справа №2-о-129/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2011 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Браги А.В.,

при секретарі Дементьєвій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про встановлення факту належності правовстановлюючого документу

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2011 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся заявник із вищезазначеною заявою. В обґрунтування своєї заяви заявник послався на те, що він не може належним чином реалізувати належне йому право власності на 56/100 частин господарських та побутових будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , оскільки реєстрація права власності заявника на вказане майно на підставі виданого йому свідоцтва про право власності на спадщину неможлива в КП ДМБТІ через наявність розбіжностей в одну літеру в написанні прізвища заявника у свідоцтві про право власності та паспорті. Посилаючись на те, що факт належності саме заявнику 56/100 частин господарських та побутових будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , підтверджується наданими таким заявником суду документами, ОСОБА_1 просить встановити факт, що засвідчує належність йому вказаного майна.

В судове засідання заявник, заінтересована особа не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому від заявника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій заявник зазначив про підтримання ним заявлених вимог в повному обсязі.

За таких обставин суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, а також без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст.197 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових доказів тощо. До письмових доказів, як зазначено в ст.64 ЦПК України, відносяться будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що місять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина. Свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема на 56/100 частин жилого будинку з відповідною частиною господарчих і побудованих будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 957 м2 було видане 15 серпня 1997 року на ім`я ОСОБА_3 . Викладене підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 26 травня 1994 року, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 1997 року.

19 липня 2010 року заявник звернувся із зазначеним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 серпня 1997 року до КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради з метою реєстрації права власності на 56/100 частин жилого будинку з відповідною частиною господарчих і побудованих будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 957 м2. Однак заявнику в реєстрації було відмовлено через наявність розбіжностей в написанні прізвища заявника в паспорті та в свідоцтві про право на спадщину за законом, рекомендовано звернутись до суду. Викладене підтверджується копією листа КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради від 23 лютого 2011 року №2141.

Наявність зазначених розбіжностей дійсно має місце, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 15 серпня 1997 року, копією паспорту заявника, виданого 23 листопада 1998 року.

Разом з тим із наявних в матеріалах справи копії свідоцтва про народження заявника, заповненого російською мовою, копії паспорту заявника, виданого 23 листопада 1998 року, копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру від 03 травня 1999 року у порівнянні з текстом свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 1997 року судом встановлено, що зазначене свідоцтво видане саме на заявника як спадкоємця померлої ОСОБА_2 . Наявність же розбіжностей в написанні прізвища заявника в свідоцтві про право на спадщину за законом та в паспорті громадянина України свідчить про допущення технічної помилки при здійсненні перекладу прізвища заявника з російської на українську мову при оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 . Паспорт громадянина України був виданий заявнику пізніше свідоцтва 23 листопада 1998 року.

Звернення заявника до суду із даною заявою обумовлено бажанням оформити у відповідності до закону право власності на отримане у спадщину від матері нерухоме майно і неможливістю це зробити без звернення до суду через наявність перешкоди у вигляді розбіжності в документах при зазначенні прізвища заявника як спадкоємця.

Згідно до ст.124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.234 ч.2 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Нормою ст.256 ЦПК України закріплено перелік таких юридичних фактів, що підлягають встановленню в порядку окремого провадження, де серед іншого зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності для вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що при видачі свідоцтва від 15 серпня 1997 року про право власності на 56/100 частин жилого будинку з відповідною частиною господарчих і побудованих будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 957 м2, допущена помилка при зазначенні прізвища особи, на ім`я якої видано дане свідоцтво, а саме помилково зазначено « ОСОБА_4 », і фактично дане свідоцтво, яке є правовстановлюючим документом, належить ОСОБА_1 . За таких обставин вимоги заявника про встановлення юридичного факту знайшли своє повне підтвердження в ході судового засідання, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 11, 208, 209, 212, 213, 215, 218, 234, 235, 256, 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтва про право на спадщину за законом на 56/100 частин жилого будинку з відповідною частиною господарчих і побудованих будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 957 м2, виданого 15 серпня 1997 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Брага