Справа № 2-4650/11
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2011 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Алтуніна О.В.,

при секретарі Прохорові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції, Головного управління юстиції в Дніпропетровській області, приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3, Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України Спецсервіс, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним акту опису й арешту, прилюдних торгів, свідоцтва на право власності та визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на виконання рішення суду про стягнення з її чоловіка ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 40 439 грн. державним виконавцем 22.01.2004 року був описаний житловий будинок по вул.Дачній, 50 в с.Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про що складено відповідний акт опису й арешту майна. 20.09.2004 року зазначений будинок та земельна ділянка були продані з прилюдних торгів їх організатором філією ДП МВС України СпецсервісОСОБА_4 за 64 000 грн. Посилаючись на те, що спірне майно набуто в період її зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_2, а вона боржником ОСОБА_6 не є, позивачка просила визнати недійсними вказаний акт опису й арешту від 22.01.2004 року, прилюдні торги з реалізації даного нерухомого майна від 20.09.2004 року, частково недійсним свідоцтво приватного нотаріуса ОСОБА_3 від 13.10.2004 року про право ОСОБА_4 на житловий будинок із земельною ділянкою та визнати її право власності на ? частину зазначеного будинку.

У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги, а відповідач ОСОБА_2 повністю визнав пред?явлений позов.

Представник Головного управління юстиції в Дніпропетровській області заперечував проти позову, вказуючи на дотримання процедури примусової реалізації нерухомого майна.

Відповідачка ОСОБА_4 до суду не з?явилась, надавши письмові заперечення проти позову. Вказувала на те, що її право на спірне домоволодіння неодноразово підтверджувалось рішеннями судів різних інстанцій, що набрали законної сили. На теперішній час вона не є власником домоволодіння, оскільки за договором від 19.02.2010 року продала його ОСОБА_5 Просила розгляд справи проводити у її відсутність.

Представники відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції, ДП МВС України Спецсервіс, приватний нотаріус ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з?явились, що, на думку суду, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з урахуванням обставин, які згідно з ч. 1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, суд дійшов наступного.

Встановлено, що з 11.10.1959 року позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб серії І-ЮБ №286314 від 11.10.1959 року).

Рішенням Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району від 31.03.1994 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,13 га по вул.Дачній, 50 у с.Олександрівка і 22.12.1995 року на підставі даного рішення видано державний акт на право приватної власності на землю серії ДП ДН №003283.

02.07.1998 року на ім?я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок за вказаною адресою на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної ради №179-р від 02.07.1998 року.

Відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Дана норма встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на речі, придбані ним за час шлюбу.

Спірне нерухоме майно було набуто відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі із позивачкою, а тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Дніпропетровського районного суду від 17.06.2002 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_6 40 439 грн. боргу за договором позики від 15.05.2000 року.

На виконання цього рішення суду 22.01.2004 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції накладено арешт на будинок по вул.Дачній, 50 у с.Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області із господарськими будівлями та спорудами, про що того ж дня складено акт опису й арешту серії АА №014604.

20.09.2004 року зазначений будинок та земельна ділянка були продані з прилюдних торгів Дніпропетровською обласною філією ДП МВС України СпецсервісОСОБА_4 за 64 000 грн. (протокол прилюдних торгів по реалізації арештованого майна №1 від 20.09.2004 року).

30.10.2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 на підставі акта відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ від 24.09.2004 року було видано свідоцтво ОСОБА_4 на будинок та земельну ділянку по вул.Дачній, 50 у с.Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Згідно договору купівлі-продажу від 19.02.2010 року (посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7В.) ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_4 спірний житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами.

Відповідно до ч.1 ст.31 КпШС, ч.6 ст.50 Закону України Про виконавче провадженняза зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути звернено лише на його роздільне майно і на частку в спільній сумісній власності подружжя, яка належала б йому при поділі цього майна. У випадках, коли частка боржника в натурі не виділена, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлено ст. 379 ЦПК України.

Разом з цим, частиною 2 ст.31 КпШС передбачено, що стягнення може бути звернено на все майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, коли рішенням суду встановлено, що зобов'язання одного з подружжя було видано в інтересах усієї сім'ї і одержане за зобов'язанням використано на її потреби.

Сторонами не надано суду доказів, які б підтверджували або спростовували укладення відповідачем ОСОБА_2 вищевказаного договору позики в інтересах сім'ї і використання одержаних внаслідок цього коштів на її потреби, що позбавляє суд можливості дійти однозначного висновку про можливість звернення стягнення за борговим зобов'язанням відповідача на спірне майно та порушення прав позивачки.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_2А судом не приймається, оскільки в даному випадку воно порушує права та інтереси інших осіб і обумовлено прямою зацікавленістю відповідача у позитивному вирішенні справи.

Суд враховує, що питання законності дій відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції, Головного управління юстиції в Дніпропетровській області та Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України Спецсервісщодо звернення стягнення на спірне майно досліджувалось Дніпропетровським районним судом під час розгляду цивільної справи №2-1697/09 за позовом ОСОБА_2 до відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції, Головного управління юстиції в Дніпропетровській області, приватного нотаріуса ОСОБА_3, ДП МВС України Спецсервіс, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_1 про визнання недійсними прилюдних торгів, документів, витребування майна, скасування права власності, виселення та зняття з реєстрації. Рішенням суду від 12.05.2009 року у задоволенні даного позову було відмовлено та констатовано дотримання вимог закону під час опису та примусової реалізації спірного нерухомого майна.

При цьому позивачка впродовж примусового виконання рішення від 17.06.2002 року до суду щодо виключення з акту опису й арешту приналежної їй частини спірного нерухомого майна не зверталась. Дії та рішення державного виконавця у встановленому законом порядку нею також не оскаржувались.

Рішенням Дніпропетровського районного суду від 17.05.2005 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном останніх виселено з будинку та земельної ділянки по вул.Дачній, 50 у с.Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Крім цього, ОСОБА_4 придбала спірне майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, а тому, відповідно до правил ст.388 ЦК України, таке майно не може бути витребуване на вимогу позивачки. ОСОБА_5 на правовій підставі придбала вищевказаний житловий будинок і також є його добросовісним набувачем.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивачки.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 212, 215, 214 ЦПК України, ст.ст. 22, 31 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст.ст.16, 330,386,387, 388 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції, Головного управління юстиції в Дніпропетровській області, приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3, Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України Спецсервіс, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним акту опису й арешту, прилюдних торгів, свідоцтва на право власності та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Алтунін