АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: угоди Доповідач Кіпенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2011р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Кружиліної О.М., Котелевець А.В.,

при секретарі - Пуль С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 червня 2011року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну право відношення, -

встановила:

В січні 2008р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну право відношення. Просив визнати, що укладений 24 лютого 2003 року між ним та відповідачем договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 є договором про сумісну діяльність.

В обґрунтування позову вказував, що 24 лютого 2003 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Зазначений правочин був вчинений для приховання договору про сумісну діяльність, який здійснений з метою організації та експлуатації компютерного центру у приміщенні, що було надано йому в оренду територіальною громадою м. Харкова, оскільки за умовами договору оренди він не мав права передавати орендоване приміщення або його частину у суборенду, а також з огляду на те, що укладання угоди про спільну діяльність суперечило ст. 430 ЦК України (у редакції 1963 року).

До загальних витрат додана сума в розмірі 35000 грн. на вимогу ОСОБА_2 який бажав щоб за рахунок доходів від роботи комп'ютерного центру був повернутий борг ОСОБА_4, який їх познайомив з ОСОБА_2 і мав перед ним заборгованість.

Вся визначена таким чином сума була перенесена до договору позики від 24.02.2003р., у розмірі 160 500,00 грн.

Погодитися укласти договір позики від 24.02.2003 року на таких умовах він був вимушений на вимогу ОСОБА_2, який зазначав, що це буде його гарантією щодо повернення грошей та отримання запланованого прибутку. При цьому відповідач посилався на те, що справа здійснюється від імені позивача і тому останній може привласнити доходи від роботи центру. Крім того, доходи від роботи комп'ютерного центру були єдиним джерелом для повернення кредиту, який він оформив 07.02.2003 року для придбання 13 комп'ютерів, а відмова ОСОБА_2 від співпраці загрожувала закриттям центру, оскільки на вимогу органів державного пожежного нагляду треба було провести реконструкцію приміщення, на що у нього не було коштів, а ОСОБА_2 обіцяв їх надати.

Проте, через декілька тижнів після укладання договору позики від 24.02.2003 року ОСОБА_2 сказав йому, що діяльність комп'ютерного центру відповідача більше не цікавить, а після спливу строку для виконання зобов'язання за договором позики відповідач звернувся до нотаріуса, який 11.01.2005 року вчинив виконавчий напис щодо стягнення з нього суми боргу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, в подальшому він та відповідач надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 червня 2011року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 рішення районного суду оскаржив в апеляційному порядку.

Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, та постановити нове рішення про задоволення позову.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін по справі, що зявилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановить, що суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Вирішуючи спір, районний суд повно і всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що 24 лютого 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до цього Кодексу, зазначений Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. П. 9 цих положень вказує на те, що до договорів, які були укладені до 1.01.2004 р. і продовжують діяти після набрання чинності ЦК, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладання.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 58 ЦК УРСР було визначено, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що намір укласти удавану угоду повинні мати кожна сторона угоди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач заперечував, що він мав намір укласти з позивачем договір про спільну діяльність, а стверджував, що погодилася на пропозицію позивача про позику грошей у звязку з чим вони уклали договір займу та оформили його нотаріально.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову районний суд правомірно виходив з того, що позивач не надав суду доказів того, що угода позики укладена з метою приховати іншу угоду.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав прийти до висновку про неправильність застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що привели, або могли привести до неправильного вирішення справи.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317,319 ЦПК Україна, судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити .

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 червня 2011року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді