Справа № 2-6137/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2011 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі - Біжко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , відділ опіки та піклування Жовтневої у м.Дніпропетровську ради про виселення, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2010 року позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом в якому з уточненням позовних вимог просила суд:

- виселити ОСОБА_2 та її доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення;

- стягнути з ОСОБА_3 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на задоволенні позову наполягали.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

Позивачка - ОСОБА_1 в обґрунтовані своїх позовних вимог вказує на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів 01 лютого 1999 року на підставі розпорядження №1/842-99 від 01 лютого 1999 року, їй належить з її сином ОСОБА_4 по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Першою Дніпропетровською нотаріальною конторою 09 вересня 2006 року за реєстром №2-25311, позивачці належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 з третьою особою по справі ОСОБА_4 знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 13 січня 2007 року.

В судовому засіданні відповідачка пояснила суду, що оскільки її чоловік є співвласником квартири, а іншого житла у неї не має, то вони проживають разом у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що під час спільного мешкання сторін у вказаній квартирі, в них неодноразово виникали сварки, конфлікти. З приводу таких стосунків було їх неодноразове звернення до міліції та інших правоохоронних органів. В порушенні кримінальної справи було неодноразово відмовлено і постанови про це сторонами в передбаченому законом порядку не оскаржувалися. Інших доказів, щодо неправомірної поведінки відповідачки, позивачка суду не надала.

Судом встановлено, що відповідачка притягувалася до адміністративної відповідальності один раз та на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. Інших доказів щодо її попереджень позивачкою суду не надано.

В судовому засіданні відповідачка пояснила суду, що вважаючи спільне мешкання в спірній квартирі неможливим, позивачка поставила питання про виселення її від чоловіка з вказаної квартири за неможливістю сумісного проживання без надання іншого житла і зняття її з реєстрації.

Об`єкт права власності (спірна квартира) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в ній регулюється нормами Житлового кодексу України.

Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ст.47 ЖК України, норма житлової площі в Українській PCP встановлюється у розмірі 13.65 кв.м. на одну людину.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В обґрунтовані своїх позовних вимог, позивачка посилалася на ст.116 ЖК України.

Відповідно до ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним

порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для

інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, в ході судового засідання позивачка не надала суду достатньо доказів, що відповідачка систематично порушує правила соціалістичного співжиття, а так само руйнує або псує жиле приміщення, а тому суд критично ставиться до позовних вимог позивачки, щодо виселення ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та вважає за можливе у задоволенні позову відмовити.

Стосовно вимог позивачки щодо стягнення з відповідачки 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; та в інших випадках, встановлених законом.

В позовній заяві та під час судового розгляду позивачкою не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачці відповідачкою моральних страждань, вона не довела вину відповідачки, не надала доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачки та начебто завданою шкодою.

Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, наявність вини заподіювача шкоди.

Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору .

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , відділ опіки та піклування Жовтневої у м.Дніпропетровську ради про виселення, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровска.

Суддя Г.В. Черновськой