Єдиний унікальний номер 2-9/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2011 року

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді: Войтуна О.Б.,

при секретарі: Симик І.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідачки: ОСОБА_3Ф

представника відповідачки: ОСОБА_4

представника третьої особи з самостійними вимогами: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності на спільне майно подружжя, застосування наслідків удаваного правочину та позовну заяву третьої особи з самостійними вимоги щодо предмета спору ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання права власності на ? будинковолодіння по вул.. Гараса 8-а в м. Чернівці, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності на спільне майно подружжя, застосування наслідків удаваного правочину, посилаючись на те, що він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 з 1981 року по лютий 2007 року. Під час спільного проживання ними був побудований житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Гараса 8-а у м. Чернівці. До складу спільно збудованого нерухомого майна по вул.. Гараса, 8 в м. Чернівці входить житловий будинок літ. „А", вартістю 78997грн., гараж літ. „Б" вартістю 7792грн., криниця літ. „І" вартістю 959грн., огорожа вартістю 2889 грн., вигрібна яма вартістю 842грн..

Позивач в позові зазначає, що окрім того, ними під час шлюбу було придбано легковий автомобіль ОСОБА_11, 2003 р.в., державний номер НОМЕР_1, який також зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_3 Ринкова вартість спільно придбаного легкового автомобіля, згідно газети „Від і До" на даний час складає 70 тис. грн.

Також під час шлюбу з ОСОБА_3 була придбана на її ім'я земельна ділянка по вул. Руській, 236-Г, в м. Чернівці пл. 0,0626 га вартістю 64 361грн. Кошти за оплату цієї земельної ділянки вносилися з їхнього спільного сімейного бюджету.

Дана земельна ділянка, була викуплена у Чернівецької міської ради, для обслуговування нежитлової будівлі майстерні літ. „Г", загальною площею 58,4 кв.м. що складає 46/10000 частин. Нежитлова будівля була подарована ОСОБА_12

На думку позивача спірна будівля не була подарована ОСОБА_12, а придбавалася за гроші у ОСОБА_6 та ОСОБА_13, які були власниками цієї частки. Оплата вартості будівлі здійснювалась при свідкові ОСОБА_14, а також ОСОБА_15 Він особисто був присутній при передачі грошей ОСОБА_6 і ОСОБА_13 власникам, а перед продажем будівлі особисто оглядав та радився з колишньою дружиною ОСОБА_3 стосовно доцільності придбання цієї будівлі. Ні ОСОБА_13, ні ОСОБА_16 не є їм родичами чи близькими людьми, а тому вважає, що в них не було мотивів безоплатно відчужувати будівлю комерційного призначення на користь сторонньої особи - ОСОБА_3 Договір дарування було вчинено з тим, щоб не отримувати необхідну згоду на відчуження решти співвласників будівель по вул. Руській. 236-а.

Вважає, що договір дарування є удаваним правочином з метою приховання сторонами дійсного наміру і характеру правовідносин з приводу відчуження майна. У зв'язку з тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_13 отримали гроші за відчуження на користь ОСОБА_3 нежитлової будівлі майстерні літ.«Г» по вул. Руській, 236-Г, просить суд застосувати до цього договору наслідки укладення договору купівлі-продажу та визнати це майно спільною сумісною власністю подружжя.

На підставі викладеного просить суд визнати за ним право власності на 1/2 житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами по вул.. Гараса, 8 в м. Чернівці, а саме: 1/2 житлового будинку літ. „А" вартістю 39498, 50 грн., 1/2 гаражу літ. „Б" вартістю 3896 грн., 1/2 криниці літ. „І" вартістю 479,50 грн., 1/2 огорожі вартістю 1444,5 грн., 1/2 вигрібної ями вартістю 421грн., загальною вартістю 45379, 50грн. Виділити ОСОБА_3 в натурі легковий автомобіль ОСОБА_11, 2003 р.в., державний номер НОМЕР_1, стягнувши з неї на його користь грошову компенсацію 1/2 вартості легкового автомобіля в сумі 35000 грн. Визнати за ним право власності на 1/2 земельної ділянки по вул.. Руській, 236-Г, в м. Чернівці, вартістю 32180,5 грн. Визнати договір дарування нежитлової будівлі майстерня літ. „Г", загальною площею 58.4кв.м., що складає 46/10000 частин будівель за адресою вул. Руська №236-Г, в м. Чернівці, посвідчений 13.10.2003 року приватним нотаріусом ОСОБА_17, удаваним правочином між ОСОБА_6, ОСОБА_13 та ОСОБА_3 з метою приховання договору купівлі-продажу, застосувавши до нього наслідки укладення договору купівлі-продажу. Визнати будівлю майстерні літ. „Г", загальною площею 58.4кв.м., що складає 46/10000 частин будівель за адресою вул. Руська №236-Г, в м. Чернівці, спільним майном подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 нежитлової будівлі майстерні літ. „Г", що складає 23/10000 частин будівель за адресою вул. Руська №236-Г, в м. Чернівці, вартістю 2591,50 грн.

В процесі розгляду справи позивач уточнив вимоги просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку літ.А, гаражу літ.Б, криниці №1 огорожи №2,4, вигрібну яму №3 по вул.. Гараса, 8 в м. Чернівці, в іншій частині позовних вимог просить суд їх задовольнити.

В процесі розгляду справи третя особа з самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання права власності на ? будинковолодіння по вул.. Гараса 8-а в м. Чернівці, посилаючись на те, що відповідно до їхньої з ОСОБА_3 угоди від 16 квітня 1996 р. він вклав грошові кошти в сумі 75500 дол. США і вони домовились, що він стає власником 1/2 будинковолодіння по вул. Гараса 8-а м. Чернівці після його здачі в експлуатацію. Відповідно до акту про закінчення будівельних робіт і приймання будинковолодіння у їхню спільну власність з ОСОБА_3, оформленим після офіційної здачі об'єкту в експлуатацію за актом ДТК від 13.01.2004 р., та після затвердження акту рішенням виконкому Чернівецької міської ради №41/2 від 27.01.2004р.

Відповідно до умов договору про їхню спільну з ОСОБА_3 діяльність для спорудження житлового будинку від 16 квітня 1996р., акту приймання - здачі виконаних робіт і завершення спільної діяльності від 20.01.2004 р., вважає ОСОБА_10, що він став власником 1/2 будинковолодіння по вул. Гараса 8-а м. Чернівці, з моменту підписання вищезазначеного акту.

Факт отримання ОСОБА_3 від нього коштів у сумі 75500 дол. США за договором про спільну діяльність підтверджено підписом відповідачки у акті.

На підставі викладеного просить суд визнати за ним право власності на 1/2 будинковолодіння №8-а по вул. Гараса м. Чернівці, вартістю 45379,5 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні позовній заяві, щодо позовної заяви третьої особи з самостійними вимоги щодо предмета спору ОСОБА_10 заперечували, щодо його задоволення, оскільки вважають, що даний позов предявлений з метою усунення його від права власності на спірний житловий будинок. Просили суд первісний позов задовольнити, в зустрічному відмовити.

ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, оскільки вважають, що він є необґрунтований, просили суд в первісному позові відмовити. ОСОБА_18 вимоги третьої особи ОСОБА_10 визнали та погодились з фактами, що викладення позові.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судове засідання не зявились, від них до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, з приводу обставин викладених в позові пояснень надати не можуть, оскільки вони не були учасниками спірних відносин.

ОСОБА_6, що по даній справі є відповідачем в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 вважає, безпідставними, оскільки дійсно був факт дарування нежитлових приміщень.

Представник третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 в судовому засідання позовні вимоги свого довірителя підтримав та надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку літ.А, гаражу літ.Б, криниці №1 огорожі №2,4, вигрібну яму №3 по вул.. Гараса, 8 в м. Чернівці., та вимог третьої особи ОСОБА_10 про визнання права власності на ? будинковолодіння по вул. Гараса 8-а в м. Чернівці, судом встановлено, що з 17 жовтня 1981 року до 19 лютого 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_1 та копією свідоцтва про розлучення /а.с.22,23/.

Під час спільного проживання ними був побудований житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Гараса 8-а у м. Чернівці. До складу спільно збудованого нерухомого майна по вул.. Гараса, 8 в м. Чернівці входить житловий будинок літ. „А", гараж літ. Б, криниці №1 огорожа №2,4, вигрібна яма №3 по вул.. Гараса, 8 в м. Чернівці /а.с.8-15/.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Як встановлено судом 16 квітня 1996 року ОСОБА_3 та ОСОБА_10 (ОСОБА_13) Тодосійовичем, уклали договір про спільну діяльність /Т.1 а.с.44,45/. ОСОБА_19 умов договору ОСОБА_10 вклав грошові кошти в сумі 75500 дол. США і він стає власником 1/2 будинковолодіння по вул. Гараса 8-а м. Чернівці після його здачі в експлуатацію.

Відповідно до акту про закінчення будівельних робіт і приймання будинковолодіння у спільну власність ОСОБА_10 з ОСОБА_3, оформленим після офіційної здачі об'єкту в експлуатацію за актом ДТК від 13.01.2004 р., та після затвердження акту рішенням виконкому Чернівецької міської ради №41/2 від 27.01.2004р., ОСОБА_3 отримала 75500 доларів США /а.с.Т.3 а.с.72/.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ( в редакції 2003р), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як вбачається з матеріалів справи цивільні відносини між сторонами виникли до набрання чинності ЦК України, але продовжувалися між сторонами після набрання чинності ЦК України ( в редакції 2003р.), а тому суд вважає, що до даних спірних відносин необхідно застосовувати норми ЦК України (в редакції 2003р.)

ОСОБА_19 ч.1 ст.334 ЦК України, - право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладників учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Зі змісту статті 1131 ЦК України вбачається, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі.

ОСОБА_19 з частиною 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи, те що судом встановлено, що у ОСОБА_10 відповідно до умов договору про спільну діяльність з ОСОБА_3 та акту приймання здачі виконаних робіт, виникло право власності на ? частку спірного житлового будинку, з моменту прийняття передачі будинку від ОСОБА_3 тобто 20 січня 2004 року, але при цьому воно не визнається іншою особою, а саме ОСОБА_1, внаслідок чого порушуються Конституційні та цивільні права ОСОБА_10, а тому суд вважає, що необхідно відновити порушенні права та інтереси, шляхом задоволення позовних вимог, а саме необхідно визнати за ОСОБА_10 право власності на ? будинковолодіння №8-А, що по вул. Гараса в м. Чернівці. Щодо іншої ? частки спірного житлового будинку, то суд вважає і це достеменно встановлено при розгляді справи, що дана частка належить на праві спільної сумісної власності подружжю, а тому необхідно визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину на будинковолодіння №8-А, що по вул. Гараса в м. Чернівці, що складається з житлового будинку літ.А, гаражу літ.Б, криниці №1 огорожи №2,4, вигрібної ями №3, тобто вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про виділ ОСОБА_3 в натурі легковий автомобіль ОСОБА_11, 2003 р.в., державний номер НОМЕР_1, стягнувши з останньої на його користь грошову компенсацію 1/2 вартості легкового автомобіля в сумі 35000грн, суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, при цьому суд виходить з наступного.

Як вищевстановлено судом з 17 жовтня 1981 року до 19 лютого 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Під час спільного проживання сімєю ОСОБА_1 був придбаний автомобіль ОСОБА_11, 2003 р.в., державний номер НОМЕР_1, що підтверджується довідкою УДАІ УМВС України в Чернівецькій області, а також даний факт підтвердили в судовому засіданні сторони /а.с.30/.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

ОСОБА_19 довідки ВРЕВ для обслуговування м. Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області від 04.03.2011р. за №61, автомобіль ОСОБА_11, державний номер НОМЕР_1, 18 жовтня 2007 року знятий з обліку для реалізації в межах України /Т.4 а.с.90/.

Отже, як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, відповідач придбав спірний автомобіль під час перебування в шлюбі з позивачем, в наслідок чого в силу ч.1 ст.60 СК України даний автомобіль належить на праві спільної сумісної власності подружжю.

Відповідно до ч.4 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

ОСОБА_19 матеріалів справи, а саме ОСОБА_19 оцінки транспортного засобу від 17.10.2007р., що проведено було ПП «Автоексперт», ринкова вартість автомобіля ОСОБА_11, 2003 р.в., державний номер НОМЕР_1 становить 64115грн. /Т.1 а.с.28/.

ОСОБА_19 №26/07/1976 автотоварознавчого дослідження визначення залишкової вартості автомобіля від 18 жовтня 200?р., що проведено було НДЕКЦ при УМВС України в Чернівецькій області, ринкова вартість автомобіля ОСОБА_11, 2003 р.в., становить 44001грн. 50коп. /Т.1 а.с.168/.

При визначенні вартості спірного автомобіля, суд приймає до уваги як доказ ОСОБА_19 оцінки транспортного засобу від 17.10.2007р., так як він містить інформацію щодо предмета доказування, а також є належним доказом.

Акт №26/07/1976 автотоварознавчого дослідження визначення залишкової вартості автомобіля від 18 жовтня 200?р., суд не приймає до уваги оскільки з даного акту неможливо встановити в якому саме році проводилась експертиза, а також як видно з даного акту експертиза проводилась на замовлення ОСОБА_20, дана особа не є стороною по справі, дана експертиза проводилась відносно іншого автомобіля ОСОБА_11, а не спірного, оскільки не співпадає номер кузова.

Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи, те що сторони по справі під час проживання в шлюбі, придбали спірний автомобіль, то суд вважає, що автомобіль ОСОБА_11, 2003 р.в., державний номер НОМЕР_1 належить на праві спільної сумісної власності подружжю, а тому необхідно виділити в натурі автомобіль відповідачці ОСОБА_3 з виплатою позивачу так як він надав згоду ? частину грошової компенсації, а саме 32057грн. 50коп. (64115:2=32057,50)., тобто дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним право власності на 1/2 земельної ділянки по вул.. Руській, 236-Г, в м. Чернівці, то суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідачка ОСОБА_3 є субєктом підприємницької діяльності, як фізична особа, що підтверджується копією свідоцтва /Т.1 а.с.169,170/.

Як видно з матеріалів справи 14 листопада 2005 року відповідачка ОСОБА_3 як підприємець придбала в Чернівецькій міській раді земельну ділянку площею 0,0626га., що розташована по вул. Руській 236-Г в м. Чернівці /Т.1 а.с.165-167/.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 29 постанови від 21 грудня 2001 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " - відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Враховуючи те, що відповідачка придбала спірну земельну ділянку як фізична особа підприємець, а тому суд вважає, що не є обєктом спільної сумісної власності подружжя земельна ділянка площею 0,0626га., що розташована по вул. Руській 236-Г в м. Чернівці, внаслідок чого підстав, для задоволення даної позовної вимоги немає.

Щодо позовної вимоги про визнання договору дарування нежитлової будівлі майстерня літ. „Г", загальною площею 58.4кв.м., що складає 46/10000 частин будівель за адресою вул. Руська №236-Г, в м. Чернівці, посвідчений 13.10.2003 року приватним нотаріусом ОСОБА_17, удаваним правочином між ОСОБА_6, ОСОБА_13 та ОСОБА_3 з метою приховання договору купівлі-продажу, застосувавши до нього наслідки укладення договору купівлі-продажу. Визнати будівлю майстерні літ. „Г", загальною площею 58.4кв.м., що складає 46/10000 частин будівель за адресою вул. Руська №236-Г, в м. Чернівці, спільним майном подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 нежитлової будівлі майстерні літ. „Г", що складає 23/10000 частин будівель за адресою вул. Руська №236-Г, в м. Чернівці, вартістю 2591,50грн. то відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та його представник в супереч вимогам ст..60 ЦПК України не надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовної вимоги.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2003 року ОСОБА_6 та ОСОБА_13 подарували будівлю майстерні літ. „Г", загальною площею 58.4кв.м., що складає 46/10000 частин будівель за адресою вул. Руська №236-Г, в м. Чернівці відповідачці ОСОБА_3, що підтверджується копією договору дарування /Т.1 а.с.21./ Договір дарування був посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстрований в реєстрі за №371108, тобто з дотриманням вимог ст.719 ЦК України.

Відповідно до ст.235 ЦК удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

ОСОБА_19 з ч. 1 ст. 218 цього Кодексу, заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

У звязку з вищевказаним, суд не може прийняти до уваги як доказ пояснення в судовому засіданні свідків, а саме ОСОБА_15, ОСОБА_21, ОСОБА_22, які пояснили суду, що за будівлю майстерні літ. „Г", за адресою вул. Руська №236-Г, в м. Чернівці, сімя ОСОБА_21 сплатила, грошові кошти, близько 14тис. доларів США.

Відповідно до ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суд не приймає до уваги твердження в позовній заяві та в судовому засіданні позивача, про те, що ні ОСОБА_13, ні ОСОБА_16 не є родичами чи близькими людьми ОСОБА_3, а тому в них не було мотивів безоплатно відчужувати будівлю комерційного призначення на користь сторонньої особи - ОСОБА_3, оскільки відповідно до ст.720 ЦК України сторонами в у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи…, отже дана норма не містить обовязкової умови, щоб сторони у договорі дарування були родичами чи близькою людиною.

Заслухавши доводи сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справив судовому засіданні, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що позивачем в супереч вимогам ст.60 ЦПК України, не доведено, що спірний правочин (договір дарування) був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, а саме договору купівлі продажу, а тому суд вважає, що позовні вимоги, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.11,15-16,218,717-720, ЦК України, ст.ст.3-4,57-60,64, 88,130,208-209,212-215,218,223,294-295 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_18 Васильовича до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності на спільне майно подружжя, застосування наслідків удаваного правочину задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку літ.А, гаражу літ.Б, криниці №1 огорожи №2,4, вигрібну яму №3 .

Виділити ОСОБА_23 в натурі легковий автомобіль ОСОБА_11 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_2, стягнувши з ОСОБА_23 на користь ОСОБА_1 32057грн. 50коп. (тридцять дві тисячі пятдесят сім гривень 50коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 держмито в сумі 51грн. 51коп. та 30грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

ОСОБА_18 третьої особи з самостійними вимоги щодо предмета спору ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання права власності на ? будинковолодіння по вул.. Гараса 8-а в м. Чернівці задовольнити.

Визнати за ОСОБА_10 право власності на ? будинковолодіння №8-А, що по вул. Гараса в м. Чернівці.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 держмито в сумі 453грн. та 7,50грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун