Справа № 22Ц-1877/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 37 Доповідач: Матківська М. В.

Р І Ш Е Н Н Я
Апеляційного суду Вінницької області
від 29 червня 2011 року
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :
Головуючого : Матківської М.В.
Суддів : Медяного В.М., Чорного В.І.
При секретарі : Сніжко О.А.
За участю : позивача ОСОБА_2 і його представника адвоката ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2
на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 5 травня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту частково недійсним і визнання права власності на спадкове майно, -
В с т а н о в и л а :
У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивував тим, що з 1970 року він проживав у цивільному шлюбі із ОСОБА_5, із якою зареєстрував шлюб 25 листопада 1989 року. Проживали вони разом і вели спільне господарство у м. Липовці по вул. Фрунзе, 4 Вінницької області, де знаходився старий будинок, що належав ОСОБА_5. У цьому ж 1970 році він був прописаний у даному будинку і вони спільно почали реконструкцію і переобладнання будинку. Для цього він 19 січня 1971 року продав належні йому 9/50 часток жилого будинку по вул. Зіндельса, № 8 у м.Липовці Вінницької області, виручені від продажу кошти і заробітна плата були потрачені на реконструкцію і побудову будинку по вул. Фрунзе, 4. В 1971 році будинок і времянку вони обклали цеглою, у 1972 році перекрили будинок шифером, в 1973 році перестелили всі підлоги, прибудували веранду, в 1974 році побудували времянку і погріб, в 1976 році побудували другий погріб і времянку; повністю зробив паркан, поставив ворота, заасфальтував подвір'я, провів водопровід, газ до будинку і до времянки і зробив газове опалення. На підставі рішення виконавчого комітету Липовецької селищної ради № 18 від 15 серпня 1973 року на ім'я ОСОБА_5 20 серпня 1973 року видано свідоцтво про право власності на домоволодіння, за яким їй на праві особистої власності належить цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по вул. Фрунзе, № 16 в смт. Липовці. Позивач вважає, що будинок набутий ним разом із ОСОБА_5 в результаті їх спільної праці і за їхні спільні грошові кошти, тому являється їх спільною сумісною власністю.
15 липня 2008 року приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу посвідчено заповіт, за яким ОСОБА_5 заповіла своєму сину ОСОБА_4 усе належне їй майно.
6 вересня 2009 року ОСОБА_5 померла. Позивач являється спадкоємцем першої черги за законом. Після її смерті він прийняв спадщину і подав про це відповідну заяву до нотаріальної контори. Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 19 листопада 2010 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку та свідоцтва про право власності на Ѕ частку житлового будинку, який розташований по вул. Фрунзе № 4 (попередній номер 16) в м. Липовець Вінницької області і який належав померлій 06.09.2009 року ОСОБА_5. Просив визнати недійсним заповіт на Ѕ частину спадкового майна, вважаючи, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало її волі і він має право на Ѕ частку майна, оскільки таке майно являється їх спільною сумісною власністю.
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 5 травня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту частково недійсним і визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним через порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Відповідач заперечив апеляційну скаргу, просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 і ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 25 листопада 1989 року (а. с. 7). До реєстрації шлюбу вони із 1970 року спільно проживали і вели спільне господарство, що підтверджується показами позивача і проти чого не заперечив відповідач ОСОБА_4, а також підтверджується записами у домовій книзі для прописки громадян, проживаючих ІНФОРМАЦІЯ_1, де власником будинку з 20.08.1973 року на підставі свідоцтва про право власності від 20.08.1973 року являється ОСОБА_5 (а. с. 11-12), згідно яких під № 6 записаний ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, прописаний за вказаною адресою з 18.02.1970 року у зв'язку із прибуттям його із вул. Зіндельса, № 8 в селищі Липовець (а. с. 13-14).

Сторонами визнано, що ОСОБА_2 у 1970 році прийшов проживати до ОСОБА_5 у її старий будинок, який складався із двох кімнат: жилої кімнати і кухні.

Довідкою, виданою Липовецькою міською радою № 3497 від 01.11.2010 року підтверджується, що ОСОБА_2 дійсно проживає і зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3 і дійсно він та ОСОБА_5 проживали разом та вели сумісне спільне господарство з 1970 року по день смерті ОСОБА_5 (а. с. 10). Дана довідка видана на підставі домової книги, свідоцтва про смерть та акту комісії у складі: секретаря Липовецької міської ради ОСОБА_6 у присутності сусідів ОСОБА_7 (Фрунзе, 5) та ОСОБА_8 (Фрунзе, 8) про те, що дійсно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_5 проживали разом та вели спільне господарство з 1970 року по день її смерті в м. Липовець, вул. Фрунзе, № 4.

Згідно записів технічного паспорту будинок 1956 року побудови, стіни його глиняноцегляні (глиняні, обкладені цеглою), покрівля шифер. 19 січня 1971 року ОСОБА_2 продав належні йому на праві власності 9/50 частин будинку по вул. Зіндельса, № 8 в м. Липовець (а. с. 17-18), а виручені від продажу грошові кошти вклав в добудову будинку по вул. Фрунзе, 4 в м. Липовець. Спільно ними було побудовано: в 1972 році веранду "а", в 1985 році веранду "а1", в 1971 році сарай "Б", в 1982 році тамбур "в", в 1982 році гараж "Г", в 1982 році погріб "Д", в 1974 році сарай "Ж", паркан штахетний, металеві ворота і хвіртку, що підтверджується записами в технічному паспорті (а. с. 22) і проти чого відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України не заперечив відповідач. Також за час спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_5 ними було проведено водопровід, підключено газ, проти чого відповідними доказами не заперечив відповідач ОСОБА_4.

На підставі рішення виконавчого комітету Липовецької селищної ради № 18 від 15 серпня 1973 року ОСОБА_5 20 серпня 1973 року видано свідоцтво про право власності на цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по вул. Фрунзе, № 16 (згідно рішення виконавчого комітету Липовецької селищної ради від 16.12.1986 року № 170 змінено нумерацію з № 16 на № 4 по вул. Фрунзе в м. Липовець а. с. 60) (а. с. 23).

Згідно вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частина 1 статті 61 ЦПК України зазначає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 і 4 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Таким чином, на підставі встановлених обставин колегія суддів приходить до висновку, що будинок № 4 по вул. Фрунзе у м. Липовець Вінницької області являється спільною сумісною власністю ОСОБА_5 і ОСОБА_2.

За правилами статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Отже, позивач являючись співвласником майна, що є у спільній сумісній власності, має право на Ѕ частку будинку.

15 липня 2008 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Липовецького нотаріального округу, яким вона заповіла все належне їй майно своєму сину ОСОБА_4 (а. с. 39, 49).

ОСОБА_5 померла 6 вересня 2009 року (а. с. 8).

Спадкоємцями першої черги за законом являється її чоловік позивач по справі ОСОБА_2 та син ОСОБА_4, який являється спадкоємцем за заповітом. ОСОБА_2 з метою прийняття спадщини у шестимісячний термін 18 листопада 2009 року, подав заяву у нотаріальну контору про прийняття спадщини (а. с. 42). ОСОБА_4 таку заяву подав із пропуском шестимісячного строку 13.04.2010 року (а. с. 43). Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 4 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили 9 листопада 2010 року задоволено позов ОСОБА_4 і визначено йому додатковий двохмісячний строк для подання ним заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини (а. с. 57-59).

Постановою нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 19.11.2010 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину на законом на Ѕ частку та свідоцтва про право власності на Ѕ частку будинку по вул. Фрунзе, № 4 в м. Липовець, який належав померлій 06.09.2009 року ОСОБА_5 (а. с. 65).

Згідно вимог статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, виходячи із вищенаведеного і норм цивільного законодавства ОСОБА_5 вправі була скласти заповіт лише на належне їй на праві особистої власності майно, тобто за виключенням Ѕ частини будинку, що належить ОСОБА_2

За цих підстав та з урахуванням положень ст. 1218, 1233, 1236 ЦК України, заповіт, складений ОСОБА_5 являється частково недійсним, оскільки спадковим майном являється Ѕ частина будинку по вул. Фрунзе у м. Липовець.

Апеляційний суд згідно вимог ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Позивач свої позовні вимоги виклав таким чином: про визнання заповіту частково недійсним та про визнання права власності на спадкове майно. Проте, обґрунтовуючи свої позовні вимоги у позовній заяві, у резолютивній частині позову він просив визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку, як на його частку у спільній сумісній власності подружжя.

За наведених вище обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають до задоволення, а рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

Керуючись ст. 368, 370, 1216, 1217, 1218, 1233, 1236 ЦК України, ст. 10, 60, 61, 212, 303, 307, 309, 313- 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 5 травня 2011 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним в частині Ѕ заповіт ОСОБА_5, посвідчений ОСОБА_9 приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу від 15 липня 2008 року за реєстровим номером 1927.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку будинку по вул. Фрунзе, 4 у м. Липовець Вінницької області, як на частку у спільній сумісній власності.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :