_____________________________________________________________________________
Справа№2-5156/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2011 року, Київський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді Таварткіладзе О.М., при секретарі:ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за ПОЗОВОМ ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Про стягнення боргу за розпискою, -

ВСТАНОВИВ :

В жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду до ОСОБА_3

Михайлівни з позовною заявою про стягнення з відповідача боргу за розпискою1 від

13.10.2007 року на суму еквівалентну 26000 доларів США.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, підтвердивши, що вони з ОСОБА_3 працювали разом в сфері нерухомості. їх знайома ОСОБА_4 дійсно надала їй в присутності ОСОБА_3 на покупку для ОСОБА_5 квартири двома частинами гроші на загальну суму 55500 доларів США, про що вона надала ОСОБА_5 дві розписки на зазначену суму. Однак одразу вони не змогли за вказану суму придбати квартиру, яка б влаштовувала ОСОБА_5 і тому це розтягнулося в часі. Потім ОСОБА_3 стала поясняти, що якусь частину грошей вона позичила якійсь знайомій, яка переховується від неї. Між тим ОСОБА_5 вимагала або повернути гроші або купити їй квартиру. Після звернення ОСОБА_5 до міліції, її та ОСОБА_3 в червні 20 7 року викликали до Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, де вона пообіцяла, що поверне гроші ОСОБА_5 Наступного дня вона з ОСОБА_3 приїхала до ОСОБА_5 Вони разом домовились, що ОСОБА_5 знищить дві розписки на загальну суму 55000 доларів США і замість цього ОСОБА_2 і ОСОБА_3 напишуть нові розписки в яких вкажуть рівні суми боргу перед ОСОБА_5 На дану пропозицію всі погодилися і вона та ОСОБА_3 написали розписки ОСОБА_6 по 27750 доларів США кожна, а всього на суму 55500 доларів США. В жовтні 2007 року вона видала ОСОБА_3 26000 доларів США, оскільки відповідно до складених нею та ОСОБА_3 розписок кожний з них повинен був повернути ОСОБА_5 по 27750 доларів США. Про отримання грошей ОСОБА_3 склала розписку і вказала строк повернення - до 30.10.2007 року. Дана розписка була своєрідною страховкою на той випадок, якщо ОСОБА_3 не поверне гроші ОСОБА_7 В подальшому так все і сталося. Вона повернула гроші ОСОБА_5, а ОСОБА_3 не повернула. Після цього ОСОБА_5 зверталася до суду і до ОСОБА_2 і до ОСОБА_3 Однак рішенням апеляційно, о суду Одеської області від 05.04.2011 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 відмовлено, у зв*язку з відсутністю доказів позичання ОСОБА_2 у ОСОБА_5 * 27750 доларів США, які ОСОБА_2 позичила ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_5 і які залишилися неповерненими. Також було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, оскільки у розписці ОСОБА_3 умисно не вказала у кого вона взяла і кому має повепнути 27750 доларів США. Тому єдиним доказом, що ОСОБА_3 взяла гроші є та розписка від 13.10.2007 року, яку вона надала позивачу ОСОБА_2, коли отримала від неї гроші в сумі 26000 доларів США.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, просила у задоволенні позову відмовити та пояснила, що зазначена розписка була написана нею ОСОБА_2 за тяжких особистих життєвих обставин, коли їй знадобилося 100 доларів на ліки для дитини, а її знайома ОСОБА_2 погодилася їх надати лише, якщо вона у розписці зазначить , що позичає 20000 доларів США. Вона погодилася та написала таку розписку ОСОБА_2, але" нижче зазначила дійсну суму яку брала - 100 доларів США. Таким чином дана розписка в частині зазначеної суми 26000 доларів США була безгрошовою, тому у заявленому позові ОСОБА_1 іій Т.І. слід відмовити, бо вимоги про стягнення 100 доларів США - дійсної суми, яку ОСОБА_3 запозичила у позивача, ОСОБА_2 не заявляла. Сама розписка не є підтвердження позики,

оскільки не замінює договір позики. До того ж розписка не дає уяви про позичення коштів однією стороною у іншої сторони.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 підтвердна, що дійсно на придбання їй квартири вона передала кошти ОСОБА_8 в присутності ОСОБА_3 Кошти передавалися двома частинами на загальну суму 55500 доларів США. Однак йшов час а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 так і не купили їй квартиру і гроші не повертали. Після її звернення до Київського РВ УМВС України в Одеській області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 погодилися видати їй окремі розписки по 27750 доларів США кожна. В подальшому ОСОБА_2 повернула їй 2000 доларів США і вона знищила розписку ОСОБА_2, а ОСОБА_3 гроші не повернула, хоча телефонувала і просила зачекати. Коли вона звернулася до міліції ОСОБА_9 стіпа все заперечувати і заявляти, що ніяких грошей вона не брала і нічого повертати не буде. Вона не звернула увагу, що ОСОБА_3 при видачі їй розписки на суму 27750 доларів США не вказала у кого вона бере гроші і кому має повернути, щ внаслідок чого їй було відмовлено у позові до ОСОБА_3 їй було відомо, що ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 26000 доларів США, що б та могла особисто їх повернути їй згідно написаної розписки, але ОСОБА_2 про всяк випадок витребувала від ОСОБА_3 про це розписку, розраховуючи* що у разі якщо ОСОБА_3 не поверне гроші ОСОБА_5, то їх може витребувати у ОСОБА_3 сама ОСОБА_2, що в решті решт і сталося.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, як такий, що базується на Законі та такий, що доведений в судовому засіданні.

Суд засновує своє переконання на доказах, досліджених в судовому засіданні, а сам^, на: розписці ОСОБА_3 про те, що вона позичила у ОСОБА_2 26000 доларів США на строк до 30.10.2007 року (а. с. 4).

Згідно ст. 61 ч.З ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,

господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при

розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці

обставини. ,

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 05.04.2011 року, залишеного без змін ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2011 року в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено. При розгляді цивільної справи судом встановлено, що в червні 2006 року ОСОБА_5 звернулася до приватних ріелторів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з проханням придбати для неї квартиру вартістю приблизно 55000 доларів США, у зв*язку з чим передала ОСОБА_2І 155500 доларів США. Вказану суму ОСОБА_2 і ОСОБА_3 розділили між собою. В подальшому ОСОБА_2 повернула їй свою частину боргу - 27750 доларів США, а ОСОБА_3 решту суми - також 27750 доларів США не повернула. Передача коштів від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 оформлена розпискою від 13.10.2007 року про позику 26000 доларів США зі строком повернення д 30.10.2007 року. (а. с. 75-76).

Згідно постанови Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 25.03.2008 року встановлено, що ОСОБА_5 після продажу належних їй на праві власності об*єктів нерухомості, в січні 2007 року передала ОСОБА_2 спочатку 24500 доларів США, потім ще 31000 доларів США, а всього 55500 доларів США. 13.10.2007 року ОСОБА_2 із грошових коштів, отриманих від ОСОБА_5 позичила ОСОБА_3 26000 доларів США, про що остання написала боргову розписку (а. с. 95).

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 04.11.2009 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3І Н. про стягнення боргу відмовлено. При розгляді цивільної справи судом встановлено, що розписка ОСОБА_3, яку ОСОБА_10 представила, як доказ існування боргових зобов*язань ОСОБА_3 перед нею, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України, а саме в тексті розписки не міститься даних про те, у кого саме ОСОБА_3 брала у борг грошові кошти і кому саме зобов*язується їх повернути (а. с. 92-93).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд приймає до уваги, що позивачем надано докази про передачу у власність ОСОБА_3 грошових коштів, з визначенням зобов*язання позичальника їх повернути у визначені строки.

Також судом встановлено відсутність будь-яких доказів про повернення ОСОБА_3 грошових коштів ОСОБА_2 запозичених у останньої.

Відповідно до ст. З ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільндго законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; .

Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у* межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, Особа не може бути примушена ,о дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтувалися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч.І ст. 526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.І ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч.І ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника або інший документ , який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Згідно ст. 1050 ч.І ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув Суму позики, він зобов*язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов*язання на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або Законом.

Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов*язання має бути виконане у гривнях, Якщо у зобов*язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо іншій порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд приймає до уваги, що правовідносини, що виникли між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо передачі грошових коштів в сумі 26000 доларів США відповідно до змісту розписки від 13.10.2007 року є борговими і не можуть вважатися відносинами, пов*язаними з придбанням квартири для ОСОБА_5, оскільки хоча гроші первісно й були видані ОСОБА_5 ОСОБА_2 для придбання нею та ОСОБА_3 квартири для ОСОБА_5 і в подальшому були ОСОБА_2 і ОСОБА_3 написані окремі розписки про повернення грошових коштів у рівних частинах кожною, тем не менше ОСОБА_5 відмовлено у позові до ОСОБА_3 у зв*язку з не зазначенням у розписці, наданій ОСОБА_3 ОСОБА_5 у когр вона отримала і кому має повернути дані кошти. В той же час зі змісту розписки, наданої ОСОБА_3 ОСОБА_2 зазначено про повернення коштів саме ОСОБА_2 до 30.10.2007 року і зі змісту розписки не вбачається наявність інших зобов*язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 ніж боргові. При цьому даний висновок не спростовує встановлений судом факт передачі ОСОБА_2 грошових коштів ОСОБА_5 без відома останньої.

Також зі змісту розписки не випливає, що грошові кошти передавалися ОСОБА_2 ОСОБА_3 для переда/чі ОСОБА_5 в межах звикання зобов*язання згідно розписки, виданої ОСОБА_3 ОСОБА_5 щодо отримання 27750 доларів США.

Суд доходить висновку, що фактично за розпискою від 13.10.2007 року ОСОБА_2 передано у власність ОСОБА_3 26000 доларів США на строк до 30.10.2007 року, у зв*язку з чим при вирішенні питання про стягнення заборгованості за договором позики не мо>.чЄ бути застосованим індекс інфляції, а підлягає застосуванню грошовий еквівалент в іноземній валюті, що підлягає сплаті у гривнях та визначається за офіційним курсом відповідної валюти їді день платежу.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 заявлено позовні вимоги саме на суму зазначену у розписці від 13.10.2007 року 26000 доларів США без додаткових вимог стосовго процентів та без уточнення вимог щодо 100 доларів США - додатково вказаної у розписці суми боргу, яка визнана відповідачем ОСОБА_3

Суд, проаналізувавши обставини справи та положення законодавства, що регулюють правовідносини, що склалися між сторонами, набуває висновку, що факт позичання коштів ОСОБА_3 у ОСОБА_2 13.10.2007 року в сумі еквівалентній 26000 доларів США дійсно мав місце, в той час як докази повернення позивачу відповідачем боргу відсутні.

За таких обставин, суд вважає, що підлягає стягненню заборгованість за розпискою на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 в сумі 26000 доларів США.

Суд враховує офіційний курс гривні до долара США, встановлений НБУ на день постановлення рішення по справі - 24.11.2011 року - 798 грн. 91 коп. за 100 доларів США.

Таким чином з відповідача належить стягнути на користь позивача заборгованість за розпискою від 13.10.2007 року в сумі еквівалентній 26000 доларів США з урахуванням уточнення до позову від 24.11.2011 року, що складає 207732 грн. 20 коп. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого збору на ІТЗ в сумі 120 грн.

Крім того з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, що не був сплачений позивачем при поданні до суду позову.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються пропорційно до розміру

задоволених позовних вимог.

Згідно ст. 4 Закону України Про судовий збір№ 3674-VI від 08.07.2011 року ч.2 п. 1.1. ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 % від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (941 грн.) тобто не менше 188 грн. 20 коп. та не більше 2823 грн.

Таким чином 1% від суми задоволених позовних вимог складає 2077 грн. 32 коп. (207732 грн. 20 коп. * 1%), внаслідок чого дана сума підлягає стягненню з відповідача.'? дохід держави у якості судового збору.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. З, 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 533, 610, 625, 1046, 1047,1049 ЦК України ст. ст. 60, 88, 208, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за розпискою від 13.10.2007 року в сумі еквівалентній 26000 доларів США, що складає ча час постановлення судового рішення згідно курсу НБУ станом на 24.11.2011 року 207732 грн. 20 коп. із розрахунку 798 грн. 97 коп. за 100 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

судові витрати у вигляді збору на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 2077 грн. 32 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днііг з дня отримання копії рішення.

Суддя : Таварткіладзе О. М.