Справа № 22Ц-1928/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 45 Доповідач: Матківська М. В.

Р І Ш Е Н Н Я
Апеляційного суду Вінницької області
від 22 червня 2011 року
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :
Головуючого: Матківської М.В.
Суддів : Сопруна В.В., Медяного В.М.
При секретарі : Сніжко О.А.
За участю : представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля"
на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до закритого акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля" про розірвання договору оренди землі, -
В с т а н о в и л а :
У березні 2011 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до закритого акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля" про розірвання договору оренди землі, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 жовтня 2006 року вона підписала із ЗАТ "Продовольча компанія "Поділля" договір оренди землі строком на 10 років. Згідно умов договору орендна плата становила 1,5 % від вартості земельної ділянки в грошовій або натуральній формі, за погодженням сторін, тобто 299,47 гр. При підписанні договору їй нічого не було роз'яснено, в тому числі не було роз'яснено умов договору. Позивач просить розірвати договір оренди землі із наступних підстав: вона фактично не ознайомлена із договором; в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України № 783 у договорі оренди зазначено, що обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється без урахування індексу інфляції; в порушення вимог Закону України "Про оренду землі" у договорі не зазначено, що невід'ємною його частиною є план або схема земельної ділянки, її кадастровий план з відображенням обмежень (обтяжень), у використанні та встановленні земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), проект відведення земельної ділянки; в порушення зазначеного Закону орендар не дотримується екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, не дотримується режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон; земельну ділянку вона планує використати належним чином, в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Про порушення своїх прав вона дізналася від жителів села у вересні 2010 року, які також прагнуть розірвати свої договори оренди землі. У задоволенні неодноразових письмових і усних її звернень до орендаря про розірвання договору оренди землі їй відмовлено.
Відповідно до п. 1.2. Статуту ЗАТ "Продовольча компанія "Поділля", зареєстрованого 22.12.2010 року, Приватне акціонерне товариство "Продовольча компанія "Поділля" є повним правонаступником всіх прав і обов'язків ЗАТ "Продовольча компанія "Поділля".
Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2011 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди землі № 843, укладеного 11 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 і ЗАТ ПК "Поділля".

В апеляційній скарзі приватне акціонерне товариство "Продовольча компанія "Поділля" просить скасувати рішення суду і залишити позовну заяву без розгляду.

Зазначило, що рішення суду вважає необґрунтованим через порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, яку просить відхилити і залишити рішення суду без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і з дотриманням норм матеріального і процесуального права ухвалив судове рішення. Просила розглянути справу у її відсутності.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача та письмові заперечення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи і судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що згідно правил статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_3, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Стаття 215 ЦПК України вимагає, щоб у мотивувальній частині кожного рішення було зазначено: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішення нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Оскаржуване рішення суду не містить мотивувальної частини, яка б відповідала таким вимогам цивільного процесуального закону.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 11 жовтня 2006 року уклала із ЗАТ ПК "Поділля" на десять років договір оренди землі № 843, належної їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 012151, виданого 29 жовтня 2004 року (а. с. 9). Згідно умов даного договору орендар зобов'язався вносити орендну плату у розмірі 1,5 % від вартості земельної ділянки в грошовій або натуральній формі, за погодження сторін, тобто 299,47 гр. (а. с. 6-7). ОСОБА_3 5 жовтня 2010 року звернулася до відповідача із письмовою заявою про розірвання договору оренди землі в зв'язку із тим, що порушуються деякі умови оренди (а. с. 8).

Крім цих обставин судом не встановлено обставин, які б стали підставою для розірвання договору оренди.

При цьому, позивач не з'явилася у судове засідання у суді першої інстанції, не скориставшись правом, наданим їй, як позивачу, частиною 1 ст. 27 ЦПК України брати участь у судових засіданнях, подавши 22.04.2011 року заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 17).

Також вона не з'явилася у судове засідання апеляційної інстанції, надавши письмові заперечення, у яких одночасно просила розглянути справу у її відсутності.

Стаття 32 Закону України "Про оренду землі" зазначає підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Договір оренди землі на вимогу однієї із сторін може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Стаття 25 Закону України "Про оренду землі" визначає права та обов'язки орендаря. Відповідно до ч. 2 цього Закону орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу державної податкової служби.

Пунктом 35 договору оренди землі № 843 від 11 жовтня 2006 року передбачено можливість припинення дії договору шляхом його розірвання, а саме за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Пунктом 36 цього договору забороняється розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України ).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Позивач не довела тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, у тому числі не довела наявності порушень відповідачем деяких умов оренди і не довела, які умови ним порушуються та, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України не підтвердила цих своїх доводів відповідними доказами, передбаченими статтями 57-64 ЦПК України, які могли б бути підставою для задоволення її вимог.

Жодного доказу, який би підтвердив викладені позивачем обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позивач суду не надала, а отже, відповідно до ст. 212 ЦПК України суд мав би оцінити надані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, а результати оцінки цих доказів суд мав би відобразити у рішенні, навівши мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Такі вимоги цивільного процесуального закону суд першої інстанції не виконав.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач зазначила, що невід'ємною частиною договору оренди землі, на підставі ст. 15 Закону України "Про оренду землі", є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених законом. Проте до укладеного нею із відповідачем договору оренди землі всі ці перераховані документи не додані, що являється порушенням вимог ст. 15 Закону України "Про оренду землі" стосовно досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору оренди землі. Такі доводи позивача своїх вимог про розірвання договору оренди землі не грунтуються на законі, оскільки перечать вимогами вищезазначених статей 32, 24, 25 Закону України "Про оренду землі", а можуть лише бути підставою для визнання такого договору неукладеним з відповідними наслідками: оскільки відповідач користується земельною ділянкою без достатньої правової підстави, вона може бути повернута власнику за наявності такої позовної вимоги.

За правилами статей 3 і 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свого порушеного права, що захищається судом при здійсненні ним правосуддя, у спосіб, визначений законами України.

З урахуванням наведеного позовні вимоги ОСОБА_3 не ґрунтуються на вимогах закону, тому не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, якщо висновки суду не відповідають обставинам справи і судом допущено порушення норм матеріального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є незаконним і таким, що підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 24, 25, 32 Закону України "Про оренду землі", ст. 10, 11, 60, 212, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля" задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля" про розірвання договору оренди землі, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :