Справа № 2-301/11
УХВАЛА

05 липня 2011 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Славінська Н. Л.

при секретарі Бабина І. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики клопотання про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Разом із позовною заявою до суду позивачем ОСОБА_1 надіслано клопотання про забезпечення позову. У поданому клопотанні позивач просить в порядку забезпечення позову прийняти ухвалу про накладення арешту на майно відповідача: приватний будинок відповідача, що знаходиться в с. Рахни-Лвсові Шаргородського району Вінницької області на вул. Щорса, 3, банківські рахунки відповідача, які відкриті ним в ПАТ «Райффайзен банк Аваль».

Вивчивши матеріали цивільної справи, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вважає, що клопотання про забезпечення позову задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, у клопотанні про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку із якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову (ч.2 ст.151 ЦПК України).

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.152 ЦПК України).

У клопотанні щодо вимоги про забезпечення позову позивач не зазначає причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, не обґрунтовує необхідність забезпечення позову та необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, як арешт майна відповідача.

Також позивач вказує, що майно відповідача знаходиться: будинок, що належить відповідачу на праві приватної власності в с. Рахни-Лісові на вул. Щорса, 3, а рахунки відкриті відповідачем у «Райффайзен банк Аваль». Проте, позивач не зазначає та не додає до клопотання доказів наявності у відповідача вказаного майна, на яке просить накласти арешт, у якому відділенні банку відкриті його рахунки, їх номери, наявність на них коштів, тоді як в компетенцію суду не входить розшук майна відповідача, а, відповідно до ст. 60 ЦПК України, обовязок по доказуванню покладається на сторони та, згідно ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст.152 ЦПК України передбачено, що позов, серед інших видів забезпечення позову, забезпечується накладенням арешту на майно.

Проте, відсутність зазначених відомостей у заяві про забезпечення позову позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову у виді арешту майна відповідача може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робить неможливим виконання такої ухвали суду, тому вимоги позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 130,151-153,210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, підтриманого в судовому засіданні, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: