АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4825/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Дерев'янко О.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2011 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Деревянка О.Г.

суддів Черненкової Л.А., Красвітної Т.П.

при секретарі Грало О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди фізичній особі, яка потерпіла внаслідок злочину, -

встановила:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй належить на праві власності жилий будинок №15 з господарчими спорудами по вулиці Леніна смт Новомиколаївка Верхньодніпровського району. Вона вирішила продати свій будинок та домовилась з відповідачкою про передачу завдатку. З метою забезпечення попередньої домовленості по укладенню договору купівлі- продажу будинку, була оформлена розписка про передачу 5000 доларів США. 30 липня 2006 року вона передала ОСОБА_2 свій будинок із всіма лічильниками води, газу, електроенергії, виконаним ремонтом, об лаштований сантехнічними приладами, газовий котел та плиту, системою водяного опалення, водяну колонку. Виконала та сплатила за послуги технічної документації, для укладення договору купівлі-продажу будинку БТІ 323,48 грн., 71 грн. за послуги архітектури. Однак ОСОБА_2 відмовилася укладати договір купівлі- продажу будинку і повідомила позивачку, що буде проживати в її будинку як квартирант та сплачувати їй щомісячно 300 грн. за квартиру та сплачувати комунальні платежі.

17 жовтня 2006 року відповідачка придбала собі інший будинок, її будинок використовувала не за призначенням. Після примусового виселення відповідачки зясувалось, що лічильниками води, газу, електроенергії відсутні, будинок пошкоджено, система водо та газового опалення знищена, газовий котел та плита, ванна, умивальник, санвузол викрадені. Будинок перетворено в нежиле приміщення. Відповідачка не бажає добровільно відшкодувати шкоду, тому позивачка просила суд стягнути моральну шкоду 1700 грн., матеріальну шкоду 20544 грн., витрати на виготовлення довідок 394,48 грн., за проживання в будинку з 30.07.2006 року по 01.03.2008 року в сумі 5700 грн., судові витрати.

Заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду - 20 544 грн., моральну шкоду - 500 грн., в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення, яким просить відмовити ОСОБА_3І в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, а також моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачка проживала в будинку на протязі трьох місяців, сплачувала послуги, а потім виїхала з будинку залишивши в ньому дочку та її співмешканця, які вели аморальний спосіб життя, не контролювала їх, чим допустила пошкодження будинку. Судом також зазначено про те, що існує причинний зв'язок, між спричиненою шкодою майну позивачки та безвідповідальним відношенням до цього майна з боку відповідачки, тому це є підставою для задоволення позову.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року із змінами, №7 від 08.07.94 р., №11 від 30.09.1994 р., № 15 від 25.05.1998р., №9 від 24.10.2003 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.. 440 і 450 ЦК ( в редакції 1963 року) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до вимог ст.. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується наявними в матеріалах справи документами, будинок № 15 по вул..Леніна в смт Новомиколаївка на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок належить ОСОБА_3 (а.с.15) В червні 2006 року між сторонами досягнуто домовленість щодо купівлі-продажу цього будинку, на підтвердження чого позивачка отримала від відповідачки гроші в розмірі 5000 доларів США (а.с.12), проте таку угоду сторони не оформили, оскільки ОСОБА_2 придбала інший будинок у м. Дніпродзержинську.

Із пояснень відповідачки ( в апеляційній скарзі) слідує, що до придбання нею свого житла вона дійсно проживала в спірному будинку з 30.07.2006 року по жовтень 2006 року. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що до травня 2007 року в спірному будинку проживала її дочка із співмешканцем. Про ці обставини також ОСОБА_3 зазначено у зверненні до Верхньодніпровського РУВС у Дніпропетровській області. (а.с.26-27)

Проте суд першої інстанції розглядаючи виниклий між сторонами спір та стягуючи з відповідачки матеріальну шкоду на користь ОСОБА_3 не зясував, якими неправомірними діями відповідачки спричинена шкода позивачці, у чому вона полягає, оскільки в матеріалах справи такі докази відсутні. Проживання ОСОБА_2 незначний час в будинку, надання позивачкою Звіту вартості майнової шкоди не свідчить про те, що шкода спричинена саме відповідачкою. Судом не вирішено питання щодо залучення до участі по справі інших осіб, які проживали в будинку разом з відповідачкою, та залишились проживати в будинку після її виселення. Не зясовано, чи передавалось перераховане майно відповідачці, чи брала на себе відповідачка зобовязання щодо утримання будинку, збереження майна, та чим такі зобовязання підтверджуються.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що посилання позивачки ОСОБА_3 щодо проживання відповідачки в будинку до травня 2007 року не підтверджується жодними наданими суду документами. Навпаки, із письмового звернені ОСОБА_3 до відповідачки,

позову до суду про усунення перешкод в користування будинком, виселенні (а.с.23), що адресовані їй та направлені в лютому 2007 року, вбачається, що ОСОБА_2 в спірному будинку на лютий 2007 року не проживала, а знаходилась в м. Дніпродзержинськ, вул..

Республіканська, 72/9. (а.с.22,23,25) В матеріалах справи данні про проживання відповідачки у 2007 році в спірному будинку також відсутні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не довела спричинення їй шкоди ОСОБА_2, тому рішення суду першої інстанції, яким з відповідачки на її користь стягнуто матеріальну та моральну шкоду підлягає скасуванню, з постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням вище викладеного, а також того, що судом першої інстанції встановлено, що саме ОСОБА_3 ухилялася від укладення договору купівлі-продажу спірного будинку, вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідачки за проживання в будинку 5700 грн., а також понесених нею витрат на оформлення довідок МЕТІ в сумі 394 грн.48 коп. задоволенню не підлягають.

Керуючись,ст.ст. 209,218,303,307, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2010 року - скасувати.

ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди фізичній особі, яка потерпіла внаслідок злочину - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді