Справа №2-1421/11
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2011 року Деснянський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Скрипка О.І.

при секретарі Федорченко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соцінвестбуд», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАРАЗД ФІНАНСИ» про визнання права власності на обєкт нерухомого майна та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на нежитлове приміщення № 181, загальною площею 134,80 кв.м, яке розташоване в будинку № 7 по вул. Градинська в м. Києві та зобовязати ТОВ «Соцінвестбуд» передати їй за актом прийняття-передачі вказану квартиру, технічний паспорт на квартиру, також паспорти, гарантійні документи на обладнання, встановлене в даній квартирі.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 16 листопада 2007 року уклала договір про участь у Фонді фінансування будівництва виду „А житлового будинку № 3 у 26а мікрорайоні ж/м Вигурівщина - Троєщина у Деснянському районі м. Києва, сплатила кошти в повному обсязі з метою отримання у власність обєкту інвестування, будинок був введений в експлуатацію, однак відповідно до умов договору відповідач забудовник відмовляється передати обєкт інвестування по акту прийому - передачі, що унеможливлює оформлення права власності в установленому законом порядку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала вимоги позову та просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і обєктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

27 травня 2005 року між ТОВ «Соцінвестбуд» та ТОВ «ГАРАЗД ФІНАНСИ» було укладено генеральний договір щодо організації спорудження обєкту будівництва з використанням отриманих в управління Управителем коштів, відповідно до умов якого на замовлення ТОВ «ГАРАЗД ФІНАНСИ», яке є Управителем, ТОВ «Соцінвестбуд», яке є Забудовником зобовязалось збудувати обєкт будівництва , ввести його в експлуатацію та передати установникам Фонду фінансування будівництвом у встановлені договором строки та на умовах, визначених законодавством та Правилами Фонду фінансування будівництвом.

16 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ГАРАЗД ФІНАНСИ» було укладено договір № 130-С про участь у Фонді фінансування будівництва виду „А житлового будинку № 3 у 26-а мікрорайоні ж/м Вигурівщина Троєщина у Деснянському районі м. Києва (а.с. 16-18) згідно Договору позивачка передала грошові кошти з метою фінансування обєкта інвестування в складі обєкта будівництва. Метою передачі грошових коштів є отримання у власність обєкта інвестування, а саме нежитлового приміщення (офіс) № 181 на першому поверсі загальною площею 134,80 кв. м.

Відповідно до Свідоцтва Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 11 січня 2010 року, будинок № 7 по вул. Градинській в м. Києві відповідає проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил.

23 червня 2010 року позивачу видано довідку, що підтверджує право інвестора на отримання у власність нежитлового приміщення № 181 на першому поверсі загальною площею 134,80 кв. м в житловому будинку № 7 по вул. Градинська у Деснянському районі м. Києва та яка є підставою для підписання акту прийому передачі обєкта інвестування та оформлення правовстановлюючих документів.

Встановлені обставини свідчать, що відповідачем не виконано своїх зобовязань за договором, а саме не передано обєкт інвестування по акту прийому передачі, що передбачено п. 6.1 Правил Фонду фінансування будівництвом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 1 Закону України Про інвестиційну діяльність інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в обєкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Статтею 2 Закону встановлено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Відповідно до ст. 5 вищевказаного Закону інвестори - субєкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в обєкти інвестування.

Статтею 7 цього Закону встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися обєктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Статтею 9 Закону передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між субєктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобовязань, будь-який інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією субєктів інвестиційної діяльності.

Умови договорів, укладених між субєктами інвестиційної діяльності, згідно із ст. 18 Закону, чинні на весь строк дії цих договорів і у разі, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище субєктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору.

Стаття 19 Закону визначає, що захист інвестицій це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих та створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності обєктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, в тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності.

Так, Законом України Про інвестиційну діяльність не передбачено механізму передачі майнових прав інвестору на обєкти інвестицій. Разом з тим, ч. 7 ст. 8 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Подібні за змістом відносини врегульовано Законом України Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництва житла та операціях з нерухомістю.

Згідно із ст. 9 вищевказаного Закону управитель укладає із забудовником договір, за яким замовляє забудовнику збудувати один або декілька обєктів будівництва, ввести їх в експлуатацію та передати обєкти інвестування установникам цього фонду та на умовах, визначених цим Законом та Правилами фонду.

Відповідно до ст. 10 Закону в договорі має бути передбачене зобовязання забудовника уступити управителю майнові права на нерухомість, яка є обєктом будівництва, у разі виникнення обумовленого цим договором ризику невиконання забудовником своїх зобовязань перед управителем. За кожним обєктом будівництва забудовник та управитель укладають, зокрема, договір уступки майнових прав на нерухомість, яка є обєктом будівництва, з відкладальними умовами.

Система функціонування Фонду фінансування будівництва передбачає, згідно із ст. 13 Закону, зокрема, передачу управителем довірителям, які повністю проінвестували закріплені за ними обєкти інвестування, майнових прав на ці обєкти інвестування за договором про уступку майнових прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних справ та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір це домовленість щодо встановлення, зміни або припинення зобовязання як правовідношення. Предметом договору є зобовязання, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільного права є визнання права.

Згідно із ст. 12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Статтею 177 ЦК України передбачено, що обєктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Стаття 178 ЦК України встановлює, що обєкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід′ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до ст. 190 ЦК України майнові права є неспоживною річчю, майнові права визнаються речовими правами.

Майновим правом, згідно із ст. 49 Закону України Про заставу, є право вимоги по зобовязаннях, в яких він є кредитором, як належних йому на момент укладення договору, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Визначення поняття майнові права міститься також в ст. 3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, відповідно до якого майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, в тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Отже, право на отримання Обєкту будівництва та оформлення його у власність, є майновим правом позивача і може вільно передаватись іншим особам.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таким умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 1820 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 224-227 ЦПК України, Конституцією України, ст. 11, 12, 16, 177, 178, 190, 328, 525, 526, 876 ЦК України, Законом України Про інвестиційну діяльність, Законом України Про планування і забудову територій, Законом України Про заставу, Законом України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, Законом України Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення № 181, загальною площею 134,80 кв.м, яке розташоване в будинку № 7 по вул. Градинська в м. Києві.

Зобовязати ТОВ «Соцінвестбуд» передати ОСОБА_1 за актом прийому передачі нежитлове приміщення № 181, загальною площею 134,80 кв.м, яке розташоване в будинку № 7 по вул. Градинській в м. Києві.

Зобовязати ТОВ «Соцінвестбуд» передати ОСОБА_1 технічний паспорт на нежитлове приміщення № 181, загальною площею 134,80 кв.м, яке розташоване в будинку № 7 по вул. Градинська в м. Києві.

Стягнути з ТОВ «Соцінвестбуд» на користь ОСОБА_1 на відшкодування понесених судових витрат в сумі 1820 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: