Справа №22ц-388,2011р. Головуючий в 1-й інстанції
ОСОБА_1
Категорія: 20 Доповідач Капітан І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року квітня місяця «06»дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Капітан І.А.

Суддів: Бугрика В.В.,

ОСОБА_2

при секретарі Дремлюзі О.В.

з участю адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від «19»жовтня 2010 року

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Білозерського нотаріального округу ОСОБА_7 про поновлення строку звернення до суду, визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2010 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Білозерського районного нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, посилаючись на те, що 29 грудня 2006 року вона продала відповідачам належні їй на праві власності житловий будинок та земельну ділянку за адресою: смт. Білозерка, Херсонської області, вул. К.Маркса,75 (далі будинок). Оскільки при відчуженні будинку вона помилялася щодо природи договору, прав та обовязків сторін, а про порушення свого права власності дізналась тільки у квітні 2009 року, просила поновити строк звернення до суду, визнати договір купівлі-продажу недійсним, повернути сторони в первісний стан.

Рішенням Білозерського районного суду від 19 жовтня 2010 року позов задоволено. ОСОБА_5 поновлено строк звернення до суду. Договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 29 грудня 2006 року, визнано недійсним. З ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто судові витрати в сумі 992 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд I інстанції виходив з того, що причини пропуску ОСОБА_5 позовної давності є поважними, а у звязку з тим, що грошові кошти за будинок позивачці не були передані, вона продовжує користуватися цим будинком, майно відповідачам не було передано і волевиявлення позивачки під час укладення договору не відповідало її внутрішній волі, є передбачені ст.ст. 203,215,655 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним.

Проте такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення по справі нового рішення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203,215,229 ЦК України. При цьому, ОСОБА_5 посилалася на те, що при укладенні даного договору вона помилялася щодо природи цього договору, прав та обовязків сторін, що має істотне значення, оскільки ОСОБА_6 обіцяла довічно її доглядати, забезпечувати продуктами харчування, і тільки на цих умовах вона погодилась укласти договір про відчуження будинку /а.с. 3-5/. Під час розгляду справи ОСОБА_5 предмет або підстави позову не змінювала, свої позовні вимоги не доповнювала і не уточнювала.

Статтями 203,215 ЦК України визначено основний критерій чинності правочину та загальні підстави для визнання недійсності правочину. При розгляді позовів про визнання угоди недійсною ці статті застосовуються лише у тому випадку, якщо в ЦК немає спеціальної підстави (норми) для цього.

Оскільки суд першої інстанції не розглянув позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання угоди недійсною із спеціальної підстави, передбаченої ст. 229 ЦК України, яка позивачкою була заявлена, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 229 ЦК України правочин може бути визнано судом недійсним, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що 29 грудня 2006 року ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 купила житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: смт. Білозерка Херсонської області, вул. К.Маркса,75 /а.с. 10/. Договір укладено з дотриманням вимог закону в письмовій формі, нотаріально посвідчено, зареєстровано в державному реєстрі правочинів 29 грудня 2006 року та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 лютого 2007 року /а.с. 10-12/. Відповідачі з 21 жовтня 2000 року по 4 серпня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей /а.с. 120-123/. На укладення договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 29 грудня 2006 року ОСОБА_4 давав свою згоду /а.с. 91/.

Відповідно до умов договору: - продаж житлового будинку та земельної ділянки за свідчення сторін цього договору вчинено за 87191 грн., які Продавець повністю особисто одержала від Покупця до підписання цього договору;

- Покупець надає право Продавцю безоплатно проживати та користуватися відчужуваним майном за умови та строки, визначеними додатково;

- сторони договору стверджують, що згідно ст. 203,405 ЦК та ст.59 Сімейного кодексу України даний договір відповідає інтересам їх сімей, не суперечить правам та інтересам непрацездатних, неповнолітніх, малолітніх дітей.

ОСОБА_5 не заперечує, що після укладення договору купівлі-продажу вона, відповідно до умов договору, продовжує як і раніше користуватися житловим будинком та земельною ділянкою, відповідачі їй в цьому не перешкоджають. Докази про те, що умови та строки її безоплатного проживання та користування відчужуваним майном у звязку з їх невизначеністю потребують додаткового визначення, в матеріалах справи відсутні.

ОСОБА_5 також не надано доказів, які б свідчили, що всупереч положенням договору купівлі-продажу вона грошові кошти у розмірі 87191 грн. не отримувала.

Крім того, матеріали справи свідчать, що з 28 лютого 2007 року ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 97-98/. З початку 2007 року відповідачі, як власники житлового будинку та земельної ділянки за договором, з відома ОСОБА_5, яка проживає і зареєстрована в даному будинку, займались оформленням технічної документації для переоформлення на себе права власності на земельну ділянку, сплачували земельний податок, за вказаною адресою зареєстрували свою підприємницьку діяльність /а.с. 96,117-119, 133-134/. Даними доказами спростовуються доводи позивачки про те, що про порушення свого права вона дізналась тільки у квітні 2009 року, а також про те, що майно (будинок та земельну ділянку) відповідачам не передавала.

Належні та допустимі докази на підтвердження, що при укладенні договору купівлі-продажу вона помилялась щодо правових наслідків договору і вважала, що укладає договір про забезпечення її продуктами харчування та довічне утримання, ОСОБА_5 суду не надала.

Про те, що ОСОБА_5 мала намір продати житловий будинок та земельну ділянку своїй родичці ОСОБА_6 та усвідомлювала, що уклала саме договір купівлі-продажу і будинок перейшов у власність подружжя ОСОБА_6, також свідчать твердження самої ОСОБА_5, викладені в позовній заяві /а.с. 140/.

Враховуючи, що ОСОБА_5 на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не надала належних, та допустимих доказів, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Оскільки з 1 вересня 2009 року по 16 лютого 2010 року на розгляді районного суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_5 бо ОСОБА_6, ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу, колегія суддів вважає, що з урахуванням вимог ст. 264 ЦК України строк позовної давності ОСОБА_5 не пропущено.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 203,215,229,264 ЦК України, ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 19 жовтня 2010 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з моменту його проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: І.А.Капітан

Судді: В.В.Бугрик, В.Г.Колісниченко

Копія вірна: ОСОБА_8