Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 грудня 2011 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальової С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», про визнання договору страхування в частині недійсним, стягнення недоплаченого страхового відшкодування і пені,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Україна».

Позивач вказував на те, що в липні 2007 року він придбав автомобіль Opel Astra за 87460 грн.. На підставі Закону України «Про страхування», та враховуючи, що автомобіль було придбано в кредит, наданий ПАТ «Укрсиббанк», він застрахував його на умовах страхування «Повне Каско». 23 липня 2010 року між ним та АТ «Страхова компанія «АХА Україна» було укладено договір добровільного страхування. Вигодонабувачем за даним договором страхування є ПАТ «Укрсиббанк». 16 серпня 2010 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав механічні ушкодження. 17 серпня 2010 року він зібрав усі передбачені розділом 19 договору страхування документи і звернувся з заявою до відповідача про виплату належних страхових сум. Відповідач прийняв заяву та призначив до відшкодування суму у розмірі 45360 грн. 70 коп., виплату відшкодування якої здійснив лише 10.11.2010 року.

Посилаючись на те, що відповідач порушив строки виплати страхового відшкодування, що встановлені пунктами 20.3 та 20.14 договору страхування, просив суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за порушення строків перерахування страхового відшкодування у сумі 216 грн.

Також позивач в своєму позові вказував на те, що відповідач неправомірно занизив розмір страхового відшкодування, зменшивши його на 28000 грн. вартості залишків транспортного засобу, визначивши її шляхом проведення онлайн - аукціону. Внаслідок чого сума страхового відшкодування на його користь була зменшена на 28000 грн.

Посилаючись на те, що пункт 20.23.2 договору є несправедливим по відношенню до нього, порушує його права як споживача послуг щодо порядку визначення вартості залишків транспортного засобу, просив суд визнати недійсним п.20.23.2 договору страхування, стягнувши з відповідача на свою користь недоплачене страхове відшкодування у розмірі 28000 грн.

Ухвалою суду АТ «Страхова компанія «АХА Україна» замінено правонаступником ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування».

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, просив про його задоволення.

Представник відповідача позов не визнав, зазначивши, що підстави для визнання окремих положень договору страхування недійсними, виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 28000 грн. та пені відсутні.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи третя особа повідомлялася судом належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

23 липня 2010 року між позивачем і АТ «Страхова компанія «АХА Україна» було укладено договір №3045030 автомобільного страхування на умовах Правил добровільного страхування наземного транспорту, яким застраховано належний позивачу автомобіль Opel Astra.

16 серпня 2010 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

17.08.2010 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно умов договору відповідачем було визначено страхове відшкодування у сумі 45360 грн. 97 коп. (75215 грн. 60 коп. страхова сума, 350 грн. 32 коп. сума знецінення ТЗ за період страхування, 28000 грн. - вартість залишків транспортного засобу, визначена на підставі онлайн - аукціону, 1504 грн. 31 коп. розмір безумовної франшизи).

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1,3,5 та ч.6 ст.203 цього Кодексу.

За ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обовязку споживача виконати всі зобовязання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх.

У відповідності до положень п.20.23.2 страхове відшкодування при повній загибелі транспортного засобу (п.24.4 Договору) сплачується у розмірі дійсної вартості транспортного засобу на момент укладання договору за вирахуванням суми знецінення транспортного засобу за період страхування (п.11 та п.24.6 договору), вартості залишків транспортного засобу та встановленої згідно з п.12 договору франшизи. Вартість залишків транспортного засобу визначається шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків (зокрема: онлайн - аукціон з продажу автомобілів (ТОВ «Україно-Польське підприємство «Автоонлайн Україна») або шляхом експертної оцінки (у випадку відсутності попиту/пропозицій на ринку).

Згідно положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як слідує з матеріалів справи позивач своїм підписом засвідчив, що з умовами страхування ознайомлений. При цьому позивач самостійно, добровільно та за власним бажанням уклав договір добровільного страхування наземного транспорту на вказаних умовах.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача в судовому засіданні вказував на те, що розмір залишків вартості транспортного засобу у розмірі 28000 грн., який було визначено страховиком на підставі п.20.23.2 договору страхування є завищеним, оскільки в дійсності залишки транспортного засобу взагалі не мають ніякої матеріальної цінності.

В той же час будь-яких доказів в підтвердження зазначених обставин, а відтак і позовних вимог, позивач до суду не надав.

У відповідності до п.20.1 договору страхування страхове відшкодування вплачується страховиком згідно з договором та правилами на підставі письмової заяви страхувальника (його правонаступника, вигодо набувача) і страхового акту, який складається страховиком.

Згідно п.20.3 договору страховик повинен скласти страховий акт протягом десяти робочих днів, починаючи з моменту отримання письмової заяви на виплату страхового відшкодування та інших документів згідно з розділом 19 договору. Вказаний строк може збільшуватися відповідно до п.20.13 договору.

На підставі п.23.1 договору страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування.

З наявних матеріалів справи та умов договору слідує, що відповідач повинен був скласти страховий акт до 04.10.2010 року, а виплати здійсненити до 18 жовтня 2010 року. Проте акт було складено лише 09.11.2011 року, а виплату страхового відшкодування здійснено шляхом перерахування її на користь вигодонабувача ПАТ «Укрсиббанк» лише 10.11.2010 року.

Таким чином відповідач прострочив виплату на 18 робочих днів.

Згідно платіжного доручення від 08.02.2011 року позивачу відповідачем перераховано пеню за несвоєчасно виплачене страхове відшкодування у сумі 81 грн. 65 коп.

За такого, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про визнання договору страхування в частині недійсним, стягнення недоплаченого страхового відшкодування і пені відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська