Справа № 2-663/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2011 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

Головуючого - судді Левченко Т.А.

при секретарі Куришко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В.Фрунзе», третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми, про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 15.02.1983 року по 05.10.2009 року він працював на ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе»чистильником металу, отливків, обпиловником фасонного лиття, наждачником лиття, літейником на машинах, обрубником. При виконанні трудових обовязків він отримав професійне захворювання і 31.05.2010 року МСЕК встановила йому 55 % втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності.

Посилається на те, що внаслідок отриманого професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в фізичних та моральних стражданнях в звязку з ушкодженням здоровя, почутті безвихіддя в звязку зі значною втратою працездатності. Він втратив саме важливе та цінне для людини здоровя, в звязку з чим переживає біль та страждання, вимушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Вказану моральну шкоду він оцінює в 20 000 грн. Крім того відповідач порушив вимоги Порядку складання і вимог до санітарно-гігієнічних характеристик умов праці, затв. наказом МОЗ України від 13.12.2004 року № 614 щодо строків надання документів головному державному санітарному лікарю м. Суми для складання інформаційної довідки умов праці. В звязку з зазначеними діями відповідача він був позбавлений можливості своєчасно розпочати лікування професійного захворювання, отримати відповідні страхові виплати. Порушенням строку надання документів йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 10 000 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала та в заперечення пояснила, що чинне законодавство не передбачає правових підстав для стягнення моральної шкоди з товариства, так як питання про порядок відшкодування моральної шкоди, завданої виробничою травмою або професійним захворюванням, на даний час законодавчо не врегульоване, що унеможливлює відшкодування такої шкоди власником підприємства або його уповноваженим органом. Також посилається на те, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди в звязку з професійним захворюванням, він був ознайомлений про наявність на робочому місці шкідливих і небезпечних виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоровя та погоджуючись на запропоновані йому умови праці, позивач усвідомлював можливі негативні наслідки для свого здоровя та несе солідарну відповідальність за їх настання. Крім того стверджує, що позивач пропустив, встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з даним позовом. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд заслухавши осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 15.02.1983 року по 05.10.2009 року знаходився в трудових відносинах з ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе»та працював чистильником металу, отливків, обпиловником фасонного лиття, наждачником лиття, літейником на машинах, обрубником, що підтверджується копією його трудової книжки на а. с. 3-4.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 27 від 02.04.2010 року позивачу встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень токсичної етіології ІІ ст. в фазі загострення; трахеобронхіальна дискинезія І-ІІ ст.; емфізема легень ІІ ст. ЛН І-ІІ ст.; нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) професійного ґенезу; хронічна рецидивуюча попереково-крестцова радіокулопатія з 2-стороннім корешковим синдромом на фоні остеохондроза і спонділоатрозу з функціональною нестабільністю в сегментах, з мязово-тонічним і алогічним синдромами і порушенням статико-гінетичної функції хребта (а. с. 5-6). При первинному огляді 02.06.2010 року фтизіатрична МСЕК встановила йому ІІІ групу інвалідності та 55 відсотків втрати професійної працездатності, що підтверджується відповідним актом огляду та довідкою МСЕК на а. с. 2; 29-32.

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання причиною професійного захворювання, встановленого позивачу є проведення робіт в умовах підвищення рівня виробничого шуму, загазованості, мікроклімату, тяжкості праці. Професійне захворювання виникло в звязку з недосконалість технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах праці.

Таким чином судом встановлено, що роботодавцем було порушено право позивача на безпечні умови праці, внаслідок чого у нього виникло професійне захворювання, що спричинило йому душевні страждання в звязку зі значним погіршенням стану здоровя. Внаслідок погіршення стану здоровя позивач значно обмежений в життєдіяльності, звичках, бажаннях, що вимагає від нього вживати додаткових зусиль по організації його життя. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До 2008 року обовязок відшкодування моральної шкоди, заподіяної, зокрема, внаслідок професійного захворювання, покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні, та відповідні норми закону були зупинені законами про Державний бюджет відповідно на 2006 та 2007 роки. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що трудове законодавство встановлює права, обовязки, відповідальність робітника та роботодавця у сфері трудових відносин, зокрема, роботодавець зобовязаний створити безпечні та нешкідливі умови праці найманому працівникові, а завдання каліцтва або іншого ушкодження здоровя працівникові під час виконання ним трудових обовязків та відповідальність за таку шкоду роботодавця, за наявності вини, знаходяться поза межами регулювання нормами трудового законодавства, і така відповідальність наступає відповідно до норм ЦК України.

Суд не може взяти до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки на дані спірні правовідносини не поширюється строк позовної давності. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не розповсюджується на вимоги щодо відшкодування шкоди, що завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя чи смертю. Аналогічні розяснені надані у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

За висновком Сумського обласного Центру медико-соціальної експертизи не встановлено факту наявності у позивача моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва (а. с. 39). Однак вказаний висновок є доказом, який суд не може прийняти до уваги, оскільки він спростовується іншими доказами в справі і цей висновок стосується тільки медичного аспекту, який є лише одним з критеріїв наявності чи відсутності немайнових втрат особи.

На підставі викладеного, враховуючи характер та обсяг страждань позивача, тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у 5000 гривень.

Враховуючи, що позивачем на підтвердження своїх доводів про спричинення йому відповідачем моральної шкоди в звязку з порушенням строку надання документів за приписом головного державного санітарного лікаря м. Суми, не надано доказів, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, а саме стягнення з відповідача у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Керуючись рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008р, ст.ст. 23, 268, 1167 ЦК України, ст.ст. 21, 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В.Фрунзе»на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000 гривень.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В.Фрунзе» на користь держави судовий збір в сумі 8 гривень 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, в цей же строк з моменту отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Т.А.Левченко