Справа № 2-1160/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2011 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря Іваненко Г.В., представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши в відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до

Комунального підприємства «Автотранспортобслуговування» Миколаївської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі про відшкодування моральної шкоди та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ

17.12.20010 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до суду до Комунального підприємства «Автотранспортобслуговування» Миколаївської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди та скасування наказу.

В заяві вона вказала, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.06.20010 року її було поновлено на роботі на посаді інженера по експлуатації транспорту КП «Автотранспортобслуговування» та стягнуто на її користь передній заробіток за час вимушеного прогулу.

Оскільки відповідач відмовився виконувати рішення суду, за її заявою було відкрито виконавче провадження і фактично лише з 11 жовтня 2010 року, після розгляду справи в Миколаївському апеляційному суді , її було допущено до роботи та поновлено в посаді.Тому просила стягнути на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 26.06.2010року по 11 жовтня 2010р.

Крім того, позивачка посилалась в заяві на те, що її посадовий оклад в розмірі 1658 грн. встановлено адміністрацією підприємства з порушенням Галузевої угоди між міністерством транспорту та зв'язку України, Федерацією роботодавців транспорту України і спільним представницьким органом профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України і Всеукраїнської незалежної профспілки працівників транспорту. Тому він повинен складати 2214 грн.Виходячи із вказаного окладу 2214 грн.,посилаючись на положення ст.236 КЗпПУ, позивачка просила стягнути на її користь за час затримки виконання рішення суду 72 4 5 грн.36 коп., 500 грн. на відшкодування моральної шкоди , яка їй спричинена неправомірними діями відповідача в результаті невірно встановленого окладу, 1112 грн. недоплаченої заробітної плати за період з 11.10.2010р. по 16.12.2010р., 2214 грн. матеріальної допомоги при досягненні пенсійного віку та 200 грн. до міжнародного жіночого дня 8 Березня, які передбачені умовами колективного договору.

А також, посилаючись на те, що відповідачем проводиться незаконне скорочення штату, просила скасувати п.1.1. Наказу №117 від 03.12.2010р. про скорочення штату працівників.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та не обгрунтованість.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.06.20010 року позивачку ОСОБА_2 було поновлено на роботі на посаді інженера по експлуатації транспорту КП «Автотранспортобслуговування» та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням від 06.10.2010р. колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_3 залишено без змін, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено.

Відповідно до наданого представником відповідача табелю обліку робочого часу, позивачка була допущена до роботи та приступила до виконання функціональних обов'язків з 07.10.2010р.

Відповідно до положення ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки.

Порядок обчислення середньої заробітної плати у випадку вимушеного прогулу регламентується постановою КМ України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, пунктом 2 якого визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати відпусток розраховується виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, а у всіх, інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи , що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Так, відповідно до рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 26.06.2010р. встановлено, що середній заробіток позивачки складає 1239 грн.

Середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 26.06.2010р. по 07.10.2010р. буде складати 3998 грн.72 коп. ( 1239:22 = 56, 32 X 72 дні) .

Вказана сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду підлягає стягненню із відповідача.

Відповідно до витягу із колективного договору на 2010-2011 роки КП «Автотранспортобслуговування» зобов'язалось надавати матеріальну допомогу в розмірі місячного окладу при досягненні працівником підприємства пенсійного віку та до міжнародного жіночого дня 8 Березня преміювати всіх жінок підприємства в розмірі по 200 грн. кожній.

Як встановлено судом такі суми в 2010 році ОСОБА_2 підприємством не виплачувались, хоча вона 09.09.2010 року досягла пенсійного віку. Таким чином на її користь із відповідача підлягає стягненню відповідно 1536 грн. ( її осадовий оклад на вересень 2010року) та 200 грн. передбачених колективним договором.

Що стосується позовних вимог позивачки відносно стягнення недоплаченої заробітної плати у зв'язку із не в повній мірі підвищенням її посадового окладу, то ці вимоги задоволенню не підлягають виходячи із наступного.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оплату праці» розмір заробітної пати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Ст.11 вказаного Закону передбачає, що мінімальні розміри ставок( окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою.

Галузевою угодою передбачені коефіцієнти співвідношень до мінімальної заробітної плати, зокрема «Інженери всіх спеціальностей 1 категорія - 1,828-2,235. Тобто, при підвищенні заробітної плати позивачці адміністрацією підприємства застосовано коефіцієнт 1,828, що відповідає Галузевій угоді.

Так, з 01.10.2010р. розмір мінімальної заробітної плати складав 907 грн. х 1,828=1658 грн., з 01.12.2010р. розмір мінімальної заробітної плати 922 грн.х1,828 = 1668 грн., що відповідає встановленому окладу позивачці.

Що стосується позовних вимог позивачки відносно скасування 1.1 наказу №117 від 03.12.2010р. про скорочення штату )працівників, то ці вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не надано доказів на їх підтвердження та і вказано в чому полягає незаконність цього наказу.

Її посилання на те, що скорочення штату спричинено не зменшенням об'єму робіт і замовлень, а в якості помсти позивачці, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшло.

Крім того, відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України передбачено право власника або уповноваженого їм органу розірвання трудового договору , укладеного на ^визначений строк, у випадку скорочення чисельності або !ату працівників.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис передбачено ч.З ст.64 Господарського кодексу України.

Таким чином, власник підприємства має право на свій розсуд вносити зміни в штатний розпис.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивачки відносно стягнення моральної шкоди, оскільки як пояснила в судовому засіданні позивачка ,моральна шкода їй спричинена правомірними діями відповідача з приводу неповного підвищення їй окладу. Оскільки ці вимоги позивачки свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачці слід відмовити.

Таким чином позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

На підставі положення ст. 88 ЦПК України із відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212,213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Комунального підприємства

«Автотранспортобслуговування» Миколаївської обласної ради на користь ОСОБА_2 3998 грн.72 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, 1536 грн. матеріальної допомоги при досягненні пенсійного віку та 200 грн. до міжнародного жіночого дня 8 Березня, а всього на її користь 5734 грн.72 коп.

Стягнути із Комунального підприємства «Автотранспортобслуговування» Миколаївської обласної ради на користь держави 120 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в суді та 57 грн.35 коп. судових витрат.

В задоволені інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, передбаченому ст. 294 ЦПК України.

Суддя Заводського районного суду

м. Миколаєва Ж.П.Павлова