Справа №22ц-1948, 2011р. Головуючий в 1-й інстанції Гордимов А.В.
Категорія: 27 Доповідач Воронцова Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року травня місяця 12 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Пузанової Л.В. Суддів: Воронцової Л.П., Закарян К.Г.

при секретарі Третьяковій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк»на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк»про визнання недійсним положень кредитного договору, визнання незаконним збільшення процентної ставки, перерахунок заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк»після перейменування Публічного акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», про визнання недійсними окремих положень кредитного договору, визнання незаконним збільшення процентної ставки, перерахунок заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 25 жовтня 2006 року між нею та Банком було укладено договір №0 споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач надав їй споживчий кредит в сумі 116900 грн. зі строком погашення до 25 жовтня 2012 року зі сплатою відсотків за користування у розмірі 15% річних.

Умови та порядок збільшення банком процентної ставки за користування кредитом, передбаченої пунктом 1.3.1 договору, встановлено пунктом 10.2 Кредитного договору, у відповідності до якого з березня 2008 року банком було збільшено кредитну ставку за кредитним договором на простроченим зобовязанням з 15% до 30%.

Вказуючи, що умови кредитного договору в частині права банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом не відповідають положенням ст.ст.203, 215, 651, 652 ЦК України, ст.ст.18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка просила суд визнати недійсним пункт 10.2 кредитного договору від 25.10.2006 року, з моменту укладення договору, незаконним збільшення банком процентної ставки за користування кредитом з березня 2008 року з 15% до 30%, зобовязати відповідача здійснити коригуючу операцію щодо зниження відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних, починаючи з 01.03.2008 року та перерахувати розмір заборгованості з урахуванням цієї процентної ставки.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 грудня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обємі.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «УкрСиббанк»подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права просив його скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що умови (п.10.2) кредитного договору від 25.10.2006 року між Банком і позивачкою, щодо права Банку за визначених сторонами обставин, збільшувати відсоткову ставку за користування кредитом в односторонньому порядку є несправедливими, дискримінаційними, не відповідають Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року та суперечать ст.ст.11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України є недійсними, а отже є незаконними дії Банку по збільшенню позивачці відсоткової ставки та зобовязання відповідача до перерахунку.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів повністю погодитися не може, оскільки висновок суду щодо недійсності п.10.2 кредитного договору не відповідає обставинам справи та до них він дійшов у порушення норм матеріального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування у зазначеній частині та постановлення нового рішення, про відмову у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 25 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк»було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на умовах строковості та платності за користування. Пунктом 1.3. Договору було визначено та погоджено процентну ставу за користування кредитними коштами у розмірі 15% річних протягом 30 календарних днів, з дати видачі кредиту, яка підлягає перегляду кожного наступного місяця кредитування, та може бути збільшена у разі настання обставин, передбачених п.10.2 Договору (а.с.5-10).

Отже, умови договору, в тому числі і щодо права Банку змінювати у сторону збільшення процентну ставку, були погоджені сторонами та підписані ними, в т.ч. і ОСОБА_1, тому слід дійти висновку, що при укладенні договору дотриманні вимоги ст.ст.6, 627 ЦК України. Збільшення процентної ставки, можливе за певних умов (підстав) передбачених п.10.2 Договору, з дотриманням певного встановленого Договором порядку, та передбачає право позичальника не погодитися з ним.

З огляду на зазначене, суд дійшов помилкового висновку, що зазначені умови договору є несправедливими та дискримінаційними і такими, що суперечать ст.3 ЦК України.

Правила надання банками України інформації споживачам про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженні Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, регулюють правовідносини Банків, як кредиторів та споживачів позичальників на стадії укладання кредитних договорів, а спірний договір було укладено 25 жовтня 2006 року, - до затвердження вказаних Правил, які зворотної сили до правовідносин, що уже існували, не мають, і не можуть бути застосовані. Тому безпідставним, з огляду на зазначене, є твердження позивачки про не відповідність п. 10.2 Договору Правилам та ч.2 ст.10561 ЦК України.

На момент укладання Договору сторони діяли у правовому полі, яке не мало законодавчих обмежень щодо підстав та порядку зміни відсоткової ставки.

Колегія суддів вважає також не обґрунтованим застосування судом положень Закону України «Про захист прав споживачів»до спірних правовідносин та висновку суду щодо невідповідності умов договору даному закону, оскільки після укладення кредитного договору, правовідносини, що виникають при його виконанні регулюються кредитним законодавством.

Отже, висновки суду щодо недійсності умов кредитного договору (п.10.2) про право Банку збільшувати відсоткову ставку за кредитом, як таких, що суперечать цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства є безпідставними.

Разом з тим, відповідно до ст.ст.611, 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до п.10.2 Договору, Банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, які зазначені у п.п.«а», «б», «в», в тому числі і у звязку з порушенням Позичальником кредитної дисципліни та визначено порядок повідомлення Позичальника про новий розмір процентної ставки.

Як пояснив в судовому засіданні представник Банку, у березні 2008 року відповідач змінив розмір відсоткової ставки ОСОБА_1 в два рази (15%х2=30%) за відсутності підстав, зазначених у п.10.2 Договору, зокрема і відсутності у позивачки заборгованості, виходячи з загального права на це банку та врегулювавши таким чином відносини з позичальницею на майбутнє.

З довідки, наданої до суду Банком про стан розрахунків ОСОБА_1 за кредитним договором, у позивачки відсутня будь-яка заборгованість станом на 01.03.2008 року по платежам в рамках оспорюваного кредитного договору (а.с.11,12).

Крім того, ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду відповідачем не надано Повідомлення про збільшення розміру відсоткової ставки за кредитним договором, направленого Банком на адресу ОСОБА_1, відсутні відомості про його отримання позичальницею і представник Банку зазначив, що такі відомості відсутні у Банку.

Як вбачається з довідки Банку про стан розрахунків за договором, розмір відсоткової ставки, починаючи з березня 2008 року, у грошовому виразі не був збільшений банком у двічі, і знаходився на тому ж рівні, що і до підвищення, тому вважати, що позивачка прийняла умови Банку про підвищення відсоткової ставки, за таких обставин, не можливо.

З огляду на вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач у порушення вимог ст.ст.611, 651 ЦК України, умов кредитного договору (п.10.2), за відсутності законних підстав, без погодження з позичальником, у порушення встановленого порядку, здійснив збільшення відсоткової ставки ОСОБА_1 за користування кредитом, тому його дії є незаконними, а отже підлягають задоволенню на зазначених підставах позовні вимоги ОСОБА_1 у зазначеній частині та вимоги позивачки щодо зобовязання відповідача здійснити коригуючу операцію розрахунків по відсоткам, починаючи з 01.03.2008 року.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ «Укрсиббанк»задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 грудня 2010 року у частині визнання недійсним пункту 10.2 Кредитного Договору від 25 жовтня 2006 року №0, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»(тепер ПАТ «Укрсиббанк») з моменту укладення договору скасувати, постановити нове, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: