСОБА_1 в передбаченому законом порядку придбав вказану квартиру і зареєстрував своє право власності в КП ДМБТІ ДОР. Відповідач в спірній квартирі не мешкає і правових підстав залишатися там не має, він виїхав з міста. ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не мешкають у спірному житлі, виїхали мешкати до іншого житла, мешкають тривалий час в іншому житлі, в цій спірній квартирі не має їх особистих речей, фактично мешкають в іншому місці і в спірному житлі вони тривалий час відсутні. ОСОБА_3 відразу виписалася з вказаної квартири і її реєстрації зараз там немає (до неї претензій немає і позов не завялено), а залишився зареєстрованим лише відповідач.

Факт тривалої відсутності відповідача по місцю знаходження спірної квартири підтверджується, крім вищенаведеного, також довідкою та актами житлової комунальної обслуговуючої організації на підставі письмових пояснень сусідів спірного житла, затверджені житловою організацією за місцем знаходження житла.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Об`єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

За таких обставин суд вважає, що відповідач тривалий час (понад шість місяців) без поважних причин не мешкає за адресою спірного житла, в цьому будинку відсутні його речі, комунальні та інші послуги не сплачує, зустрічні вимоги не заявлені, доказів на спростування позову суду не надано.

Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі.

Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону.

Позивач як власник спірної квартири не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся до суду, відповідач з позовом фактично погодився. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомими майном та зняття з реєстрації знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому можливо усунути для позивача перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 з боку відповідача та зняти його з реєстрації у вказаному житлі: квартирі АДРЕСА_1 .

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі відповідачем цього зроблено не було.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно відповідача про її реєстрацію в спірній квартири, мешкання, предмета спору, а відповідач не довів незаконність дій позивача. Твердження можливе відповідача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги можливе не визнання відповідачем позовних вимог, оскільки вони спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

Таким чином суд вважає доведеними обставини позовних вимог, позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 71, 72, 163 ЖК України, ст. ст. 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути для ОСОБА_1 перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2 та зобов`язати сектор у справах міграції, громадянства та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_2 з реєстрації у вказаному житлі: квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -