АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-1721/2011р. Головуючий в 1-й інстанції
ОСОБА_1
Категорія: 67 Доповідач Лісова Г.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року квітня місяця 6 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Лісової Г.Є.

Суддів: Семиженка Г.В., Базіль Л.В.

при секретарі

за участю прокурора: Павленко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Суворовського району м.Херсона на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17 квітня 2008 року в справі за заявою ОСОБА_3 Фонг, заінтересована особа-ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

в с т а н о в и л а:

26.03.2008 року ОСОБА_3 Фонг звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з 10 лютого1987 року.

Посилався на те, що відповідно до Угоди між Урядом СРСР та Урядом ОСОБА_4 Республіки В»єтнам про направлення і прийняття в»єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР від 02.04.1981 року він у 1987 році прибув на територію УРСР і з 10 лютого 1987 року працював на Каховському заводі залізобетонних виробів (в даний час ВАТ «Каховка). 20.07.1992 року в зв»язку із закінченням строку дії міжурядової угоди та звільненням з роботи переїхав у м. Херсон і проживав в гуртожитку №4 по вул. І.Кулика,139.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно для набуття громадянства відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України»від 18.01.2001 року.

Просив встановити факт постійного проживання на території України з 10.02.1987 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 17 квітня 2008 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 Фонг на території України з 10 лютого 1987 року.

В апеляційній скарзі на рішення суду прокурор Суворовського району м. Херсона просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити. Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи.

У судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав з підстав викладених у ній.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 Фонг суд виходив з факту доведеності постійного проживання заявника на території України з 10 лютого 1987 року, оскільки він з 10.02.1987 року по 20.07.1992 року працював на Каховському заводі залізобетонних виробів, залишився на території України і по даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Довідкою виданою ВАТ «Каховка»від 2.06.2004 року №528 підтверджується, що ОСОБА_3 Фонг працював на Каховському заводі залізобетонних виробів з 10.02.1987 року по 20.07.1992 року. В даний час він проживає в гуртожитку №4 по вул. І Кулика,139(а.с.7,4).

Проте як вбачається з матеріалів справи та не заперечується заявником він прибув на територію УРСР у 1987 році відповідно до Угоди від 2.04.1981 року між Урядом СРСР та Урядом ОСОБА_4 Республіки В»єтнам про направлення і прийняття в»єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР і відповідно до частини другої статті 5 Закону СРСР «Про правовий статус іноземних громадян в СРСР»від 24.06.1981 року вважався таким, що тимчасово перебуває в СРСР.

Судом при ухваленні рішення не було враховано той факт, що відповідно до Закону України «Про імміграцію»від 7 червня 2001 року особам, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за вищевказаною Угодою і залишилися проживати в Україні, було надано право звернутися на протязі 6 місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. ОСОБА_3 Фонг не реалізував надане йому законом право, не отримав посвідки на постійне проживання в Україні, а отже у вказаний період тимчасово проживав в Україні, а тому висновок суду щодо постійного проживання заявника в Україні з 10.02.1987 року не відповідає обставинам справи та не грунтується на законі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України»проживання на території України на законних підставах - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього

СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Задовольняючи заяву суд не звернув увагу на те, що факт постійного проживання встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявнику для отримання громадянства за територіальною ознакою згідно з ст. 8 Закону України "Про громадянство України".

Однак відповідно до положень зазначеної статті особа, яка сама чи хоча б один з її батьків постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" або яка сама чи хоча б один з її батьків постійно проживали на інших територіях, що входили на час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Української держави, Української Радянської ОСОБА_4 Республіки (УРСР) і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов"язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

З копії паспорта ОСОБА_3 Фонг вбачається, що він є громадянином ОСОБА_4 Республіки Вєтнам і паспорт виданий йому 3.07.2006 року дійсний до 3.07.2011 року (а.с.5).

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 Фонг, суд першої інстанції не врахував вищезазначених норм матеріального права, не дав належної оцінки наявним у справі доказам.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, його слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволені заяви відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 1, 8 Закону України «Про громадянство України», керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Суворовського району м. Херсона задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17 квітня 2008 року скасувати і ухвалити нове рішення.

ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фонг у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання на території України.

Рішення суду набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Судді: