Справа № 22Ц-92/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 5 Доповідач: Матківська М. В.

Р І Ш Е Н Н Я

Апеляційного суду Вінницької області

від 10 січня 2011 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого : Матківської М.В.

Суддів : Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі : Сніжко О.А.

За участю : прокурора Олексюка В.І., представників сторін ОСОБА_2 і ОСОБА_3

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Вінницької області

на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 26 березня 2005 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства Вінницької виправної колонії № 86 про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно, -

В с т а н о в и л а :

18 березня 2005 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства Вінницької виправної колонії № 86 про визнання договору дійсним та про визнання права власності на майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 березня 2005 року між ним та відповідачем укладено договір № 37 купівлі-продажу, згідно якого він придбав спірне складське приміщення, сплативши за нього в касу підприємства 4 050 гр. по квитанції № 119 від 16.03.2005 року. Оскільки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення цього договору і передачі йому будівлі, він звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 25 березня 2005 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір № 37 від 15 березня 2005 року купівлі-продажу складського приміщення по вул. Привокзальній, 9 у м. Вінниці, укладений між ОСОБА_4 і Державним підприємством Вінницькою виправною колонією № 86.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на одноповерхове складське приміщення позначене літерою "А" по вул. Привокзальній, 9 у м. Вінниці, яке складається із приміщень: коридору-1 площею 6,6 кв. м., складу-2 площею 20,9 кв. м., складу-3 площею 17,2 кв. м., кабінету-4 площею 11,4 кв. м.

Прокурор Вінницької області подав апеляційну скаргу на рішення суду від 25 березня 2005 року, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4

Зазначив, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим, оскільки судом порушено вимоги процесуального права щодо повного й всебічного з'ясування обставин справи, та матеріального права, які регулюють відносини визначені цим правочином, а також справа розглянута з порушенням правил підсудності.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечила, просить її відхилити як безпідставну, а законне рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача визнав апеляційну скаргу і просить її задовольнити, скасувавши рішення суду.

Колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що комісією Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області, протоколом № 1 від 15 березня 2005 року затверджено списання основних засобів, що належить Вінницькій ВК № 86, а саме: складського приміщення, 1937 року побудови, введеного в експлуатацію у 1987 році, за інвентарним номером 91 по вул. Привокзальній, 9 у м. Вінниці і прийнято рішення про розібрання будівлі, придатні до подальшої експлуатації основні вузли та будівельні матеріали оприбутковувати на склад і використовувати для ремонтних робіт наявних основних засобів (а. с. 6). Начальником Вінницької виправної колонії № 86 УДДПВП у Вінницькій області у березні (без зазначення дати) 2005 року затверджено складений 16.03.2005 року головним бухгалтером підприємства акт про списання основних засобів: даного складського приміщення, з результатом списання: об'єкт ліквідовано, матеріальні цінності оприбутковані на склад установи (а. с. 5).

15 березня 2005 року Державне підприємство Вінницької виправної колонії № 86 уклало договір № 37 із ОСОБА_4, за умовами якого ОСОБА_4 зобов'язується провести демонтаж складського приміщення по вул. Привокзальній, 9 у м. Вінниці, що належить ДП Вінницької виправної колонії № 86 та підлягає ліквідації в зв'язку із списанням (пункт 1 договору). Згідно пункту 2 договору підприємство зобов'язалося передати ОСОБА_4 будівлю складського приміщення для проведення демонтажу, а останній зобов'язався провести такий демонтаж у зазначений строк: після повної оплати громадянином даної угоди у сумі 4 050 гр. пункт 3.1, 3.3 договору. ОСОБА_4 16 березня 2005 року згідно цього договору провів оплату в сумі 4 050 гр. (а. с. 7).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 114 ЦПК України визначає виключну підсудність справ, за правилами ч. 1 якої позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, повертає заяву позивачеві для подання до належного суду, про що постановляє ухвалу. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Встановлено судом, що позов виник з приводу нерухомого майна, яким є приміщення складу по вул. Привокзальній, № 9 у м. Вінниці, що відповідно до адміністративного поділу міста на райони відноситься до Староміського району міста Вінниці.

Отже, за правилами виключної підсудності даний позов не підлягає розгляду Замостянським районним судом м. Вінниці, а повинен бути розглянутий Староміським районним судом м. Вінниці.

За таких обставин, суд першої інстанції допустив порушення норм цивільного процесуального права.

Окрім цього в порушення вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України, а в результаті і в порушення вимог пунктів 1, 3, 4 ст. 214 та пункту 3 ст. 215 ЦПК України судом першої інстанції не здійснено повне, об'єктивне й безпосереднє дослідження доказів по справі; при ухваленні рішення не з'ясовано чи мали місце обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; у мотивувальній частині рішення не зазначено встановлених повністю обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів з яких суд вважав встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги й заперечення; не зазначено результату оцінки доказів з наведенням мотивів їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається зі змісту укладеного сторонами договору по даній справі ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання провести демонтаж складського приміщення по вул. Привокзальній, № 9 у м. Вінниці, яке належить підприємству і підлягає ліквідації в зв'язку із списанням, при цьому позивач зобов'язався сплатити підприємству залишкову вартість приміщення в сумі 4 050 гр. (п. 1.1 і 1.2), а підприємство взяло на себе зобов'язання передати позивачу будівлю цього складського приміщення для проведення демонтажу і ОСОБА_4 зобов'язався провести демонтаж складського приміщення (п. 2.1 договору) (а. с. 8).

За умовами укладеного 15 березня 2005 року договору № 37 підприємство не передавало і не зобов'язувалося передати майно у власність, а відповідно ОСОБА_4 не приймав і не зобов'язувався прийняти майно і сплатити за нього його вартість.

Отже, укладений 15 березня 2005 року договір не являється тим договором купівлі-продажу, який визначається статтею 655 ЦК України.

При цьому стаття 657 ЦК України вимагає, щоб договір купівлі-продажу нерухомого майна укладався у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням. Вимоги даного закону сторонами не виконані.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Зміст договору № 37 від 15 березня 2005 року, який являється письмовим доказом, не свідчить про домовленість сторін на виконання усіх істотних умов саме договору купівлі-продажу складського приміщення.

Крім цього стаття 658 ЦК України передбачає, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить лише власникові товару.

За правилами статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 дає визначення змісту права власності, відповідно до якого власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Сторонами в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач являється законним власником спірного складського приміщення. І як встановлено у судовому засіданні із пояснень сторін підприємство не має відповідних правовстановлюючих документів на дане складське приміщення.

За таких обставин рішення суду являється незаконним і необгрунтованим, що відповідно до вимог статті 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, ст. 316, 317, 319, 655, 657, 658 ЦК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької області задовольнити.

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25 березня 2005 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Державного підприємства Вінницької виправної колонії № 86 про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :