Справа № 2-218/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2011 року Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: Марченко Н.В.,

при секретарі: Вєдякіній О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 07.12.2010 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, яка після розірвання шлюбу проживає з нею. На сьогоднішній день вони з відповідачем проживають окремо, дитина знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні. Відповідач допомоги на утримання не надає. На підставу свої вимог посилається на ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України та просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем дитина проживає з нею у м. Дніпропетровськ, навчається там у школі, відповідач після припинення шлюбних відносин не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, вона працює, однак її заробітку вистачає лише на забезпечення дитини, на утримання себе самої не вистачає, тому вона змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Її син ходить на секції футболу, відвідує басейн, вона оплачує послуги додаткових викладачів з іноземної мови та математики, придбає йому одяг, продукти харчування, її щомісячні втрати складають біль 1500 грн на місяць. На її звернення про надання матеріальної допомоги відповідач не реагує, вона вважає, що всі зазначені заходи є необхідними так як дитина повинна отримати належну освіту. Вважає, що достатнім розміром аліментів буде сума 500 грн.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що після припинення сумісного проживання він надавав посильну допомогу у утриманні дитини, вказану у позові суму аліментів він сплачувати не в змозі, оскільки працює та отримує заробітну плату в розмірі 460 грн., інших доходів він не має.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Сторони мають дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають окремо, що не заперечується сторонами та підтверджується свідоцтвом про народження та довідкою з місця проживання.

Частинами 1, 2 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а той із них хто проживає окремо, може брати участь у утриманні дитини у грошовій або матеріальній формі.

Сторони домовленості у виконанні обовязку утримувати дитину не досягли, тому обґрунтованим є звернення позивача до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також при наявності інших обставин, що

мають значення для справи, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі,

який підлягає індексації.

З наданого відповідачем договору від 24.12.2010 року встановлено, що відповідач

уклав трудовий договір з фізичною особою, яка використовує найману працю Виноградовою

1.1, та працює з 18.12.2010 року, отримує заробітну плату в сумі 461,00 грн.

Доказів вважати, що даний договір буде розірвано чи що сума доходу буде

змінена в судовому засіданні не надано.

Тому, враховуючи встановлені обставини а також те, що визначення розміру

аліментів у твердій грошовій сутні є правом, а не обовязком суду, суд приходить до

висновку, що розмір аліментів слід встановити у частці від доходу відповідача - у розмірі ? частини заробітку, однак з урахування вимог ст. 182 СК України у розмірі не менше 30 %

прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, відповідно до ст. 191

СК України - з часу звернення до суду.

Відповідно до 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення

аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не

була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані

особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Позивач не лише не предявила доказів на підтвердження розміру додаткових

витрат на дитину, а і не поставила позовну вимогу про це, тому позивачу слід розяснити

право звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на

дитину на підставі ст. 185 СК України.

Керуючись ст. ст.. 209, 212, 213,214,215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 011.04.1978 року народження, уродженця

с. Іжевське Вишневського району Целіноградської області, на користь ОСОБА_1

Вікторівни аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частина заробітку (всіх видів доходу) але не менше 30

відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно

починаючи з 07.12.2010 року до повноліття.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 державне мито у сумі 51 грн. в дохід

держави та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120

грн. на користь ТУ ДСА в Дніпропетровській області.

Відповідно до ст.. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів допустити

до негайного виконання в межах суми платежу за 1 місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської

області через Апостолівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом

10 днів з моменту проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовити 11.01.2011 року.

Суддя: Н.В.Хоруженко