Справа № 2-695/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2011 року смт. Ювілейне

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

при секретарі Дацій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на ?? частину домоволодіння та визнання свідоцтва про право на спадщину в ? частині недійсним та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3, треті особи: відділ ГІРФО Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, Відділ Державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції, про виселення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння та визнання свідоцтва про право на спадщину в 1/2 частині недійсним, в якому просив встановити факт його сумісного проживання однією сімєю з ОСОБА_4 протягом з січня 2001 року до момента її смерті, яка настала 14 грудня 2006 року; визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою 04 березня 2008 року на імя відповідачки ОСОБА_2 за реєстром №922, за якою право власності зареєстроване 16 квітня 2008 року Комунальним підприємством Дніпропетровського району Бюро технічної інвентаризаціїна домоволодіння №52 по вул. Леніна, в с. Кіровське, Дніпропетровського району Дніпропетровської області; визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння в порядку, передбаченому ч.1 ст. 74 СК України.

ОСОБА_2 також звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5О.(після укладення шлюбу ОСОБА_3О.), треті особи: відділ ГІРФО Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, відділ ДВС Дніпропетровського РУЮ, про виселення, в якому просила усунути перешкоди в здійсненні права власності, виселивши з домоволодіння № 52 по вул. Леніна в смт Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (ОСОБА_5О.); зобов'язати Відділ ГІРФО Дніпропетровського РВ УМВС України в Дніпропетровський області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1 за адресою смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області вул..Леніна, 52, а також просила притягнути відділ ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції для відселення відповідачів із спірного домоволодіння.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 у судовому засідані підтримали позовну заяву ОСОБА_1 та просили задовольнити її у повному обсязі, а в задоволенні позову ОСОБА_2В, просили відмовити, вважаючи її позовні вимоги необгрунтованими.

Відповідач ОСОБА_2 за первісним позовом та позивач за її позовом, а також її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позов ОСОБА_2 підтримали та просили задовольнити його у повному обсязі, а позов ОСОБА_1 не визнали та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на необгрунтованність позовних вимог ОСОБА_1

Третя особа ОСОБА_3 (ОСОБА_5О.) в судовому засіданні підтримала позов ОСОБА_1, позов ОСОБА_2 не визнала, посилаючись на те, що вона ніяких дій, які б призвели до порушення права власності чи володіння ОСОБА_2 не вчиняла.

Третя особа Відділ ГІРФО Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав листа з проханням слухати справу у їх відстуність.

Третя особа Відділ ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив.

Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 листопада 2007 року №16700529 ОСОБА_4 належало на праві власності домоволодіння №52 по вул. Леніна в смт. Кіровське, Дніпропетровського району Дніпропетровської області на підставі договору купівліпродажу серії ВВА №750912 від 17 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі №2635 (а.с. 41, 42).

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-КИ №114425 від 18 грудня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 померла 14 грудня 2006 року (а.с. 31).

Після її смерті в установлений законом шестимісячний строк ОСОБА_2 звернулася до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, що підтверджується відповідною заявою (а.с. 29) та 04 березня 2008 року ОСОБА_2 державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на домовлодіння №52 по вул. Леніна в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.45).

Проте, як вбачається із спадкової справи №188/2007 (а.с.28-54), до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4, крім ОСОБА_2, ніхто більше не звертався, про що також підтвердили сторони у судовому засіданні.

Як вбачається з домової книги на будинок №52 по вул. Леніна в с.Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області в цьому будинку була зареєстрована ОСОБА_4 з 24 січня 2004 року, а також зареєстровані ОСОБА_1 з 31 січня 2005 року та ОСОБА_9 з 11 серпня 2008 року (а.с. 68-70).

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 зазначив, що він проживав однією сімєю з ОСОБА_4 із січня 2001 року до момента її смерті, вони вели спільне господарство, спільно харчувались, мали спільний бюджет, разом і за спільні кошти набували майно, піклувались один про одного. Спочатку вони проживали у квартирі ОСОБА_4 за адресою м.Дніпропетровськ по вул. Янтарній. У 2003 році ними було прийнято рішення про придбання приватного будинку у с. Кіровському, для цього вони продали квартири, які належали кожному із них на праві приватної власності. Після чого купили окремі квартири дітям, а собі за сумісні кошти придбали спірне домоволодіння. Договір купівлі-продажу був оформлений на імя ОСОБА_4

Проте ці вимоги суд вважає необгрунтованими, оскільки доказів на підтвердження викладених доводів ні ОСОБА_1, а ні його представник не надали.

Так, відповідно до довору купівлі-продажу квартири від 20 червня 2003 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_10, згідно якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_10 купив квартиру АДРЕСА_1, проте в цьому договору нічого не зазначено про ОСОБА_1 (а.с. 138).

Крім того, відповідно до договору міни квартир від 27 червня 2003 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_1, ОСОБА_12, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_12 із ОСОБА_11 обміняли безоплатно квартиру №37 в будинку №83 корп. 1 по вул. Калиновій в м. Дніпропетровську, яка належала ОСОБА_1 та ОСОБА_12 на квартиру АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_11 (а.с. 121).

У звязку з чим вимоги ОСОБА_1 про те, що він із ОСОБА_4 спільно продали своє майно суд вважає необгрунтованими.

Також, як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 листопада 2007 року №16700529 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 грудня 2003 року №2473267 (а.с. 41, 42) домоволодіння №52 по вул. Леніна в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області належало на праві власності ОСОБА_4, але позивач ОСОБА_1 в цих документах як співвласник спірного домовлодіння не зазначений.

А відповідно до довіренності від 01 грудня 2006 року, посвідченої державним нотаріусом ОСОБА_13 та зареєстрованої в реєстрі за №1-12269 ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_2 розпоряджатися всім своїм майном, крім автотранспорту, ця довіренність була підписана ОСОБА_4 на дому в с. Кіровське, вул. Леніна, 52 Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с. 193), а 14 грудня 2006 року ОСОБА_4 померла.

Також, як було зазначено вище та підтверджується сторонами, ОСОБА_1 зареєстрований в спірному домоволодінні з 31 січня 2005 року, а цей будинок був придбаний ОСОБА_4 17 грудня 2003 року, тобто до сумісного проживання із ОСОБА_1, а тому вимоги позивача ОСОБА_1 про те, що він спільно із ОСОБА_4 придбали спірне домовлодіння в період фактичних шлюбних відносин суд вважає необгрунтованими.

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_14, але до його пояснень суд відноситься критично, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні він із ОСОБА_1 знаходиться у дружніх стосунках, а також спільно займаються підприємницькою діяльністю за місцем проживання ОСОБА_1, тобто в спірному домоволодінні, а також його пояснення нічим обєктивно не підтверджуються.

Також позивачем ОСОБА_1 було надано в судовому засіданні письмові пояснення ОСОБА_11 та ОСОБА_15, які засвідчені нотаріально, але ці пояснення суд не приймає до уваги, оскільки вказані громадяни не попереджувалися судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та відмову від дачі показазь за ст. 384, 385 КК України, а нотаріус лише засвідчив справжність підпису цих осіб.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю із ОСОБА_4, суд вважає необгрунтованим, оскільки як було встановлено в судовому засідання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дійсно були знайомі та періодично зустрічалися, а сам ОСОБА_1 почав проживати спільно із ОСОБА_4 з січня 2005 року, про що також зазначили свідки ОСОБА_16Ю та ОСОБА_9

Крім того, позивачем в судовому засіданні було представлено довідку за підписом депутата селищної ради ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_1 проживає в спірному домоволодінні з червня 2003 року, суд не приймає її до уваги, оскільки, як зазначалося вище ОСОБА_4 купила вказане домоволодіння 17 грудня 2003 року, а також вказана довідка не містить дати їх виготовлення (а.с.229).

Також у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 тяжко хворіла, у звязку з чим ОСОБА_2 неодноразово укладала кредитні договори, договори безпроцентної позики та отримувала грошові кошти, які витрачалися на лікування ОСОБА_4, а після смерті ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_2 отримала від ТОВ МЕТПРОМгрошову допомогу на поховання ОСОБА_4 (а.с.123, 125, 177, 188).

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі свої вимог і заперечень, проте позивач ОСОБА_1 та його представник інших доказів на підтвердження своїх вимог не надали, у звязку з чим суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Що стосується позову ОСОБА_2 то суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії 1-КИ №114425 від 18 грудня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 померла 14 грудня 2006 року (а.с. 31). Після її смерті в установлений законом шестимісячний строк ОСОБА_2 звернулася до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, що підтверджується відповідною заявою (а.с. 29) та 04 березня 2008 року ОСОБА_2 державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на домовлодіння №52 по вул. Леніна в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.45), та 16 квітня 2008 року Комунальним підприємством Дніпропетровського району Бюро технічної інвентаризаціїза нею зареєстровано право власності на спірне домоволодіння.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,1456 га, що розташована по вул. Леніна, 52 в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 11 грудня 2009 року , зазначена земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.196).

Як було зазначено вище, в спірному домовлодінні зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (ОСОБА_5О.).

Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_1 заперечує право власності ОСОБА_2 на спірне домоволодіння, крім того він також за місцем розташування спірного домоволодіння займається підприємницькою діяльністю та ним здійснюється продаж пластикових труб, ремонт електронасосів тощо, при цьому, останній використовує будинок та територію домоволодіння в своїй підприємницькій діяльності без згоди власника домоволодіння, тобто ОСОБА_2, а також відповідачі без дозволу власника домоволодіння почали самовільно перебудову літньої кухні, що розташована на території спірного домовлодіння, чим порушуються права ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а згідно ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, а згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Проте ОСОБА_1 не є членом сімї ОСОБА_2, не є власником спірного домоволодіння, а також ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3 (ОСОБА_5О.) мають у своїй власності, кожен окремо, нерухоме майно, тобто квартиру і будинок відповідно, про що вони зазначали у судовому засіданні, крім того вони користуються спірним домоволодінням без відповідної правової підстави.

На підставі викладеного суд вважає вимоги ОСОБА_2 обгрунтованими та підлягаючими до задоволення частково.

Що стосується вимог позовної заяви ОСОБА_2 про притягнення відділу ДВС України для відселення відповідачів, суд вважає їх необгрунтованими, оскільки зазначений відділ виконує свої повноваження відповідно до Закону України Про виконавче провадження, та ним відкривається виконавче провадження після набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, понесених позивачкою ОСОБА_2

На підставі вищезазначеного, та керуючись ст. ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 216 ЦПК України, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 109, 116, 150, 152 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 319, 320, 321, 380, 383, 386 ЦК України,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на ? частину домоволодіння та визнання свідоцтва про право на спадщину в ? частині недійсним відмовити.

Позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3, треті особи: відділ ГІРФО Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, Відділ Державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції, про виселення задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні будинком № 52 по вул. Леніна в Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області шляхом:

виселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 із будинку №52 по вул. Леніна в с. Кіровське, Дніпропетровського району Дніпропетровської області;

зняття ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уроженця с. Троїцьке, Павлоградського району Дніпропетровської області із реєстраційного обліку за адресою с. Кіровське, вул. Леніна, 52, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя М.О. Макаров