АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: відшкодування ОСОБА_1
шкоди Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2008 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в подальшому уточненим, у якому вказував на те, що 12 березня 2008 року о 14 год. 20 хв. на перехресті вулиць ОСОБА_4 та Чернишевського в м. Харкові з вини водія автомобіля «Форд Фієста» д/н - АХ 7912 АМ ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу автомобіль «Лексус RX-300» д/н - АХ 2298 ХХ, яким на підставі доручення керував гр-н ОСОБА_5, зазнав значних механічних ушкоджень, а сам позивач, що перебував у салоні цього транспортного засобу в якості пасажира, отримав тілесні ушкодження, з приводу чого був доставлений до Харківської міської клінічної лікарні швидкої невідкладної медичної допомоги.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2008 року водія автомобіля «Форд Фієста» д/н - АХ 7912 АМ ОСОБА_2 за порушення Правил дорожнього руху України - скоєння зазначеної ДТП притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що загальна вартість проведеного за власний рахунок відновлювального ремонту належного йому автомобіля «Лексус RX-300» після ДТП склала 125 012,00 грн., позивач ОСОБА_3 просив суд стягнути цю грошову суму з відповідача ОСОБА_2 на його користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому останнім внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, внаслідок ДТП він зазнав ушкодження здоровя, переніс значний нервовий та емоційний стрес, був позбавлений можливості повноцінно працювати та вести нормальний спосіб життя, що негативно вплинуло, в тому числі й на його професійну діяльність, у звязку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної йому останнім і моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав заявлені ним позовні в повному обсязі й наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2, не заперечуючи самого факту ДТП, що мала місце 12.03.2008 року, та вини її довірителя у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди, заявлені позивачем вимоги між тим не визнала, посилаючись на їх недоведеність та необгрунованість.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 118 557,57 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, а також 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

У задоволенні іншої частини заявлених позивачем вимог судом першої інстанції відмовлено.

При цьому судом першої інстанції вирішено питання й про розподіл судових витрат по справі: стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 1 700,00 грн. сплаченого ним судового збору, а також 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погодившись із прийнятим судом першої інстанції по справі рішенням у частині, що стосується задоволених вимог позивача, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просив скасувати це судове рішення в зазначеній частині та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

При цьому апелянт вказує на те, що на момент розгляду справи судом пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль позивача ОСОБА_3 вже відремонтований останнім, але обєктивних, безперечних доказів на підтвердження доцільності проведення всього комплексу здійснених позивачем ремонтних робіт та їх безпосереднього звязку з наслідками ДТП останнім не представлено, в звязку з чим суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, безпідставно задовольнив заявлені позовні вимоги в частині відшкодування заподіяної позивачу матеріальної шкоди.

Крім того, апелянт вказує й на те, що позивач не надав належних доказів і на підтвердження заявленого ним розміру відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2010 року оскаржуване відповідачем ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, було змінено.

Зменшено розмір відшкодування матеріальної шкоди, яке підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3, зі 118 557,57 грн. до 22 621,00 грн., розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди - з 10 000,00 грн. до 3 000,00 грн.

Ухвалою Верховного Суду України від 26 жовтня 2011 року за касаційною скаргою позивача ОСОБА_3 вищезазначене рішення апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2010 року скасоване в звязку з неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та необґрунтованим зменшенням розміру відшкодування матеріальної, а також моральної шкоди, яке підлягає стягненню з її заподіювача на користь потерпілого, а справу передано на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2009 року підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Однак, у даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування й моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Відповідно до цих правових норм шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст. 1195 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Задовольняючи частково заявлені позивачем ОСОБА_3 вимоги та приймаючи рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь 118 557 грн. 57 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої ушкодженням належного йому автомобіля «Лексус RX-300» внаслідок ДТП, що мала місце 12.03.2008 року, суд першої інстанції виходив із того, що саме ця грошова сума, як вартість проведеного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, підлягає стягненню з відповідача.

Однак, із таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитися не може, оскільки цей висновок є помилковим і таким, що суперечить наявним матеріалам справи.

Як встановлено по справі, й ця обставина стороною відповідача не заперечується, до початку її розгляду судом позивач ОСОБА_3 вже відремонтував пошкоджений внаслідок ДТП належний йому автомобіль «Лексус RX-300» д/н - АХ 2298 ХХ за власні кошти й користується ним за призначенням.

Згідно з калькуляцією станом на 28.03.2008 року, квитанціями від 02.04.2008 року № 02/04-1, від 05.06.2008 року № 05/06-1, виданими фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6, а також акту прийняття - здачі виконаних робіт від 05.06.2008 року вартість запасних частин і ремонтно-відновлювальних робіт зазначеного автомобіля склала 125 012,00 грн. (а.с. 60-63).

Відповідно до висновку трасологічно-автотоварознавчої експертизи № 2829/1962 від 29 травня 2009 року, призначеної судом за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 та проведеної експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_7, загальна вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Лексус RX-300» д/н - АХ 2298 ХХ складає 118 557 грн. 57 коп.

При цьому розмір матеріальної шкоди, завданої власнику вказаного транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, що мала місце 12 березня 2008 року, який розрахований експертом у відповідності до ОСОБА_7 товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, з урахуванням втрати товарної вартості становить всього 107 581 грн. 57 коп. (а.с. 92-102).

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, на вказану обставину належної уваги не звернув, у звязку з чим безпідставно стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 явно завищену грошову суму в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої тому внаслідок ДТП та повязаної з проведенням відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

Сумнівним є рішення суду першої інстанції й у частині, що стосується розміру відшкодування заподіяної позивачеві ОСОБА_3 моральної шкоди.

В обгрунтування свого рішення в цій частині районний суд послався на те, що внаслідок ДТП позивач переніс психоемоційний стрес, тривалий час не міг користуватися автомобілем, для придбання якого довго працював, що в свою чергу негативно позначилося на його професійній роботі та повсякденному житті.

Однак, на думку судової колегії, цей висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає загальним засадам відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до вимог діючого цивільного законодавства.

При цьому, якщо факт заподіяння позивачеві моральної шкоди, повязаної з ушкодженням його автомобіля, а також з ушкодженням здоровя та відповідних в звязку з цим душевних страждань і переживань, фізичного болю, які вочевидь мали місце, сумнівів у судової колегії не викликає, то заявлений позивачем розмір відшкодування цієї шкоди - 10 000,00 грн., з яким погодився суд першої інстанції, у даному конкретному випадку не відповідає вимогам ні розумності, ні справедливості, оскільки будь-яких обєктивних переконливих доказів на підтвердження такого значного розміру відшкодування позивачем до суду надано не було, а тому судова колегія вважає доцільним зменшити розмір зазначеного стягнення до 5 000,00 грн., визнавши, що така грошова сума є достатньою для компенсації позивачеві всіх негативних наслідків, повязаних з дорожньо-транспортною пригодою та наступним розвитком подій.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2009 року, ухвалене по справі, не може бути визнане цілком законним, обґрунтованим, а тим більш - справедливим, у звязку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення, зменшивши розмір відшкодування матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 зі 118 557 грн. 57 коп. до 107 581 грн. 52 коп., а розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди з 10 000,00 грн. до 5 000,00 грн.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач ОСОБА_3 не надав доказів на підтвердження доцільності проведення всього комплексу ремонтних робіт на пошкодженому автомобілю «Лексус RX-300» д/н - АХ 2298 ХХ та їх безпосереднього звязку з наслідками ДТП, а тому заявлені ним позовні вимоги взагалі не підлягають задоволенню, то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє, виходячи з наступного.

Як зазначалося вище, одним із основних принципів, на засадах якого здійснюється цивільне судочинство, є принцип змагальності, в основу якого обовязок доказування по справі - збору процесуального матеріалу покладено на сторони спору, які більше за інших заінтересовані у встановленні істини по справі та в звязку з цим повинні виявити відповідну ініціативу та енергію при вирішенні спору по суті.

При цьому законодавець надає рівні права обом сторонам, а також іншим особам, які беруть участь у справі, щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості, та покладає обовязок на заінтересованих у вирішенні справи осіб довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Використавши своє право на вибір способу відшкодування завданої шкоди, передбачене ст. 1192 ЦК України, позивач ОСОБА_3 відремонтував за власні кошти пошкоджений внаслідок ДТП належний йому автомобіль «Лексус RX-300» д/н - АХ 2298 ХХ і звернувся до відповідача ОСОБА_2 з позовом про відшкодування збитків, надавши в обґрунтування своїх позовних вимог та розміру відшкодування калькуляцію вартості проведених ремонтних робіт та квитанції про їх оплату.

Зазначені докази відповідачем ОСОБА_2 у встановленому процесуальним законом порядку будь-яким чином не спростовані.

Висновок проведеної по справі судової трасологічно-автотоварознавчої експертизи № 2829/1962 від 29 травня 2009 року категоричних тверджень про недоцільність заміни деталей пошкодженого автомобіля в процесі його відновлювального ремонту чи невідповідність загального обсягу здійснених ремонтних робіт транспортного засобу розміру отриманих внаслідок ДТП пошкоджень також не містить.

При цьому будь-яких клопотань про призначення по справі повторної чи додаткової експертизи для вирішення питання про доцільність виконаних позивачем ремонтних робіт пошкодженого автомобіля та їх безпосереднього звязку з наслідками ДТП стороною відповідача не заявлялось, у звязку з чим самі лише голослівні доводи апелянта про недоведеність заявлених позовних вимог, що стосується відшкодування заподіяної власнику автомобіля «Лексус RX-300» д/н - АХ 2298 ХХ матеріальної (майнової) шкоди, судова колегія вважає безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими і не містять підстав для подальшої зміни чи скасування ухваленого по справі судом першої інстанції рішення.

Що ж стосується питання розподілу судових витрат по справі, то це питання судова колегія вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, виходячи із принципу пропорційності від розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2009 року - змінити.

Зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, зі 118 557 грн. 57 коп. до 107 581 (ста семи тисяч пятсот вісімдесят однієї) грн. 52 коп.

Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, з 10 000,00 грн. до 5 000,00 (пяти тисяч) грн.

Зменшити розмір судових витрат: судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, з 1 700,00 грн. до 1 185 (однієї тисячі ста вісімдесяти пяти) грн. 58 коп.

У решті рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: