Справа № 22-ц-15/2011
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2011 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Соколовського В.М.,

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.,

секретаря Вінтоняк О.І.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_5», треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_6, про стягнення страхової виплати та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Снятинського районного суду від 28 травня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_5» про стягнення страхової виплати в розмірі 10711 грн. 53 коп. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн. внаслідок настання страхового випадку, тобто пошкодження належного їй на праві власності легкового автомобіля НОМЕР_1, з вини ОСОБА_6, якого притягнуто по рішенню суду до адміністративної відповідальності за вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки, автомобіль був застрахований у відповідача, тому останній повинен був сплатити їй повну суму відшкодування у розмірі 15038 грн. Про те страховою компанією виплачено тільки частину завданих їй збитків у розмірі 4326 грн. 47 коп. Тому просила стягнути повну суму збитків із страхової компанії в розмірі ще 10711 грн. 53 коп. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди за несвоєчасну виплату всієї страхової суми.

________________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-15/2011р. Головуючий у 1 інстанції Калиновський М.М.

Категорія 25 Суддя-доповідач ОСОБА_1

Рішенням Снятинського районного суду від 28 травня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_5», треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_6, про стягнення страхової виплати і моральної шкоди відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, вказуючи на його незаконність через порушення судом норм процесуального права. Скаргу мотивує тим, що всупереч ст.74 ЦПК України, суд не повідомив належним чином її та представника про час розгляду справи, тому вони не брали участі у розгляді справи повторно. В звязку з цим, за їх відсутності суд повинен був, відповідно до п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, а не вирішувати справу по суті. За таких обставин просила скасувати оскаржуване рішення та постановити ухвалу про залишення її позовної заяви без розгляду.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав з наведених вище мотивів та просив її задовольнити в повному обємі.

Третя особа ОСОБА_3 визнав скаргу і просив її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не прибули, хоча належно були повідомлені про розгляд справи.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2, який підтримав скаргу, заслухавши думку третьої особи ОСОБА_3, який визнав скаргу, обговоривши мотиви і доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.02.2008 року між ОСОБА_4 та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_5» було укладено комплексний договір № 06/02-017965 добровільного страхування транспортного засобу марки «Geely 7151-A», д.н.з. НОМЕР_2, а також водія та пасажирів від нещасних випадків на суму 49595 грн.(а.с.8-10). Вигодонабувачем за договором було призначено ВАТ «Електрон Банк». Договір укладений відповідно до ст.16 Закону України «Про страхування» в письмовій формі та згідно правил добровільного страхування транспортного засобу.

19.10.2008 року наступив страховий випадок за участі застрахованого автомобіля і відповідальність за вчинення дорожньо-транспортної пригоди поніс ОСОБА_6, на якого було накладено судом адміністративне стягнення в виді 34 грн. штрафу і такі обставини підтверджуються протоколом серії АВ № 703972 про адміністративне правопорушення та постановою Тлумацького районного суду від 03.12.2008 року (а.с.11, 70). Про настання ДТП ОСОБА_4 повідомила по гарячій лінії страхову компанію, а згодом подала заяву про виплату страхового відшкодування по договору добровільного страхування наземного транспорту (а.с.12).

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 1192 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно пункту 13.1 Правил добровільного страхування транспортного засобу, розмір збитків, завданих застрахованому транспортному засобу, визначається на підставі авто товарознавчої експертизи, проведеної незалежною експертною організацією.

Із звіту про оцінку вартості матеріальних збитків завданих пошкодженням транспортного засобу № 335/11/08 від 20.11.2008 року слідує, що вартість матеріального збитку становить 5191 грн. 76 коп. (а.с.51-61). Крім того субєкт оціночної діяльності ОСОБА_7 у розясненні зазначив, що всі операції, які відмічені в акті-огляду транспортного засобу, також відмічені і в калькуляції відновлювального ремонту автомобіля (а.с.106).

Згідно розпорядження по страховій компанії № 1-5977 від 17.06.2009 року ОСОБА_4 виплачено страхове відшкодування в розмірі 4326 грн. 47 коп. (а.с.50). Про те в своїх запереченнях страхова компанія визнала, що через помилку системи, яка проводила розрахунок, ОСОБА_4 не було виплачено повної суми страхового відшкодування, тобто не було доплачено ще 865 грн. 29 коп. і відповідач зобовязався доплатити ОСОБА_4 вказану суму (а.с.45-48).

Відповідно до пункту 13.1.5 Правил добровільного страхування транспортного засобу розмір завданих збитків визначається на підставі розрахунків за фактично виконаний ремонт пошкодженого транспортного засобу на СТО на вибір страхувальника. При цьому розрахунок приймається до уваги, якщо його було попередньо узгоджено в письмовій формі з страховиком.

Однак, ОСОБА_4 не узгодила калькуляцію на ремонт автомобіля із страховою компанією і їй було виплачено страхове відшкодування відповідно до звітів субєкта оціночної діяльності.

Згідно пункту 20.2.4 комплексного договору страхування (Каско), укладеного між сторонами і ними підписаного, страховик не несе відповідальності за збитки щодо непрямих збитків, викликаних страховим випадком (втрата товарної вартості, втрачений прибуток, орендна плата, моральний збиток і т.п.)

Суд першої інстанції, постановляючи рішення і відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог повністю, виходив з того, що позивачка ОСОБА_4 не узгодила калькуляцію на ремонт автомобіля із страховою компанією, чим порушила умови укладеного нею договору, тому відповідач виплатив страхове відшкодування правильно в сумі 4326 грн. 47 коп. на підставі звітів про оцінку транспортного засобу, а відшкодування моральної шкоди не було обумовлено в укладеному договорі страхування.

Про те колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідач відповідно до звітів субєкта оціночної діяльності, повинен був сплатити позивачці страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль в розмірі 5191 грн. 76 коп., однак сплатив відшкодування в сумі 4326 грн. 47 коп. Тому в цій частині позов підлягає до задоволення частково на суму недоплаченого відшкодування в розмірі 865 грн. 29 коп., а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Що стосується решти позовних вимог, то на думку колегії суддів вони є безпідставними і не можуть бути задоволені за наведених вище обставин. Також не має доказів того, що позивачкою були сплачені кошти за надання правової допомоги адвокатом, тому і такі витрати не підлягають до стягнення.

Стягнення судових витрат колегія суддів вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Твердження апелянтки ОСОБА_4 про те, що, оскільки, суд не повідомляв її та представника про повторне судове засідання, то її позов підлягав залишенню без розгляду, є необґрунтованими і помилковими. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка та її представник неодноразово викликалися повістками на судові засідання, про що вони розписувалися в цих повістках, про те не прибували і подавали клопотання про відкладення розгляду справи без наявності на це поважних причин. А поскільки, судом було відкрито провадження і розгляд справи по суті відбувався неодноразово, то суд не був позбавлений права вирішити дану справу за відсутності позивача при наявності поданих сторонами належних і допустимих доказів.

За наведених обставин апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст.88, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду від 28 травня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_5» на користь ОСОБА_4 865 грн. 29 коп. недоплаченого страхового відшкодування, 51 грн. оплаченого нею державного мита і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.