АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 983 Головуючий суддя І інстанції Довготько
Провадження № Суддя доповідач Бобровський В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого - судді : ОСОБА_1

Суддів : - ОСОБА_2,

- ОСОБА_3,

При секретарі: - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення за зустрічним позовом ОСОБА_5, яка дає в своїх та в інтересах малолітньої ОСОБА_7 про визнання права користування та визначення порядку користування житловими приміщеннями, третя особа: орган опіки та піклування Московської районної у м.Харкові ради, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення ОСОБА_5 із квартири № 365 будинку № 107 по пр..Тракторобудівників у м.Харкові.

В обґрунтування позову ОСОБА_6 посилалась на те, що є власником вказаної трьохкімнатної квартири відповідно договору купівлі-продажу від 22 листопада 1999 року. Відповідач дружина її сина ОСОБА_8, який помер 12 грудня 2009 року, зареєстрована в будинку по вул..Нижегородськиій. 56 у м.Харкові але мешкала з 2000 року без реєстрації в її квартирі права в будь-який спосіб на житло не має та відмовляється звільнити квартиру.

У грудні 2010 року представник ОСОБА_6 доповнив позовні вимоги, просив виселити ОСОБА_5 разом з її неповнолітньою донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зняти дитину з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири з підстав, передбачених ст.. 19 ЦК України.

ОСОБА_5 у липні 2010 року звернулась до суду в своїх та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_7 із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про визнання їх права користування жилими приміщеннями в спірній квартирі та про визначення ОСОБА_6 приміщень, які вони можуть займати з дитиною, посилаючись на те, що за життя чоловіка вони усі мешкали однією сімєю, склався порядок користування житловими кімнатами і вважає що з дитиною має право на житло.

У грудні 2010 року ОСОБА_5 уточнила позовні вимоги, із зазначенням у якості третьої особи орган опіки та піклування Московської районної у м.Харкові ради, просила суд визначити їх право з донькою на користування житлом в квартирі на умовах сервітуту та надати їм у користування житлові кімнати площею 14,8 кв.м та 13 кв.м.

З посиланням на норми ст..156 ЖК України та Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що як члени сімї власника квартири набули разом з дитиною рівні права з ОСОБА_6 на користування житлом.

Рішенням Московськго районного суду м.Харкова від 17 грудня 2010 року позов ОСОБА_6 задоволено у повному обсязі вимог, у зустрічному позові ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 з посиланням на під ставність її зустрічних вимог, необґрунтованість позову ОСОБА_6 та висновку суду про його задоволення в порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення районного суду скасувати, її позов про визнання права на житло з дитиною задовольнити, у позові ОСОБА_6 про їх виселення з дитиною - відмовити.

Дослідивши матеріали справи доводи апеляційної скарги, заперечення на них, колегія вирішила скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково, рішення районного суду змінити з наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до ст.. 213 цього Кодексу рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є власником трьохкімнатної квартири № 365 по пр..Тракторобудівників, 107 у м.Харкові відповідно договору купівлі-продажу від 22 листопада 1996 року.

ОСОБА_5 у якості дружини сина ОСОБА_6 ОСОБА_8 вселилась в квартиру наприкінці 1999 року , 28 квітня 2000 року вони уклали шлюб, а 12 грудня 2000 року в них народилась донька ОСОБА_8, яка була зареєстрована за адресою квартири. ОСОБА_5 зареєстрована з січня 2005 року в будинку № 56 по вул..Нижегородській у м.Харкові в якому має право власності на 5/8 частин, хоча з часу вселення мешкає у спірній квартирі. ОСОБА_8 помер 12 грудня 2009 року .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 на підставах норм цивільного права про усунення перешкод у праві власності на квартиру шляхом виселення ОСОБА_5 з неповнолітньою донькою ОСОБА_7 та зняття дитини з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири, суд дійшов висновку про те, що вони не мають право на користування спірною квартирою та перешкоджають ОСОБА_6 в реалізації права власності.

Проте з таким висновком погодитись не можна у зв'язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права.

Згідно до ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність , допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і вказаний звязок доказів в їх сукупності.

Із матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_8 сторони мешкали разом однією сімєю. Про це свідчать показання свідків ОСОБА_9, факт реєстрації дитини за місцем проживання, укладання шлюбу ОСОБА_5 з сином власника квартири і на спростування цих обставин ОСОБА_6 не надано суду будь-яких доказів.

Члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, за нормою ст.. 405 ЦК України мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно до ст.. 156 ЖК України члени сімї власника квартири, які разом проживають з ним користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Член сімї власника за його згодою вправі вселяти в займане ним приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

ОСОБА_6 не оспорює правомірності вселення ОСОБА_5 в спірну квартиру у якості невістки за життя її сина.

Посилання ОСОБА_6 на непорушність права власності за ст.. 321 ЦК України та розпорядження своїм майном на власний розсуд згідно до положень ст..319 цього Кодексу, як підстави для задоволення судом її позову, колегія не приймає до уваги виходячи із положень ч.ч.5, 7 ст.319 ЦК України про те, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, і його діяльність може бути обмежена чи припинення або він може бути зобовязаний допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Припинення сімейних стосунків (відносин) з власником квартири за правилом ч.4 ст.156 ЖК України не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником і колишнім членом сімї про безоплатне користування житлом до цих відносин застосовуються положення ст.. 162 цього Кодексу про оплату за користування приміщенням і комунальних послуг.

З огляду на зазначене та враховуючи, що спірна квартира є єдиним місцем проживання ОСОБА_5 з малолітньою дитиною та те, що частина будинку, що їй належить по вул..Нижегородській, згідно акту обстеження через старість та зношеність не придатна для житла, колегія вважає безпідставним та необґрунтованим висновок суду в частині задоволення позову ОСОБА_6

Щодо висновку суду про відмову у зустрічному позові ОСОБА_5 про визначення права користування на умовах сервітуту та встановлення порядку користування житловими приміщеннями, колегія вважає його правильним та обґрунтованим.

Із матеріалів справи вбачається, що спір виник з приводу спору на житло особи, яка припинила сімейні стосунки з власником квартири, до яких застосовуються як норми цивільного так й житлового права.

ОСОБА_5 набула права на житло у якості члена сімї власника і при відсутності угоди про безоплатне користування житловими приміщеннями за угодою сторін має таке право на відплатній основі на користування жилими приміщеннями , які визначає за ст.. 405 ч.1 ЦК України власник квартири.

Сервітут, як право користування чужим майном за нормами глави 33 ЦК України не позбавляє власника права володіння та користуванням своїм майном і встановлюється для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про її право на житло на підставах норм житлового права колегія вважає підставними, але вимоги про порядок користування житловими приміщеннями на умовах сервітуту на її розсуд не можуть бути задоволені за їх безпідставністю.

Виходячи з наведеного, керуючись ст..ст. 303, 304, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2010 року змінити.

В частині задоволення позову ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою № 365 по пр..Тракторобудівників, 107 у м.Харкові, виселенні ОСОБА_5 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_7 із зняттям дитини з реєстраційного обліку за адресою квартири це рішення скасувати.

У позові ОСОБА_6 до ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі вимог.

В решті це рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді