Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22ц-4/11 Головуючий у 1-й інст. Бучик
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів: Гансецької І.А.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_2,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 30 вересня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з відповідачки 11550 грн., що є еквівалентом 1500 долларам СІЛА за курсом Національного банку України станом на 11 березня 2009 року та застосувати фінансові санкції, передбачені ст.625 ЦК. При цьому посилалася на те, що 16 жовтня 2007 року відповідачка позичила у неї 1500 долларів США із зобов'язанням повернути борг через два місяці. Позика оформлена власноручною розпискою відповідачки. Проте взяті на себе зобов'язання відповідачка не виконує.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 30 вересня 2009 року позов задоволено частково. Зобов"язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_4 1500 долларів США позики та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 55 долларів США, а всього - 1555 долларів США. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в сумі 81 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Зокрема вважає, що укладення договору позики в іноземній валюті свідчить про його недійсність. Судом не враховано, що розписку, на яку посилається позивачка, вона написала під примусом останньої.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що свої вимоги позивачка обгрунтовувала укладенням нею та відповідачкою ОСОБА_3 договору позики від 16 жовтня 2007 року.

Проте рішенням апеляційного суду Житомирської області від 9 лютого 2011 року договір позики від 16 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнаний недійсним (а.с.76-77).

Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК встановлені зазначеним рішенням обставини мають преюдиційне значення і додатковому доказуванню не підлягають.

За таких обставин підстав для задоволення позову про стягнення боргу немає.

У зв"язку з наведеним та відповідно до п.2 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 30 вересня 2009 року скасувати, ухваливши нове.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: