Справа №2-5219/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2011 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Трещова В.В., при секретарі Горбатенко Д.К. за участю представника позивача, представників відповідачів та третьої особи розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: державна податкова інспекція в Жовтневому районі м.Дніпропетровська, виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до відповідачів ДПІ в Жовтневому районі, Дніпропетровської міськради, 3-і особи: ОСОБА_4 ОСОБА_1 про визнання факту родинних відносин, встановлення факту приналежності правовстановлюючих документів та визнання права власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння АДРЕСА_1 . 18 вересня 2008року ОСОБА_1 заявив позов із самостійними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 3-і особи: державної податкової інспекції в Жовтневому районі м.Дніпропетровська, ОСОБА_4 , Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності на майно, а саме на домоволодіння АДРЕСА_1 . Цей позов прийнятий до провадження і розглядається з первісним позовом.

Ухвалою суду позов ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі поданої позивачами заяви про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду 3-тя особа ОСОБА_4 залучений до участі у справі в якості відповідача.

12 квітня 2011 року позов ОСОБА_1 було уточнено.

ОСОБА_1 у своєму позові просив суд встановити факт правомірного володіння та користування домоволодінням АДРЕСА_1 , та визнати його право власності на це майно. Позовні вимоги мотивовані обставинами правомірного придбання права власності на вказане нерухоме майно. Підставою звернення до суду стала неможливість володіти і користуватися вказаним майном внаслідок невизнання за ним права власності на це майно відповідачем ОСОБА_4 і те, що позивач не має іншої можливості довести обставини правомірності придбання, оскільки встановлення факту пов`язане зі спором про право. Також ОСОБА_1 вказує, що невизнання ОСОБА_4 його права власності на домоволодіння унеможливлює оформлення права на земельну ділянку, на якій розташоване це домоволодіння.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в частині визнання права власності, позовні вимоги в частині встановлення факту правомірного володіння та користування домоволодінням АДРЕСА_1 просила залишити без розгляду, судом дане клопотання було задоволене.

Представник відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, із матеріалів справи проти позову він заперечував через те, що йому на підставі Рішення Дніпропетровської міськради від 26.02.2003р. № 169/7 було погоджено місце розташування об`єкту (під город) земельна ділянка загальною площею 0,1218 га за адресою АДРЕСА_1 та надано дозвіл на проведення проектних робіт відповідно до висновків комісії з питань регулювання земельних відносин. За цих обставинами він вважає, що йому надана у користування земельна ділянка під спірним домоволодінням та він має право нею користуватися.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

В силу приписів статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Визнання права це визначений законом способами захисту цивільних прав.

Судом встановлено, що підставою звернення позивача до суду є невизнання ОСОБА_4 права власності позивача на домоволодіння АДРЕСА_1 за тих обставин, що у 2003 році відповідачу ОСОБА_4 погоджено місце розташування земельної ділянки під город під домоволодінням АДРЕСА_1 , яке належить позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення третейського суду від 02.08.2005р., що унеможливлює подальше володіння, користування та розпорядження позивачем своєю власністю та у відповідності до статті 377 Цивільного кодексу України оформити належним чином земельну ділянку, на якій розміщено домоволодіння позивача.

У відповідності зі ст.182 Цивільного кодексу України: право власності на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації.

Питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулюється Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003р. №6/5 .

Відповідно до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003р. № 6/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції 28.01.2003р. за реєстраційним №66/7387, з послідуючими змінами та доповненнями, реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації. Згідно з пунктом І.І. це Положення визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності.

Згідно з п.1.2 Положення діє на всій території України і є обов`язковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування , підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності. Порядок подання документів на реєстрацію прав власності врегульований п.2.1. Положення, яким встановлено, що для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлюючі документи, їх. копії, а також інші документи, що визначені цим Положенням.

У відповідності з додатком 1 до цього Положення, яким визначені правовстановлюючі документи на нерухоме майно на підставі яких здійснюється реєстрація прав власності за суб`єктами, до останніх відносяться у тому числі рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.

У відповідності до п.1.4 Положення, поняття державної реєстрації прав власності на нерухоме майно передбачає собою внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку із виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів, коштом особи, що звернулася до БТІ.

Закон Украйни „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 р. № 1952-1 V регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості.

Статтею 2 цього Закону визначено що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно і т.д.

Отже, судом встановлено факт реєстрації за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.10.2005 року, яке видано згідно рішення третейського суду ВСІ № 879131, ВСІ № 879129 від 02.08.2005року. У судовому порядку недійсним рішення третейського суду або свідоцтво про право власності не визнані.

Те, що правовідносини володіння майном на праві власності продовжуються і на даний час, підтверджується Технічним паспортом на дане домоволодіння.

Відповідно до статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана із нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, правомірними є застосування положень статті 377 ЦК України (в редакції, діючій в період придбання домоволодіння) якими встановлено що, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Судом встановлено, що позивачем було придбано домоволодіння у відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 28.07.2005р., якій був визнаний дійсним рішенням третейського суду ВСІ № 879131, ВСІ № 879129 від 02.08.2005р.

Домоволодіння АДРЕСА_1 належало відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.08.2003р.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України від 25.01.2001р. № 2768-111 (в редакції 17.07.2003р., діючій у період оформлення права власності на ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Після отримання правовстановлюючих документів на домоволодіння, відповідачі звернулися до Дніпропетровської міської ради з проханням надати земельну ділянку під домоволодінням в оренду.

Головне архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської ради своїм Висновком про категорію землекористування від 24.11.2003р. № Пр-671 вважала можливим використовувати земельну ділянку домоволодіння АДРЕСА_1 громадянами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за зазначеним призначенням короткострокове на умовах оренди строком 5 років. Про те, що вищезгадана земельна ділянка надана у користування іншим особам, даним Висновком не визначено, будь-яких заборон не встановлено.

В період оформлення відповідачами земельної ділянки у користування, вони відчужили домоволодіння позивачу ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, новий власник домоволодіння звернувся до Дніпропетровської міської ради з проханням надати йому, як власнику домоволодіння, земельну ділянку.

Але оформлення земельної ділянки на ОСОБА_1 було зупинено у зв`язку з накладенням заборони на приватизацію земельної ділянки та на відчуження домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі ухвали Жовтневого районного суду по справі № 2-1517/06 від 30.03.2006р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною. 07 квітня 2008 року ухвалою Жовтневого районного суду по справі № 2-191/08 вказаний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.

За таких обставин позивач обґрунтовано вказав в позові, що вимушений звернутися до суду, оскільки це перешкоджає в повній мірі реалізувати своє право власника даного домоволодіння і розпорядитися майном.

Суд відхиляє посилання відповідача ОСОБА_4 , стосовно його права користування земельної ділянкою, з наступних підстав.

Головне архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської ради 19.02.2002 року надало Висновок відповідачу ОСОБА_4 про можливість передати на розгляд комісії міської ради з питань регулювання земельних відносин документи про надання земельної ділянки колишнього домоволодіння АДРЕСА_1 під огород на умовах оренди строком до 5 років без права капітального будівництва на зазначеній земельній ділянці та подальшої приватизації землі.

Рішенням Дніпропетровської міськради від 26.02.2003р. № 169/7 було погоджено місце розташування об`єкту земельна ділянка загальною площею 0,1218 га за адресою АДРЕСА_1 та відповідно до пункту 4 Рішення, надано дозвіл замовникам на розробку проектів відведень земельних ділянок для розташування об`єктів після затвердження проектної документації в необхідному обсязі та відповідно до умов, визначених ГоловАПУ міської ради та висновкам комісії з питань регулювання земельних відносин міської ради.

Документів, які б свідчили про виконання цього рішення, суду не надано, відповідного рішення Дніпропетровської міськради про надання в оренду ОСОБА_4 земельної ділянки під город строком на 5 років також не надано суду. Про те в матеріалах справи знаходиться лист від 16.02.2005р. № 2644-87 Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України`Дніпропетровського міського управління, в якому визначено, що оформлення ОСОБА_4 документів щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 під огород неможливо, так як на підставі рішення Жовтневого районного суду від 13.08.2003р. справа № 2-4379/2003 в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське МБТІ»19.09.2003р. зареєстровано право власності на нерухоме майно на домоволодіння по АДРЕСА_1 за іншими особами.

Таким чином суд не знаходить підстави вважати що земельна ділянка надана в користування відповідачу ОСОБА_4 та його права порушені.

Суд вважає ґрунтовними підстави набуття права власності позивачем ОСОБА_1 на домоволодіння АДРЕСА_1 в повному обсязі як такі, що відповідають вимогам частини 3 статті 334 ЦК України та не суперечать змісту ст. 328 ЦК України про те, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності ним набуто правомірно, оскільки інше прямо не випливає із закону та його незаконність не встановлена судом.

Дослідивши матеріали справи, обставини та наявні докази, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 правомірно володіє, користується та розпоряджається домоволодінням АДРЕСА_1 та є його власником. В той же час відповідачем безпідставно оспорюється право власності позивача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на сторону, проти якої постановлено рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 186, 321, 328, 334 ЦК України, ст.ст. 3,10,11,60,169, 179,212,215, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Визнати за позивачем, ОСОБА_1 право власності на домоволодінням АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 1198 кв.м, що складається з: А-1 житлового будинку цегла, площею 117,2 кв.м; Б сарай бетон, цегла площею 19,7 кв.м.; Д уборна вигр. дощ залізо; В літній душ цегла, дер. ст. ст. дощ. залізо, № 1 огорожа дерев`яний штахет.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача 270 гривен судових витрат.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення рішення.

Суддя В.В.Трещов