АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 5 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2010 року та додаткове рішення від 22 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічним позовом про визнання права власності на гараж,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2008 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3, зазначивши на обґрунтування своїх позовних вимог, що він є власником гаражу № 356 блок 9 в гаражному кооперативі «Мирний» по вул.. Бикова в. м. Кривому Розі, проте позбавлений можливості користуватись ним з вини відповідача, який не звільняє гараж , чим спричиняю йому моральну шкоду. Уточнивши свої вимоги, позивач просив зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні його гаражем, витребувати гараж з незаконного володіння та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 7000 грн. і судові витрати.

Відповідач у справі звернувся з зустрічним позовом про визнання права власності на гараж, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що спірний гараж було придбано ним для спільної підприємницької діяльності, яку він вів разом із ОСОБА_5 Після припинення спільної підприємницької діяльності вони за спільною згодою розподілили майно: ОСОБА_5 передав йому документи на гараж та ключі від гаражу, а собі залишив автомобіль. З моменту передачі ключів він відкрито та безперервно законно володів гаражем більше 10 років, вважає, що фактично йому належить право власності, тому просив визнати за ним право власності на зазначений гараж.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково:

усунуто перешкоди в користуванні гаражем, які здійснює ОСОБА_3, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати у справі: судовий збір в сумі 08грн.50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 07 грн. 50 коп., у задоволенні інших вимог відмовлено; також відмовлено і в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на гараж.

Додатковим рішення того ж суду від 22 квітня 2011 року гараж витребуваний із незаконного володіння ОСОБА_3

В апеляційних скаргах відповідач ОСОБА_3 ставить питання про часткове скасування рішення суду від 02 жовтня 2010 року в частині задоволення позову ОСОБА_5 та відмови в задоволенні позову зустрічного позову, а також про скасування додаткового рішення від 22 квітня 2011 року, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, на його думку, суд ухвалюючи рішення, не взяв до уваги відсутність письмових доказів того, що ОСОБА_5 має право власності на гараж, та є членом кооперативу. Судом залишено поза увагою, що відповідач відкрито володів гаражем понад 10 років; що він сплатив позивачу половину вартості гаражу,тому позивач не може витребувати це майно порядку ст.. 390 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є членом гаражно-будівельного кооперативу «Мирний», що знаходиться за адресою : м. Кривий Ріг, вул.. Бикова м. Кривого Рогу та власником гаражу №356 блок №9, який придбано у 1996 році.

Спір між сторонами виник з приводу того, що відповідач ОСОБА_3 користується спірним гаражем більше 10 років, проте з 2008 року без згоди ОСОБА_5

Вирішуючи спір, суд першої інстанції усунув ОСОБА_5 перешкоди в користуванні гаражем, які здійснює ОСОБА_3, витребував гараж із незаконного володіння останнього та відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на гараж.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд правильно виходив із того, що він є власником гаражу, оскільки згідно ст.. 15 Закону «Про власність», чинного на момент придбання гаражу, член гаражного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за гараж, наданий йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно ст.. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 користувався гаражем зі згоди його власника ОСОБА_5, який став власником викупленого гаражу як член гаражно-будівельного кооперативу, проте відмовився повернути власнику на його вимогу майно із свого володіння, суд правильно витребував у ОСОБА_3 це майно на підставі п. 2 ч. 1 ст.. 399 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки не підтверджені доказами.

Так, не можуть бути взятими до уваги посилання ОСОБА_3 на відсутність реєстрації права власності на гараж у БТІ, оскільки згідно ст.. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року (з наступними змінами і доповненнями), на який посилається ОСОБА_3, дія цього Закону не поширюється на державну реєстрацію прав на об'єкти цивільних прав, на які іншими законами поширено правовий режим нерухомої речі.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги стосовно наявності у сторін права користування гаражем у рівних частинах у звязку з веденням ними спільної підприємницької діяльності, придбанням гаражу за спільні кошти, сплатою ОСОБА_3 ОСОБА_5 частини вартості гаражу та подальшим розподілом ними спільного бізнесу.

Згідно положень ст..ст. 17, 18 Закону «Про власність», який діяв на момент придбання гаражу, майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Взаємовідносини сторін за договором про сумісну діяльність регулювались главою 38 Цивільного кодексу УРСР та загальними положеннями про зобов'язання (глави 14 - 19 цього Кодексу).

Відповідно до статті 44 Цивільного кодексу УРСР, договори про сумісну діяльність повинні укладатись у письмовій формі.

Згідно цієї ж статті угоди громадян між собою на суму понад 100 карбованців повинні укладатись також у письмовій формі.

Зважаючи на відсутність письмової угоди сторін про сумісну діяльність, а також щодо відчуження частини гаражу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_5 є єдиним власником гаражу.

Згідно ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання.

У звязку з цим суд першої інстанції правильно вирішив спір та поновив порушені права ОСОБА_5 у спосіб, визначений законом.

Інші доводи апеляційних скарг не містять підстав для скасування рішень суду.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди рішення суду не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2010 року та додаткове рішення від 22 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_6