Справа № 2-1414/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2011 р. Іллічівський районий суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В., при секретарі Степаненко Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

У травні 2011 року позивачі звернулися до суду з даним позовом. Вказували, що уклали з відповідачем договір про надання адвокатських послуг, за яким той мав представляти їх інтереси у суді при розгляді справи за їхнім позовом до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_6» (далі ПАТ «ММК ім. Ілліча») про захист прав акціонерів, за що одержав гонорар на загальну суму 7100 грн., який позивачі просили стягнути з відповідача, посилаючись на недобросовісне виконання ним договірних обовязків, оскільки позовні заяви судом не прийняті, судові слухання не розпочаті, права й інтереси позивачів не захищені.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що виконав значний обсяг адвокатської роботи на замовлення позивачів, які безпідставно розірвали договори.

Позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Закон України «Про адвокатуру» визначає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних зобов'язань адвоката, які він бере на себе, складаючи Присягу адвоката України.

Правила адвокатської етики, схвалені Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 1 жовтня 1999 року протокол від 1-2 жовтня 1999 року № 6/VI, визначають уніфіковане тлумачення норм адвокатської етики, у тому числі щодо винагороди адвоката за виконані ним дії по наданню правової допомоги.

Згідно зі ст. 4 Правил адвокатської етики угода про надання правової допомоги це договір (контракт), згідно з яким одна сторона - адвокат, що практику є індивідуально, або адвокатське об'єднання - приймає на себе доручення іншої сторони - клієнта (або його представника) - про надання клієнту юридичної допомоги обумовленого ним виду в інтересах клієнта на умовах, передбачених угодою, а інша сторона - клієнт (або його представник) - зобов'язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також у випадку необхідності фактичні витрати, пов'язані з виконанням угоди.

Гонорар це передбачена угодою про надання правової допомоги винагорода за виконані адвокатом дії по наданню правової допомоги; гонорар не включає кошти, що вносяться клієнтом (його представником) на покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням угоди.

Зважаючи на суспільну значущість і складність професійних обов'язків адвоката, статтею 10 Правил адвокатської етики від нього вимагається високий рівень професійної підготовки, фундаментальне знання чинного законодавства, практики його застосування, опанування тактики, методів і прийомів адвокатської діяльності, ораторського мистецтва.

Адвокат зобов'язаний надавати правову допомогу клієнтам компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, доскональність в урахуванні всіх обставин, що стосуються доручення клієнта і можливих правових наслідків його виконання, ретельну підготовку до належного виконання доручення.

Адвокат зобов'язаний незалежно від сфери своєї переважної спеціалізації, якщо така має місце, підтримувати на належному рівні знання у питаннях, з яких він згідно з чинним законодавством зобов'язаний надавати юридичну допомогу за призначенням органів слідства або суду, а також безкоштовно.

Адвокат має постійно працювати над вдосконаленням своїх знань і професійної майстерності, володіти достатньою інформацією про зміни у чинному законодавстві.

Адвокат повинен забезпечувати розумно необхідний рівень компетентності своїх помічників, технічного персоналу та інших осіб, що залучаються ним для виконання окремих робіт у зв'язку з виконанням доручення.

Відповідно до ст. 37 Правил адвокатської етики у випадку дострокового розірвання угоди про надання правової допомоги за ініціативою клієнта, якщо причина розірвання угоди полягає в неналежному, такому, що не відповідає закону і цим Правилам, виконанні доручення, або при фактичній відмові адвоката від виконання доручення (окрім випадків, коли згідно з законом і цими Правилами допускається одностороннє розірвання угоди адвокатом) - адвокат не має права вимагати сплати йому гонорару і повинен повернути клієнту одразу після розірвання угоди фактично внесений гонорар.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» у разі неналежного виконання доручення на вимогу громадянина або юридичної особи, які уклали договір з адвокатом чи з адвокатським об'єднанням, внесена плата повертається їм повністю або частково, а при виникненні спору - за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається і визнається сторонами, що відповідач, який є адвокатом (Свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю № 1782, видане 12.11.2004р. Донецькою обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури), 23 серпня 2010 року уклав з позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, який діяв за довіреністю в інтересах ОСОБА_7, а 30 серпня того ж року з позивачкою ОСОБА_4 договори про надання адвокатських послуг (далі Договір), а саме юридичної допомоги із захисту корпоративних прав і законних інтересів клієнтів в судах усіх інстанцій, за що одержав від ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_6 по 1670 грн., а від ОСОБА_9 2000 грн.

На виконання зазначеного договору ним від імені позивачів складені позовні заяви до господарського суду Донецької області з вимогами до Організації орендарів «Маріупольського металургійного комбінату імені ОСОБА_6», відкритого акціонерного товариства «Маріупольського металургійного комбінату імені ОСОБА_6», закритого акціонерного товариства «Ілліч-сталь» про зобовязання адміністрації ВАТ «ММК ім. Ілліча» та ЗАТ «Ілліч-сталь» зробити розрахунок кількості акцій і їх суми на час звернення до суду й розрахунок суми дивідендів з дня утворення товариств і виплатити цю суму, а також про зобовязання зазначених товариств відповідно до закону випустити і видати належну кількість акцій згідно наданого розрахунку.

Позовні заяви з листопада 2010 року по лютий 2011 року тричі подавалися до суду і кожного разу поверталися без розгляду у звязку з порушенням вимог процесуального закону, у звязку з чим позивачі в односторонньому порядку розірвали Договір, про що письмово повідомили відповідача, що не суперечить положенням ст. 907 ЦК України та п. 5.2 Договору. Зважаючи на це відповідач був згодний повернути їм частину гонорару і не заперечував цих обставин у судовому засіданні.

Як вбачається з ухвал господарського суду позовні заяви поверталися позивачам у звязку з недодержанням вимог: Декрету КМУ «Про державне мито»; п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України про долучення до позовної заяви документів, які підтверджують відправлення сторонам копії позовної заяви і доданих до неї документів; ст. 58 ГПК України щодо обєднання в одній позовній заяві кількох вимог.

В решті-решт, як зясувалося в судовому засіданні, позовні заяви до господарського суду подавалися із порушенням вимог діючого законодавства щодо визначення юрисдикції господарських судів, оскільки ухвалою господарського суду Донецької області від позовна заява була повернута позивачам, а в подальшому цей спір вирішено місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Викладене свідчить про те, що дії адвоката ОСОБА_5 не відповідають наведеним вище вимогам адвокатської етики, принципам компетентності і добросовісності.

Посилання відповідача на складність спору з огляду на причини, з яких підготовлені ним позовні заяви не приймалися до провадження суду, а позивачі з вини адвоката протягом тривалого часу не мали доступу до правосуддя, є неспроможними.

Позбавлені юридичного сенсу й заяви відповідача про надуманість підстав, викладених в ухвалах господарського суду, оскільки жодна з них за ініціативою адвоката в апеляційному порядку не оскаржена, а його твердження щодо відмови позивачів від такого оскарження заперечуються останніми і нічим не підтверджуються.

Безпідставним є й посилання відповідача на порушення позивачами договірних зобовязань щодо надання необхідних документів, що начебто зумовило необхідність їх витребування адвокатом і призвело до тривалої затримки у підготовці позовних матеріалів, оскільки з позовних заяв вбачається, що до них додавалися лише копії трудових книжок, паспортів і довідок про ідентифікаційні номери позивачів.

Не приймається судом у якості переконливого й посилання відповідача на не визначення Договором строку його виконання, оскільки в таких випадках кредитор має право вимагати виконання зобовязання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги (ст. 530 ЦК України). При цьому сторони мають керуватися принципами справедливості, добросовісності та розумності (ст. 3 ЦК України).

Виконання відповідачем своїх зобовязань за договором з огляду на викладене не може вважатися добросовісним, а термін протягом якого він не спромігся навіть розпочати судовий процес розумним.

Таким чином, з відповідача на користь кожного з позивачем підлягають стягненню суми сплаченого за Договором гонорару. При цьому внесена плата має бути повернута їм повністю, оскільки жодного ефективного заходу щодо виконання договірних зобовязань, захисту інтересів клієнтів адвокатом не здійснено.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню 120 грн., сплачених при подачі позовної заяви за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 51 грн. державного мита.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 3, 901, 903, 907 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про адвокатуру», ст.ст. 4, 10, 37 Правил адвокатської етики, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 1670 грн. та на користь ОСОБА_4 2000 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 171 грн. судових витрат.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м.Маріуполя протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н. В. Литвиненко