АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Варенко О.П., Григорченка Е.І.

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,-

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 вересня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне та неповне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування судом матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по справі, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що згідно розписки від 25 листопада2008 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 в борг 137 674 долара США та зобов'язалась повернути кошти за першою вимогою.

Відповідно розписки від 01 травня 2009 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 надані їй раніше кошти в сумі 1 060 089,80 грн. із розрахунку 137 674 долара США по курсу 7,7 на 01 травня 2009 року; кошти повернути в повному обсязі, претензій до ОСОБА_3 позивач не мав.

25 листопада 2010 року ОСОБА_2 направив поштою ОСОБА_3 вимогу про повернення позики. Зазначену вимогу відповідачка отримала 26 листопада 2010 року.

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно висновку експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області від 27 липня 2011 року підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від 01 травня 2009 року виконано ймовірно ОСОБА_2 Підпис виконано кульковою ручкою, без застосування технічних засобів і попередньої технічної підготовки.

Допитаний в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_4ї. пояснив , що підпис в розписці від 1 травня 2009 року , виконано ймовірно ОСОБА_2, а виявити більшу кількість співпадаючих ознак, суттєвих в ідентифікаційному плані, не вдалося, із-за стислості і простої будови досліджуваного підпису, що обмежило об»єм в ній графічного матеріалу, (а.с.76).

Вирішуючи справу по суті позовних вимог судом першої інстанції були враховані показання свідків, яки показали, що 01 травня 2009 року ОСОБА_3 в автомобілі передала ОСОБА_2 гроші, ОСОБА_2 перерахувавши гроші, особисто передав відповідачці розписку про отримання коштів, не висловлюючи при цьому ні яких претензій.

Судом зроблено правильний висновок, щодо критичної оцінки посилань ОСОБА_2 на те, що розписка від 01 травня 2009 року є несправжньою, або була підписана в іншій час ніж зазначено в даті розписки, оскільки ці твердження позивача спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, оскільки грошове зобов'язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 було повністю виконане 01 травня 2009 року, то суд прийшов до правильного висновку про безпідставність позову та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Щодо доводів ОСОБА_2 ,що оригінал розписки ОСОБА_3 від 25.11.2008 року знаходився у нього і це є підтвердженням неповернення боргу, суд ставиться критично, оскільки як пояснила відповідачка в суді апеляційної інстанції на той час відносно позивача була порушена кримінальна справа і були обшуки в офісі ,про що не заперечував позивач, він не знайшов розписку .

Колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень по ним.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 вересня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді