Справа №2-831/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2011 року Вишгородський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Підкурганного В.В.

при секретарі Грищенко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з вимогою зобовязати ОСОБА_2 відшкодувати йому матеріальну шкоду шляхом сплати 7 000 гривень. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що після укладення договору з громадянином бражко ОСОБА_3, він зобовязався виготовити, доставити та монтувати кухонний набір меблів згідно ескізів, а ОСОБА_4 зобовязався купити цю продукцію. Частину коштів ОСОБА_4 сплатив одразу, а 7 000 гривень, зобовязався сплатити після установки кухонних меблів, і позивач доручив отримати другу частину грошей ОСОБА_2 Однак, ОСОБА_2, гроші які йому було передано, не повернув позивачу, та пояснив, що їх вкрали, тому позивач просить зазначену суму у розмірі 7 000 гривень стягнути з відповідача.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити за наявними матеріалами у справі.

Відповідач у судовому засіданні, проти задоволення позову заперечив, та пояснив, що гроші у сумі 7 000 гривень він від ОСОБА_4 отримав, та залишив, як завжди автомобілі. Пояснив, що неодноразово гроші він залишав у автомобілі і траплялися випадки, коли позивач сам забирав кошти. Відповідач ствердив, що кошти він не привласнював, і вини з свого боку не вбачає.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши письмові матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні встановлено, що 13 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір № 5/11 відповідно до якого ОСОБА_1 зобовязався виготовити, доставити та монтувати кухонний набір меблів, а ОСОБА_4 зобовязався придбати дану продукцію, про що свідчить відповідник договір в матеріалах справи.

В своїх доводах позивач посилається на те, що у порядку усної домовленості він з ОСОБА_2 у присутності технолога ОСОБА_5 домовився, що ОСОБА_2 кухонні меблі доставить, установить та забере від замовника 7 000 гривень. Останній від замовника гроші отримав, та не повернув, оскільки гроші зникнули з автомобія, проте позивач вважає, що ОСОБА_2 гроші привласнив собі, і обіцянку відпрацювати кошти навмисно не виконав.

Відповідно до статті 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії. які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

У судовому засіданні встановлено, що між сторонами договір доручення був кладений в усній формі.

Відповідно до статті 1006 ЦК України при укладені договору доручення повірений : обовязаний негайно передати довірителеві все одержане у звязку з виконанням доручення. Нормами чинного законодавства до правочину даного характеру встановлена обовязкова письмова форма, якої сторонами не було дотримано.

Позивач вважає, що відповідач присвоїв собі кошти у розмірі 7 000 гривень, і тому вернувся до районного відділу міліції з заявою про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2

Однак, постановою старшого оперуповноваженого СКР Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київської області капітана міліції ОСОБА_6 від 22.01.2011 року замовлено у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 у звязку з відсутністю ознак складу злочину передбаченого частиною 1 статті 185 КК України.

Позивач посилається на те, що відповідно до статті 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом було надано сторонам можливість довести ті обставини, на які вони посилаються при вирішенні справи по суті та у сприянні постановленню законного тішення.

Частиною 1 статті 58 регламентовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Між сторонами не було укладено договору про виконання певних трудових обовязків, чи письмового договору доручення на отримання відповідачем коштів від замовника відповідно до укладеного договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_4

При розгляді справи по суті встановлено, що позивач з відповідачем вже декілька років співпрацюють разом, однак трудового договору чи контракту між сторонами не було укладено, і суду не надано доказів, що ОСОБА_2 матеріально відповідальна особа перед ОСОБА_1 З огляду на дані суду докази, та чинні норми законодавства, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі статтей 1003,1006, Керуючись статтями 15,30,57,58,60,62,75,202,209 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення протягом 10 днів може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області шляхом подання Апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Суддя