Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа №1407/2-519/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2011 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Серебрякової Т.В., при секретарі судового засідання Фінько О.П., за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення неправомірно утриманих коштів та відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2010 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення неправомірно утриманих коштів та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 23 жовтня 2008 р. Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області було ухвалено рішення про стягнення з нього на користь банку 3 336 (три тисячі триста тридцять шість) грн. 28 коп. заборгованості за кредитним договором від 21 вересня 2006 р. Вказане рішення останнім було виконане в повному обсязі, шляхом перерахування коштів на рахунок банку, що підтверджується відповідними квитанціями. Проте, за період з 02 січня 2010 р. по 03 вересня 2010 р., відповідачем без дозволу позивача з його заробітної карти відраховувалися кошти на погашення кредитної заборгованості.

Посилаючись на вказані обставини та неправомірні дії відповідача, позивач ОСОБА_1 просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь неправомірно утриманні кошті в розмірі 2 593 (дві тисячі пятсот девяносто три) грн. 00 коп.

Окрім того, позивач ОСОБА_1 вказував на те, що внаслідок таких дій відповідача йому була спричинена також моральна (немайнова) шкода, компенсацію якої останній оцінив в розмірі 1 699 (одна тисяча шістсот девяносто девять) грн. 00 коп. та просив стягнути її з банку на свою користь.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 уточнив свої вимоги, зменшив розмір безпідставно утриманих банком коштів до 2 499 (дві тисячі чотириста девяносто девять) грн. 37 коп. Вимоги в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди залишив без змін.

Також просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі до складу яких увійшли: судовий збір в розмірі 68 (шістдесят вісім) грн. 00 коп., витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. й витрати на правову допомогу в розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на підстави звернення до суду, викладенні в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх безпідставність.

Дослідивши та оцінивши матеріали цивільної справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що між Банком та позивачем ОСОБА_1 21 вересня 2006 р. був укладений письмовий договір, в якому сторони узгодили всі його умови. Вказаний договір складався з письмової заяви Позичальника з відмітками банку, Умов і Правил надання банківських послуг, а також Правил користування платіжною картою.

Оскільки позивач взяті на себе зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, відповідач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2008 р. позовні вимоги Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенні. Постановлено стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2006 р., що утворилась за період з 14 жовтня 2006 р. по 23 жовтня 2008 р. в сумі 3 336 (три тисячі триста тридцять шість) грн. 28 коп. Вирішено питання щодо стягнення з ОСОБА_1 судових витрат по справі.

Також, з доданих представником- відповідача документів, вбачається, що станом на 2006 р. позивач ОСОБА_1 мав зарплатну карту (№4627 0817 0350 7918) та кредитну карту (№4149 6053 5050 8230), обслуговування яких та кредитування карткового рахунку здійснював відповідач - ПАТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи, що по кредитній карті (№4149 6053 5050 8230) виникла заборгованість, банк керуючись Умовами та Правилами надання банківських послуг здійснив списання грошових коштів з зарплатної карти позивача на погашення заборгованості по кредитній карті в розмірі 2 148 (дві тисячі сто сорок вісім) грн. 11 коп. Оскільки в подальшому на зарплатну карту (№4627 0817 0350 7918) кошти не поступали, у позивача утворилась заборгованість в результаті списання на кредитну карту. При цьому, суду не надано доказів на підтвердження, що по зарплатній карті картрахунок позивача був закритий.

Станом на 2010 р. позивачу ОСОБА_1 банком була надана друга заробітна карта та відкритий картрахунок №4627 0817 3075 6983, з якого і було здійснено банком списання коштів на погашення заборгованості, зокрема заборгованості, яка утворилась по першій зарплатній карті №4627 0817 0350 7918 (виписка з особового рахунку).

При цьому, щодо вимог позивача про стягнення з відповідача неправомірно утриманих коштів суд виходить з наступного.

За правилами ч,1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Ст.60 ЦПК України однозначно визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, за правилами ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто, вищевказана стаття дає визначення поняття безпідставного набуття, збереження майна і встановлює умови його виникнення.

При цьому, зобовязання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна; по-друге, щоб набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи; по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна.

Частина 2 ст.1214 ЦК України окремо виділяє випадок, коли обєктом безпідставно збагачення є грошові кошти, і посилається на ст.536 ЦК, оскільки ця стаття регулює наслідки безпідставного набуття або збереження грошових коштів за рахунок іншої особи.

Разом з тим, в судовому засіданні позивач не скористався своїм правим і а пс ^ судовому засіданні обставини (умови) за яких мало б місце виникнення зобовязання з безпідставного утримання коштів.

Чинність вищевказаного кредитного договору та договору на обслуговування платіжної карти (зарплатної карти) в судовому засіданні сторонами не оспорювалася, а факт виконання відповідачем умов договору знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Натомість судом встановлено, що між сторонами мали місце договірні правовідносини. П. 4.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають оплаті банку за договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строку платежів за іншими договорами клієнта в розмірах, визначених договором (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунку. Банк виконує списання коштів у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта у розмірі, еквівалентним сумі заборгованості в іноземній валюті/ національній валюті України по договору.

Отже, суд приходить до висновку, що правових підстав для стягнення з банку коштів, як неправомірно утриманих, не немає, оскільки списання таких коштів з одного картрахунку на інший картрахунок позивача було здійснено банком відповідно до умов договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення неправомірно утриманих коштів є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають, а відповідно не підлягають задоволенню і вимоги в частині стягнення з відповідача судових витрат по справі.

Разом з тим, не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди, оскільки ні діючим цивільним законодавством, ні нормами Конституції України не передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами (п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Керуючись ст.ст.Ю,11,60,209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення неправомірно утриманих коштів та відшкодування моральної (немайнової) шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.В. Серебрякова