Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2011 року Соломянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макуха А.А.

при секретарі Лісовій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та забезпечення права на відпустку,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати дії неправомірними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та забезпечення права на відпустку.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що її за Наказом Ректора НАУ № 550 / к від 30 червня 2006 року було переведено на посаду викладача кафедри базових і спеціальних дисциплін Інституту до університетської підготовки за Строковим Трудовим договором.

Згідно з наказом ректора НАУ № 803 / к від 20 вересня 2006 року здійснено переведення на посаду асистента (0,75 окладу) кафедри рисунку, живопису та скульптури Інституту міського господарства Університету.

За наказом ректора НАУ № 733 від 27 червня 2007 року вбачається те, що переукладено строковий трудовий договір на посаді асистента кафедри рисунку, живопису та скульптури Інституту міського господарства Університету у звязку з обранням за Конкурсом.

До видання наказу ректора НАУ № 733 від 27 червня 2007 року їй було запропоновано написати заяву із певною формою застосування, де, зокрема, зазначається про визначення про обрання майбутнього працівника за якимось, нібито, конкурсом із проханням про укладання строкового трудового договору на певну посаду із зазначенням певного строку - з 01 червня 2007 року по 30 червня 2010 року.

Крім цієї заяви, вказаного вище наказу та подання на початку працевлаштування трудової книжки, на початку запропонованого для неї строку її роботи ніяких дій, що стосується її взаємовідносин з роботодавцем не запропоновувалося, а відтак до останнього часу не було відомо про умови, права та обовязки з її боку при виконанні певної роботи в Національному авіаційному університету.

Потім їй запропонували підписатися про те, що вона повідомлена про те, що 30 червня 2010 року закінчується строк строкового трудового договору відносно неї.

Крім того, мова йшла про якийсь конкурс, але ніяких дій, повязаних з розумінням того, що буде проводитися конкурс належним чином не відбувалося.

Строковий трудовий договір може бути укладений лише відповідно до частини другої статті 23 Кодексу законів про працю України. У разі, якщо трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

У вказаній нормі Кодексу йдеться про характер та умови виконання роботи, через які роботодавець не має можливості надати працівникові постійну роботу.

Виходячи з цього прийняття на роботу, яка не виконується постійно і для заміщення тимчасово відсутнього працівника, за яким зберігається місце роботи, є характером та умовами виконання роботи, що відповідає положенням другої частини статті 23 КЗпПУ, а тому до цих визначень і застосовується строковий трудовий договір.

Обставини, які спонукають працівника до укладення договору на певний строк, були зазначені у самому договорі чи у заяві про прийняття на роботу.

Позивачка посилається на те, що той нібито строковий трудовий договір між роботодавцем - Національним авіаційним університетом - та працівником - ОСОБА_1- укладений не за бажанням працівника - ОСОБА_1

Звідси виходить висновок про непогодження про припинення трудового договору між зазначеними субєктами внаслідок закінчення строку - 30 червня 2010 року, так трудовий договір, який з боку роботодавця названий строковим, не відповідає законним вимогам.

Умова про строк є незаконною, договір повинен визначаться таким як укладеним на невизначений строк, а тому припинити його внаслідок закінчення строку немає правових підстав.

Крім того, предметні трудові відносини між роботодавцем - НАУ - та працівником - ОСОБА_4 - переукладалися неодноразово, що дає підстави для визначення про те, що ці трудові відносини укладені на невизначений строк згідно з положенням частини другої статті 39 -1 Кодексу законів про працю України, яка визначає про те, що трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятків випадків, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Позивач вважає, що дії, які були здійсненні з боку відповідача НАУ в спірних правовідносинах привели до моральних страждань, які виявилися в стресовому стані, у відсутності грошових коштів, за наслідками чого вона змушена була довгий час звертатися до лікарів з приводу отримання стійкої хвороби. Моральну шкоду позивачка оцінює в 5 000 грн.

В судовому засіданні позивач уточнювала позовні вимоги ( а.с. 66-76), однак в своїй заяві від 09.12.2011 р. вона просила вважати, як остаточні первісні позовні вимоги викладені в позовній заяві від 25 серпня 2010 року та просили про їх задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 надіслав заяву про розгялд справи у його відсутність, підтримав заперечення Національного авіаційного університету.

Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ОСОБА_1, вимагаючи задовольнити свої позовні вимоги, обґрунтовує це тим, що умова про строк трудового договору, укладеного між нею та Університетом, є незаконною, договір має визначатися укладеним на невизначений строк, а тому припинити його внаслідок закінчення строку немає правових підстав. Зазначає, що у відповідності до статті 39-1 КЗПП України, трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Стверджує, що крім заяви про прийняття її роботу на посаді асистента кафедри рисунку, живопису та скульптури жодних документів від неї не вимагалося; строковий трудовий договір між університетом і ОСОБА_1 укладено не за її бажанням.

Зазначає, що дії Університету завдали їй моральних страждань, які виявилися в спресованому стані, у відсутності грошових коштів, за наслідками чого вона була змушена тривалий час звертатися до лікарів з приводу отримання стійкої хвороби.

Однак суд, оцінивши дані твердження та перевіривши надані на їх підтвердження докази вважає їх необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки:

Відповідно до наказу ректора від 08.11.2005р. № 632/к ОСОБА_1 прийнято на посаду викладача кафедри базових і спеціальних дисциплін інституту доуніверситетської підготовки університету з укладанням строкового трудового договору з 12 жовтня 2005р. по 30 квітня 2006р. з окладом 609 грн. на місяць за рахунок спецкоштів ІДП. Згідно наказу ректора від 13.04.2006р. № 275/к ОСОБА_1, викладача інституту доуніверситетської підготовки, переведено на посаду методиста навчально- методичного відділу цього інституту з 01 травня по 30 червня 2006р. з окладом 413 грн. на місяць за рахунок спецкоштів Інституту доуніверситетської підготовки.

Наказом ректора від 30.06.2006 р. № 550/к ОСОБА_1 методиста Інституту доуніверситетської підготовки, у звязку з обранням за конкурсом, переведено на посаду викладача кафедри базових і спеціальних дисциплін інституту доуніверситетської підготовки за строковим трудовим договором на 1 рік з 01 липня 2006р. по 30 червня 2007р. з окладом 1187 грн. на місяць за рахунок спецкоштів ІДП.

Відповідно до наказу ректора від 20.09.2006р. № 803/к ОСОБА_1, посади викладача кафедри базових і спеціальних дисциплін Інституту доуніверситетської підготовки, переведено на посаду асистента (0,75 окладу) кафедри рисунку, живопису та скульптури Інституту міського господарства університету за строковим трудовим договором з 18 вересня 2006р. по 30 червня 2007р. з посадовим окладом 890 грн. 25 коп на місяць.

Згідно наказу ректора від 27.06.2007 р. № 733/к ОСОБА_1, асистента кафедри рисунку, живопису та скульптури (0,75 окладу) у звязку з обранням за конкурсом переукладено строковий трудовий договір та переведено на посаду асистента на три роки з 01 липня 2007 р. по 30 червня 2010 р. з посадовим окладом 1650 грн. на місяць.

Наказом ректора від 21.06.2010р. № 374/к ОСОБА_1, з посади асистента кафедри рисунку, живопису та скульптури Інституту міського господарства було звільнено 30.06.2010р. у звязку з закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України та виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 48 календарних днів.

Відповідно до статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Частина 2 статті 23 КЗПП України встановлює, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Укладання строкового трудового договору на посаді, яку займала ОСОБА_1, передбачено наступними законодавчими актами: частиною 3 статті 54 Закону України Про освіту, яка дозволяє укладати контракт з науково-педагогічними працівниками, а контракт належить до строкових трудових договорів; наказом Міністерства освіти і науки України № 744 від 24 грудня 2002 р. Про затвердження Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівня акредитації. Пункт10 вказаного Положення дозволяє укладати строковий трудовий договір з науково - педагогічними працівниками; пунктом 3 статті 48 Закону Про вищу освітуякий передбачає обрання на посади науково-педагогічних працівників за конкурсом. Це також є строковим трудовим договором.

Зазначене свідчить, що укладання саме строкового трудового договору з ОСОБА_1 передбачено чинним законодавством.

Крім того, фактично ОСОБА_1 працювала на різних посадах за різними строковими договорами.

Таким чином, твердження ОСОБА_1, про незаконність умови про строк трудового договору, укладеного між нею та Університетом, та вимоги щодо визнання трудового договору, укладеного між нею та Університетом таким, що укладений на невизначений строк, є необгрунтованими.

Вимоги ОСОБА_1 щодо оформлення Університетом відносно неї основної та додаткової щорічних відпусток не підлягають задоволенню, оскільки у відповідності до діючого законодавства їй було виплачено компенсацію за 48 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодизазначається, що відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Проте, ОСОБА_1, вимагаючи стягнення моральної шкоди з Національного авіаційного університету, ніяких міркувань стосовно обрахування суми позовних вимог не надає.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди, заявлені без будь-яких підстав та обґрунтування, не підлягають задоволенню.

Також, твердження ОСОБА_1 про те, що крім заяви про прийняття її роботу на посаді асистента кафедри рисунку, живопису та скульптури, жодних документів від неї не вимагалося і про те, що строковий трудовий договір між університетом і ОСОБА_1 укладено не за її бажанням, не відповідають дійсності, оскільки у 2007р., у відповідності до Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівня акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 744 від 24 грудня 2002 р., при проходженні конкурсу на заміщення вакантної посади асистента кафедри рисунка, живопису та скульптури Інституту міського господарства ОСОБА_1 були надані наступні документи: заява про допуск ОСОБА_1 до участі у конкурсі; список творчих мистецьких робіт ОСОБА_1; Звіт про роботу асистента кафедри рисунку, живопису та скульптури ОСОБА_1 за 2006/2007 н.р.; строковий трудовий договір між університетом і ОСОБА_1, у відповідності до статей 21, 23 КЗпП України, які є спеціальними нормами законодавства, укладено на підставі її письмової заяви, у якій чітко зазначено строк, на який вона просить укласти з нею трудовий договір.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в місячний строк з дня звільнення.

ОСОБА_1 була звільнена з роботи 30 червня 2010 р., про своє звільнення була повідомлена 24.06.2010 р. позовна заява від ОСОБА_1 була подана до суду 25 серпня 2010 р.

Тобто, позивачкою було пропущено строк позовної давності, встановлений чинним законодавством. Враховуючи, що жодної обгрунтованої причини пропуску цього строку ОСОБА_1 у своїй позовній заяві не навела та зважаючи на те, що відповідач заявив про застосування строків позовної давності, суд виходячи з положень ст. 267 ЦК України має їх застосувати.

З огляду на вищенаведене, вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та небгрунтованими, строк позовної давності пропущено позивачкою без поважних причин, а тому позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статті 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Таким чином, суд при відмові у задоволенні позову, з урахуванням викладеного вище, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов є необґрунтований та безпідставним, а від так і відсутні підстави для його задоволення.

Виходячи, з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 21, 23, 39-1, 233 Кодексу Законів іро працю України, ст. 54 Закону України від 23.05.1991р. № 1060 Про освіту, ст. 48, Закону України від 17.01.2002р. №, 2984 Про вищу освіту, Положенням про обрання та грийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженим наказом Міністерства освіти і тауки від 24.12.2002 № 744, пунктом 4 постанови Верховного суду України від П.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової) шкоди, ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212 -215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та забезпечення права на відпустку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: