Справа № 2 217/2011 р.
Фрунзенський райсуд м. Харкова, у складі головуючого судді Алфьорової Т.М., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ Приватбанк до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та застави, про виселення,
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та дав пояснення суду про обставини, викладених вище, а також уточнив позовні вимоги просить сягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором, передати і звернути стягнення на заставне майно та виселити відповідача. Від вимог, що стосується з зняття з реєстрації відмовся, так як відповідачі за вказаною адресою не зареєстровані.
Відповідачі в судове засідання не зявлялися, про час та дату розгляду справи сповіщалися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечення проти позову не надали.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошті позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
В судовому засіданні встановлено, що сторони ПАТ КБ „ Приватбанк та ОСОБА_2 підписали кредитну угоду в рамках „Программи мікрокредитування про надання кредитних коштів загальною сумою 200 000, 00 доларів США. Надання коштів здійснювалося окремими частинами траншами.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Позивач виконав свої обовязки належним чином, видав відповідачеві кошти в повному обсязі, що підтверджується відповідними документами.
Згідно з ч.1 п.1.3 Кредитної угоди, термін повернення кредиту встановлюється договорами про видачу траншу, графіками погашення.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання/
В якості забезпечення виконання зобовязань позичальника між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 19.07.2007 року, а також додатковий договір від 13.08.2008р., за яким відповідач ОСОБА_3 зобовязується перед Банком у повному обсязі солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязань щодо повернення коштів, наданих банком, сплати процентів за користування кредитом, комісії , а також можливих штрафних санкцій у розмірі, в строки та в порядку. передбачених кредитним договором.
Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.
У відповідності до п. п.2 Договору поруки, у разі невиконання позичальником умов основного зобовязання в строк, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж розмірі, що і боржник суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення позичальником коштів по кредитному договору та процентів по ньому за першою вимогою банку протягом пяті днів з моменту отримання поручителем надісланої письмової заяви про виконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договору.
Таким чином, оскільки позичальник ОСОБА_2В, не виконала своїх зобовязань за кредитним договором, позивач набуває право звернення також і до відповідача для стягнення з нього, як з солідарного боржника, заборгованості в судовому порядку. Позивачем було відправлені листи до обох відповідачів з вимогою виконати свої зобовязання за договором щодо по погашення заборгованості.
У відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за договором іпотеки поширюється на земельну ділянку (далі Земельна ділянка), на якій розташований Предмет іпотеки і яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі документу зазначеного у договорі іпотеки.
Право позивача задовольнити свої вимоги за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки передбачено відповідними нормами Закону України «Про іпотеку», положеннями Іпотечного договору та Цивільного кодексу України (ст. ст. 589, 590).
Так, згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч.3. ст. 33 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Право Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлене Конституцією України та ст. 35 Закону України «Про іпотеку».
Згідно Іпотечного договору: Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання зобовязань за Кредитним договором, забезпечених Іпотечним договором, вони не будуть виконані;
- Іпотекодержатель має право за рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмету іпотеки, відповідно до чинного законодавства України, погасити наявну заборгованість боржника за основним зобовязанням, а також проценти за користування Кредитними ресурсами, комісійну винагороду за основним зобовязанням, неустойку за цим договором або за основним зобовязанням, збитки, завдані прострочкою платежів за вищезазначеними договорами, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки.
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання Іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки, визначені положеннями ст. 38 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку».
Так ст. 38 Закону України «Про іпотеку»встановлено такий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання іпотекодержателю права на продаж предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві за ціною, яка встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Ст. 39 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається окрім всього іншого спосіб реалізації предмета іпотеки і одним із способів є застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону (надання Іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки).
Таким чином, і Закон України «Про іпотеку» і положення Іпотечного договору передбачають такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання іпотекодержателю права продажу Предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі рішення суду за ціною, яка встановлюється на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч.1 ст. 20 ЗУ «Про заставу». Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом, або договором застави (ч.6 ст.20 ЗУ «Про заставу»).
Згідно з договорами застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені Заставодавця.
Приймаючи до уваги, що ПриватБанком заявлено позов саме з підстав, вказаних вище, цілком очевидно, що виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмети застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному покупцю, - неможливо без фактичного знаходження предметів застави у володінні ПриватБанку.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобовязання в натурі. Примусове виконання зобовязання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобовязання та полягає в зобовязанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.
З огляду на те, що законом та умовами договору передбачено обовязок відповідача передати предмети застави в заклад Заставодержателя (ПриватБанку), тому вимогу позивача стосовно зобовязання відповідача виконати зобовязання в натурі, - законною і обґрунтованою.
Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги Банку обґрунтовані та підлягають задоволенню за наявності досліджених у судовому засіданні доказів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60,81, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 19-20 Закону України «Про заставу», ст.. ст.. 25,28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтежень»ст.ст. 526, 530, 543, 549, 551-554, 589, 590, 610 - 612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ Приватбанк до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та предмет застави задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 Григоровича16.06.1962, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3( ІН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ Приватбанк суму заборгованості за кредитним договором 1 764618,43грн. ( один мільйон сімсот шістдесят чотири тисячі шістсот вісімнадцять грн.) (із них поточна заборгованість за кредитом у сумі 325 888,75 грн. / триста двадцять пять тисяч вісімсот вісімдесят вісім грн./; заборгованість за відсотками за користування кредитом 3681, 91 грн. / три тисячі шістсот вісімдесят одна грн./; прострочена заборгованість за кредитом 891 174,79 грн. /вісімсот девяносто одна тисяча сто сімдесят чотири грн./,прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом -у сумі 311 257,97 грн. / триста одинадцять тисяч двісті пятдесят сім грн../; пеня за прострочення погашення кредиту у сумі 148 347,45грн.
сто сорок вісім тисяч триста сорок сім грн.. /; штрафи - фіксована частина 250,00грн. / двісті пятдесят грн./; процентна частина у сумі 84 017,54грн. / вісімдесят чотири тисячі сімнадцять грн../)
Виселити ОСОБА_2 з будинку № 59, що розташований за адресою Харківська область, Харківський район, с. Павленки, вул. Слободи.
шляхом купівлі продажу Публічним акціонерним товариством Комерційний банк „ Приватбанк будь якому покупцю з право укладення договору купівлі продажу від імені заставодавця.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ„ Приватбанк витрати, повязані зі сплатою судового збору по 900 грн. з кожного , та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 60 гривень
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту оголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачами, які не приймали участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано.

Суддя