Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/1008/11 Головуючий у 1-й інст. ХАВРОНЮК О.Л.
Категорія 46, 47 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої Косигіної Л.М.

судді суддів: Жигановської О.С., Матюшенка І.В.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2011 року,

встановила:

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом. Зазначив, з грудня 1983 року він перебуває з відповідачкою у шлюбі, проте, їх подружнє життя не склалося внаслідок постійних сварок, непорозумінь і конфліктів, що призвело до виникнення неприязних відносин та припинення шлюбних стосунків. Оскільки вони практично не спілкуються, спільне господарство не ведуть, тому збереження шлюбу вважає неможливим.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2011 року позов задоволено. Розірвано шлюб, зареєстрований 31.12.1983 року виконкомом Озадівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, актовий запис №21.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення Яро відмову у задоволенні позову. Зазначила, що внаслідок травми, а також через те, що є інвалідом 3 групи, вона не зрозуміла запитання головуючого по справі та визнала позов. Фактично, у наданий судом строк, вони з чоловіком помирилися, проживали разом, підтримували подружні стосунки, вели спільне господарство. Після ухвалення рішення про розірвання шлюбу вони продовжують жити разом однією сім'єю. Вважає, що сім'я не розпалася.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 31.12.1983 року виконавчим комітетом Озадівської сільської ради Бердичівського району зареєстровано шлюб між сторонами /а.с. 4/. Неповнолітніх дітей від шлюбу немає.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 13.12.2010 року сторонам надано строк для примирення - два місяці, оскільки відповідачка позов не визнала та вважала за можливе зберегти сім'ю /а.с. 16/.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка пояснила, що між ними немає взаєморозуміння, чоловік не бажає виконувати домашню роботу, практично два роки проживає окремо, вдома тільки ночує. Після надання строку на примирення вони не помирилися, позивач додому не повернувся, жити з нею не хоче. У судових дебатах ОСОБА_2 просила шлюб розірвати.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта з приводу того, що вона не зрозуміла запитань головуючого по справі та помилково визнала позов є І безпідставними.

ОСОБА_1 в суді першої інстанції категорично заперечував проти

примирення, просив суд шлюб розірвати, оскільки вважає, що сім'я розпалася.

Відповідно до ч.ч. З, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може % мати наслідки встановлені законом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку ц, про те, що сім'я розпалася і примирення між сторонами неможливе, подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам кожного, а тому правильно задовольнив позов. При встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права.

Крім того, судом вживались заходи щодо збереження сім'ї, шляхом надання строку на примирення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді