Справа № 22-ц-179/2011
Головуючий у 1 інстанції Шалаута Г.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2011 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Стефанів Н.С.

суддів Беркій О.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю представника Головного управління юстиції в Івано-Франківської області ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву начальника Київського відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної ОСОБА_3 Крим про розяснення рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

24.10.2011 року начальник Київського відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної ОСОБА_3 Крим звернувся із заявою про розяснення рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2010 року про повернення неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка 2 березня 2009 року незаконно вивезена з території ОСОБА_3, до місця її постійного проживання в ОСОБА_3, АДРЕСА_1, посилаючись на те, що викладена у виконавчому листі резолютивна частина рішення суду є незрозумілою.

В судове засідання представник заявника не зявився, направив суду клопотання про розгляд заяви про розяснення рішення у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Головного управління юстиції в Івано-Франківської області, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви з наступних підстав.

Відповідно до ст.221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь в справі або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Як встановлено судом, постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної ОСОБА_3 Крим від 20.05.2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 22-ц-179/2010, виданого 04.02.2010 року Апеляційним судом Івано-Франківської області про повернення неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка 2 березня 2009 року незаконно вивезена з території ОСОБА_3, до місця її постійного проживання в ОСОБА_3, АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення суду від 04.02.2010 року, на виконання якого видано виконавчий лист, неповнолітня ОСОБА_4, яка постійно проживала зі своїми батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_5 ОСОБА_6 в ОСОБА_3, незаконно без згоди батька 02 вересня 2009 року була вивезена ОСОБА_5 з місця свого постійного проживання в Україну, тому на підставі Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року апеляційним судом 04.02.2010 року ухвалено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_5 ОСОБА_6, в інтересах якого діяло Головне управління юстиції в Івано-Франківській області до ОСОБА_5 та ухвалено повернути неповнолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до місця її постійного проживання в ОСОБА_3, АДРЕСА_2.

За даними, що містяться у доданих до заяви матеріалах, станом на жовтень 2011 року неповнолітня ОСОБА_5 проживає в м. Сімферополі, вул. 51-ї ОСОБА_7, 10, кв.20, разом зі своєю бабусею ОСОБА_7, навчається в школі №12 (а.с.8-10 т.2).

Рішення суду, в тому числі і його резолютивна частина, де зазначено про повернення неповнолітньої дитини ОСОБА_5 до місця її постійного проживання в ОСОБА_3, із зазначенням точної адреси проживання, необхідних даних про дитину, а також даних про стягувача та боржника, є повністю зрозумілим, тому правові підстави для його розяснення відсутні.

Доводи заявника про те, отримання ними письмової заяви, в якій неповнолітня виявила бажання проживати з матірю в Україні, та посилання на ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, суд не може брати до уваги, оскільки дані правовідносини регулюються не Сімейним кодексом України, а положеннями Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, до якої Україна приєдналась 11 січня 2006 року і яка є частиною національного законодавства, про що прямо зазначено в рішенні суду.

Україна як сторона Конвенції відповідно до статей 1 і 2 має зобовязання вживати всіх належних заходів для забезпечення негайного повернення дітей, протиправно переміщених або утримуваних. Для цього мають використовуються найшвидші наявні процедури. Конвенція застосовується до будь-якої дитини, яка не досягла 16 років, і яка постійно проживає в Договірній державі безпосередньо перед вчиненням порушення.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду є зрозумілим, воно підлягає виконанню відповідно до Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року №925 ( у редакції постанови Кабінету Міністрів України №795 від 02 вересня 2010 року), тому в задоволенні заяви про розяснення рішення слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 221 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Відмовити начальнику Київського відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної ОСОБА_3 Крим в розясненні рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2010 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

ОСОБА_8. ОСОБА_1

ОСОБА_9. Беркій

ОСОБА_10

Згідно з оригіналом

ОСОБА_11. ОСОБА_1