АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-8198/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Дерев'янко О.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2011 року м. Дніпропетровськ колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Деревянка О.Г.,

суддів: Красвітної Т.П., Черненкової Л.А.

при секретарі Костюк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2011 року у цивільній справі за позовом виконуючого обовязки прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах неповнолітніх Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, Комунального підприємства Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації, третя Дніпропетровська нотаріальна контора про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2009 року прокурор Бабушкінського району м. Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами до ОСОБА_4, ОСОБА_2І та зазначив, що 21.05.2005 року відповідачі уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Позивач зазначив, що ОСОБА_4 продала кварту, право користування якою мав ї неповнолітній син, всупереч його інтересам, тому просив з підстав ст.. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.. 203,215 ЦК України визнати договір купівлі-продажу недійсним.

Не погодившись із позовом ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначив, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу квартири є дійсним, а оскільки відповідачкою не визнається його право власності на квартиру, просив визнати за ним право власності на спірну квартиру.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2011 року позов прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська задоволено, визнано договір купівлі-продажу недійсним, скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру. Вирішене питання щодо розподілу судових витрат. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив про те, що постановлене рішення є необгрунтованим, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, та постановити нове рішення, яким позивачу у задоволенні позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовів.

Рішення повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючі позовні вимоги прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська, суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири сторони договору не бажали реального настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки ОСОБА_2 розцінював такий договір як забезпечення виконання договору позики.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що .21 травня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. Який зареєстровано в .електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.06.2007 року. З цього моменту у.ОСОБА_2 виникло право власності на зазначену квартиру, яке він зареєстрував.(а.с.5-7)

Суд першої інстанції правильно зазначив в рішенні про те, що вимоги ст.. 17 Закону України «Про охорону дитинства» регулюють правовідносини щодо майна дитини, і не можуть бути застосовані до правовідносин із відчуження жилого приміщення, стосовно якого у дитини є право користування. Закон України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та , безпритульних дітей», що набрав чинності 01.01.2006 року, на виниклі правовідносини не поширюється.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що до набрання чинності цим Законом, законодавство України не передбачало обовязкової згоди органу опіки піклування на відчуження нерухомого майна батьків, відносно яких їх діти мали лише права на користування, оскільки до 01.01.2006 року згода відповідного органу опіки та піклування на відчуження нерухомого майна необхідна була лише у випадку, якщо дитина є власником(співвласником) майна, що відчужується.

Відповідно вимог ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири та скасування державної реєстрації, прокурор Бабушкінського району м. Дніпропетровська зазначив, що ОСОБА_4 продала квартиру в порушення вимог ст..

17 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої, батьки або особи, які їх замінюють, не мають право без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання, і такого дозволу відповідачка на відчуження квартири, право користування якою мав її малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не отримувала.

Саме за цих обставин, та з підстав ст.. 203,215 ЦК України позивач просив суд задовольнити позов, і ці позовні вимоги позивачем не змінювались.

В порушення вищезазначеної норми процесуального права, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та ухвалив рішення про визнання договору купівлі-продажу недійсним з тих підстав, що сторони не бажали реального настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому суд не послався на докази, що підтверджують зазначені обставини, а посилався тільки на пояснення відповідачки ОСОБА_4 з приводу нібито укладання договору позики між її чоловіком та ОСОБА_2, при цьому в матеріалах справи такі данні відсутні. Не надані вони і суду апеляційної інстанції.

Таким чином, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2011 року підлягає скасуванню, з постановою нового рішення, яким прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська в задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації - відмовити.

Доводи ОСОБА_4 про те, що вона не отримувала кошти за продану квартиру спростовуються її розпискою від 26.05.2005 року (а.с.43) та самим договором купівлі-продажу, в якому зазначено, що покупець ОСОБА_2 гроші сплатив продавцю - ОСОБА_4 (а.с.5)

Частиною другою статті 331 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів договір зареєстровано 21.05.2005 року, (а.с.6) Тому посилання суду на те, що ОСОБА_2 у 2007 році зареєстрував договір в КП ДМБТІ правового значення не має.

Судом встановлено, що у ОСОБА_2 на підставі укладеного з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу виникло право власності на спірну квартиру і держава офіційно визнала за ним це право шляхом здійснення його державної реєстрації.

За таких обставин підстав для підтвердження наявного у ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру ще і в судовому порядку немає..

Оскільки рішення суду першої інстанції в цій частині не мотивовано, колегія суддів вважає необхідним ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - відмовити.

Керуючись ст.ст. 209,218,303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Івановича.задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2011 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська в задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації - відмовити.

ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді