Справа № 22-ц-2159/2011 Провадження № 22-ц/2590/854/11 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Білокур В.І. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2011 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5,відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Прилуки Чернігівської області на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17 червня 2011 року у справі за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Прилуки Чернігівської області до ОСОБА_6 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ВВДФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Прилуки просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17 червня 2011 року і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17 червня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом неправильно застосовані норми матеріального права. Апелянт вважає, що виплатою потерпілому ОСОБА_7М.(якому була встановлена стійка втрата працездатності) щомісячної страхової виплати, відділенню виконавчої дирекції Фонду... завдано матеріальної шкоди, яку повинен відшкодувати ОСОБА_6В.( який був визнаний винним в ДТП) на підставі положень ст. 1191 ЦК України, оскільки зазначена

стаття передбачає, що особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 07.06.2002 року по вул. Гімназичній в м. Прилуки сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія ОСОБА_6, внаслідок якої члени медичної бригади Прилуцької станції швидкої допомоги, в тому числі і ОСОБА_7 під час виконання ними трудових обов'язків, отримали тілесні ушкодження.

По даному факту було складено Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1.

Позивачем на підставі Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" були виплачені ОСОБА_7 призначені страхові виплати на загальну суму 2447,80 грн., за період з 01.07 2007 року по 01.05. 2011 року.

Виходячи зі змісту ч. 1ст. 1191 ЦК України, на боржника (особа яка завдала шкоди), за зворотною вимогою покладається обов'язок відшкодувати кредитору сплачений ним третій особі платіж у повному обсязі.

Проте, згідно положень ст. 993 ЦК України, до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за збитки, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Відповідно до положень частин 4, 5 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" об'єктом страхування від нещасного випадку є життя, здоров'я та працездатність застрахованого і нормами зазначеного Закону не передбачено право страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, на звернення з вимогою в порядку регресу до винної особи про відшкодування сплачених страхових сум.

Крім того, виходячи з загальних підстав необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, які визначені ст.1166 ЦК України, апеляційний суд вважає що відсутні підстави для покладення відповідальності за заявленим позовом на ОСОБА_6, оскільки позивач виплатив ОСОБА_7М.(який є застрахованою особою), необхідні страхові виплати, які були фінансовані за рахунок внесків роботодавця, у відповідності із положеннями зазначеного Закону „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві....

За викладених обставин, суд першої інстанції після оцінки фактичних обставин справи та визначення їх правового характеру дійшов обґрунтованого

висновку, про непоширення на спірні правовідносини положень ст. 1191 ЦК України та про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача коштів, сплачених позивачем, як страховиком, потерпілому від нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом.

З врахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення та скасування рішення, яке судом ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України,, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Прилуки Чернігівської області відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: