АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/6531/11 Справа № 22ц-8571/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Лаченкової О. В.

суддів Варенко О.П., Григорченка Е.І.

при секретарі Костюк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Закритого акціонерного товариства "Телесистеми України", публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ЗАТ "Телесистеми України", ПАТ КБ "ПриватБанк" про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального права та просить скасувати рішення суду та ухвалити по справі нове рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що 04 березня 2009 року між позивачем та ЗАТ "Телесистеми України", від імені якого діяв ПАТ КБ "ПриватБанк" згідно договору доручення №1 від 16 квітня 2007 року, був укладений договір про надання телекомунікаційних послуг, згідно якого ЗАТ "Телесистеми України" зобов'язався надавати телекомунікаційні послуги, а ОСОБА_2 як споживач послуг зв'язку зобов'язався приймати та оплачувати надані оператором послуги.

Відповідно до п .2.1.1 договору клієнт має право користуватися послугами в районах України, в яких діє мережа оператора, а в разі замовлення послуги міжнародного роумінгу -користуватися цією послугую в країнах, визначених Оператором.

По приїзду ОСОБА_2 додому (с. Звонецький Хутір) виявилося, що на території його домоволодіння зв'язок PEOPLE net відсутній.

15 січня 2010 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо розірвання договору на яку відповідач листом від 12 лютого 2010 року відповів відмовою.

Враховуючи обставини справи та керуючись ст.ст. 23, 509, 526-530, 1167 ЦК України, положеннями Закону України «Про зв'язок», Закону України «Про захист прав споживачів», роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи з умов договору та Правил користування мережею зв'язку ЗАТ "Телесистеми України" вірно було зазначено судом першої інстанції, послуги зв'язку надаються споживачеві таких послуг не за конкретним місцем його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, як про її зазначає позивач, а в районах України, в яких діє мережа оператора. Крім того, будь-яких доказі того, що при укладенні спірного договору позивачеві гарантувалось надання послуг зв'язку за місцем його проживання надано не було.

Вимог щодо визнання спірного договору недійсним чи його розірвання позивачем заявлено не було, як і не було надано доказів того, що відповідачами такі послуги не надавались чи надавались неякісно. Будь-яких доказів спричинення діями відповідачів моральної шкоди позивач також не надав.

За таких обставин, оскільки позивач не надав суду жодних доказів порушення його прав та спричинення відповідачами моральної шкоди, то суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень по ним.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити. Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.