Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа №1407/2-177/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2011 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Серебрякової Т.В., при секретарі судового засідання Фінько О.П, за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3,

представника третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Орган опіки та піклування Вознесенської міської Ради Миколаївської області, про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2010 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В позовній заяві зазначено, що 22 лютого 1997 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (до шлюбу - Глух) ОСОБА_5 даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з відповідачкою. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 листопада 2007 р. шлюб між сторонами було розірвано, а 16 січня 2008 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області зареєстровано розірвання шлюбу.

За час шлюбу подружжя за спільні кошти придбало квартиру N925 (двадцять пять) у будинку N93 (три), що розташований по вулиці Кутвицького в місті Вознесенськ Миколаївської області, але право власності на обумовлену квартиру оформлено лише на відповідачку по справі ОСОБА_3

Посилаючись на викладене, а також на те, що сторони не можуть поділити вказане нерухоме майно добровільно, позивач ОСОБА_1 просив позов задовольнити, провести поділ спірного майна між ним та відповідачкою, шляхом визнання за ним права власності на 1/г частку квартири №25 (двадцять пять) у будинку N93 (три), що розташований по вулиці Кутвицького в місті Вознесенськ Миколаївської області.

Протокольною ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 лютого 2011 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Орган опіки та піклування Вознесенської міської Ради Миколаївської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, посилаючись на те, що право власності на обумовлену квартиру оформлено лише на відповідачку ОСОБА_3Р, просили позов задовольнити. При цьому, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, а також просили вирішити питання щодо стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат по справі, до складу яких увійшли: судовий збір в розмірі 331 (триста тридцять одна) грн. 00 коп, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1 500 (одна тисяча пятсот) грн. 00 коп.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала частково та при вирішенні питання щодо поділу спільного майна подружжя просила відступити від засад рівності часток ІЬі ппппужжя V спільному майні та провести поділ придбаної під час шлюбу квартири N925 (двадцять

врахуванням інтересів малолітніх дітей, визнавши за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку спірної квартири. Вимоги в частині стягнення судових витрат по справі не визнала та просила в цій частині позивачу відмовити. При цьому, останньою також надано до суду письмову заяву про застосування позовної давності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Вознесенської міської Ради Миколаївської області, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що такий поділ квартири, в якій проживають відповідачка разом зі своїми малолітніми дітьми порушує права дітей, що передбачені Законом України „Про охорону дитинства.

Дослідивши та оцінивши матеріали цивільної справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, та відповідачка ОСОБА_1 (до шлюбу - Глух) ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка с. Жовтневе міста Нововолинська Волинської області, знаходились в зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 1997 р.

ОСОБА_5 даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія І - ЕГ №015908, виданого Нововолинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області 03 квітня 1998 p., та сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія І-ФП №153157, виданого 11 лютого 2004 р. Відділом реєстрації актів- цивільного стану Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області, на утримання яких, за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 вересня 2007 р. позивач ОСОБА_1 зобов'язаний щомісячно сплачувати на користь відповідачки ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду - 01 серпня 2007 р. і до досягнення дітьми повноліття (а.с.24, 25,35).

Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 листопада 2007 р. Розлучення зареєстровано в органах реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.9).

19 червня 2003 р. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири, в якому покупцем вказана відповідачка ОСОБА_3, була придбана трьохкімнатна квартира №25 (двадцять пять) у будинку №3 (три) по вулиці Кутвицького в місті Вознесенськ Миколаївської області, житловою площею 38. З кв.м., загальною площею 63.4 кв.м. та яка складалася з: коридору, площею 4.4 кв.м., вбиральні, площею 1.3 кв.м., санвузла, площею 2.9 кв.м, житлової кімнати, площею 9.2 кв.м., житлової кімнати, площею 11.9 кв.м., житлової кімнати, площею 17.2 кв.м., кухні, площею 8.2 кв.м., лоджії, площею 1.4 кв.м., лоджії, площею 2.1кв.м,, коридору, площею 3.9 кв.м. і шафи, площею 09 кв.м. Вказаний договір був посвідчений ОСОБА_11, приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за №1061 (одна тисяча шістдесят один).

Згідно з приписами ст.5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу, норм розділу VII Прикінцеві положення СК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення).

Так, відповідно до ст.ст.22,28 КпШС УРСР (в редакції 1969 p.), які підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині визначення правового статусу майна, нажитого подружжям до 01 січня 2004 p., майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

За таких обставин та враховуючи, що спірне майно було придбане сторонами під час перебування у шлюбі (вказана обставина сторонами не оспорювалась), тому суд вважає, що воно є спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_3

До сімейних відносин, які вже існували на час спірних правовідносин (дата купівлі - продажу спірної квартири - 19 червня 2003 p.), норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і

обовязків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обовязки визначаються на

підставах, передбачених СК України.

Так, за правилами ч,1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що

належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Ст.28 КпШС УРСР та ч.1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також, при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд має встановлювати обсяг спільно нажитого майна та з'ясувати як підстави і й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

При цьому, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Тобто, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування.

Разом з тим, посилання відповідачки ОСОБА_3 на можливість збільшення її частки у спільному майні подружжя з урахуванням інтересів її малолітніх дітей є необґрунтованими через наступне.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу.

Ст.212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні переконливих доказів про те, що розмір аліментів, які сплачує позивач ОСОБА_1, не достатній для утримання малолітніх дітей, відповідачкою ОСОБА_3 не було надано. Питання про збільшення розміру аліментів, чи спонукання позивача ОСОБА_1 надавати інші кошти чи допомогу для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування молодшого сина ОСОБА_7 відповідачкою не ставилось. Окрім того, не підтвердилася і та обставина, що позивач ОСОБА_1 за час подружнього життя не дбав про сімю або витрачав майно на шкоду інтересам сімї.

Оскільки будь - яких доказів про існування домовленостей між сторонами по справі щодо спірного майна не надано, суд приходить до висновку, що їх частки у спільному майні є рівними, тому враховуючи наведені обставини та положення ст.28 КпШС УРСР та ч.1 ст.70 СК України суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку квартири №25 (двадцять пять) у будинку №3 (три), який розташований по вулиці Кутвицького в місті Вознесенськ Миколаївської області.

Доводи відповідачки ОСОБА_3 про те, що позивач пропустив строк позовної давності для пред'явлення позову про поділ спірної квартири, суд вважає, що вони не ґрунтуються на нормах сімейного законодавства.

Так, у відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.10 постанови за №16 від 12 червня 1998 р. "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", передбачений ч.З ст. 29 КпШС України трирічний строк позовної давності для вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, застосовується, коли ці вимоги заявлені після розірвання шлюбу, і обчислюється починаючи з дня, коли хтось із розведеного подружжя дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на це майно

розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Також виходячи з положень ч.2 ст.72 СК України перебіг строку позовної давності до вимог про поділ майна починається не з моменту розірвання шлюбу, а від дня, коли один з співвласників дізнався чи міг дізнатися про порушення свого права власності.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами розірвано за рішення суду 28 листопада 2007 р., а з позовом про поділ майна подружжя позивач звернувся 25 листопада 2010 р., тобто в межах трирічного строку. Будь - яких доказів на підтвердження пропущенням позивачем строку на звернення до суду, відповідачкою ОСОБА_3 не надано.

За правилами ст.15 ЦК України, суд захищає порушені, невизнанні чи оспорювані права.

Виходячи з наведених обставин та вказаних положень закону, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, позивачем, відповідно до наявних у матеріалах справи оригіналів квитанцій понесені судові витрати: 331 (триста тридцять одна) грн. 00 коп., судового збору, 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи та 1 500 (одна тисяча пятсот) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

При цьому, вирішуючи питання про стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу, суд виходить з того, що вирішення справи на користь позивача вже є достатньою компенсацією, тому вважає достатнім стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 300 (триста) грн. 00 коп. Таким чином, з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по справі в сумі 751 (сімсот пятдесят одна) грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,209,212,213,214,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Орган опіки та піклування Вознесенської міської Ради Миколаївської області, про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Провести поділ нерухомого майна, що є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на Уг частку квартири №25 (двадцять пять) у будинку №3 (три), що розташований по вулиці Кутвицького в місті Вознесенськ Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на Уг частку квартири №25 (двадцять пять) у будинку №3 (три), що розташований по вулиці Кутвицького в місті Вознесенськ Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судові витрати по справі в розмірі 751 (сімсот пятдесят одна) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.В. Серебрякова