справа № 2-79/11
провадження № 2/1058/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2011 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі:

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городище цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Городищенського відділу комунального підприємства Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи Городищенського відділу комунального піддприємства Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву позивач посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 17 грудня 2002 року придбав у ОСОБА_4 жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований в м.Городище Черкаської області по вул.Миру №49 на присадибній земельній ділянці. Відповідно до даного договору на даній земельній ділянці крім жилого будинку, господарських споруд знаходилася криниця, що розташована на границі з садибою №51. Перед купівлею даного будинковолодіння побачивши, що криниця розташована на границі з сусідською садибою, він поцікавився кому належить криниця, на що ОСОБА_4, показавши йому свій технічний паспорт пояснила, що криниця повністю належить їй, а сусіди лише користуються. В листопаді 2004 року по сусідству з ним стала проживати ОСОБА_3, якій він дозволив користуватися нею. Після того як в 2005 році сусіди пошкодили насос та електропровід в криниці, він заборонив їм користуватися нею. В жовтні 2010 року співмешканець дочки власника господарства №51 проклав траншею до криниці з метою проведення водопроводу до свого будинку в результаті чого пошкодив цілісність колець криниці, що вимусило його звернутися до правоохоронних органів, де йому стало відомо, що ОСОБА_5 нібито має право на 1/2 частину даної криниці. 19 жовтня 2010 року ОСОБА_3 звернулася до Городищенського районного суду з позовом до нього про усунення перешкод в користуванні 1/2 частини криниці. Під час розгляду даної цивільної справи в суді було встановлено, що починаючи з 1986 року криниця повністю стала рахуватися за господарством №49 по вулиці Миру в м.Городище в якому він проживає. Постільки за переоформлення криниці та відмову від неї необхідно було платити грошові кошти, то попередній власник його господарства переоформив у Городищенському БТІ криницю на себе, а співвласник з господарства №51, де нині мешкає відповідачка, свою відмову не узаконив, що і спричинило дане непорозуміння. Вважає порушеним своє право власності на криницю і прийняв рішення звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали.

Відповідач позов не визнала, мотивуючи тим. що згідно договору купівлі-продажу від19 листопада 2004 року вона є власником 1/2 частини криниці і не може бути за жодних обставин позбавлена набутого права власності.

Третя особа Городищенський відділок комунального підприємства Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації позов не визнав з тих підстав що в матеріалах інвентаризаційних справ позивача і відповідача не має документів, які б підтверджували відмову попередніх власників будинковолодіння у м.Городище по вул.Миру №51 від своєї частини криниці.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку позивача та його представників, відповідачки, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, встановив наступні правовідносини: в судовому засіданні дійсно було встановлено, що на земельній ділянці позивача за адресою вул.Миру №49 в м.Городище, та на земельній ділянці відповідача за адресою вул.Миру №51 в м.Городище на межі між будинковолодіннями знаходиться криниця. Як позивач, так і відповідачка, не надали суду документів про те, що земельні ділянки, на яких розташована криниця належать їм на праві власності відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянки. Позивач згідно договору купівлі продажу від 22 травня 2002 року стан власником будинку, в тому числі криниці, а відповідачка, згідно договору дарування від 19 листопада 2004 року, стала власником будинку та 1/2 частини криниці, лише за змістом самого договору дарування, без зазначення відповідних експлікацій і даних у Генеральному плані схеми в Технічному паспорті на житловий будинок. Як пояснила відповідачка, і чого не заперечила третя особа, під час розгляду справи в суді, було внесено, за зверненням відповідачки, доповнення до Технічного паспорту житлового будинку садибного типу по вул.Миру №51 та включено в оціночний акт 1/2 частини криниці.До 2005 року сторони спільно користувалися криницею, до поки не виникли непорозуміння, пов»язані із забороною позивача брати воду, через пошкодження відповідачкою насоса та електропроводів, цілісності колець.

Із досліджених в судовому засіданні архівних даних по будинковолодінню №51 інвентарна справа заведена 18.08.1980 року, де внесено 1/2 частини криниці, власником був ОСОБА_6. 02.12.1980 року будинковолодіння переходить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину, де зазначена 1/2 частина криниці.16.11.2004 року будинковолодіння переходить у власність ОСОБА_8 та ОСОБА_9, на підставі свідоцтва про право на спадщину із зазначенням 1/2 частини криниці.19.11.2004 року ОСОБА_8 відчужують домоволодіння відповідачці ОСОБА_3І шляхом посвідчення договору дарування від 19.11.2004 року за реєстровим номером №3065, де зазначена 1/2 частини криниці. Згідно архівних даних КП ЧООБТІ інвентарна справа по будинковолодінню по вул.Миру № 49 заведена в 1960 році і ? частина криниці була занесена при проведенні поточної інвентаризації 12.07.1973 року на ім»я ОСОБА_10. 17.07.1973 року остання продала ОСОБА_11 житловий будинок де занесена в документи 1/2 криниці. 13.10.1976 року ОСОБА_12 продав ОСОБА_13 /Зеєр/ ОСОБА_14 житловий будинок де вказано 1/2 частини криниці; В 1986 році при проведенні поточної інвентаризації будшіковолодінь №49 та №51 інженером БТІ ОСОБА_15 внесено зміни до інвентарних справ, при цьому не було подано заяв власниками про внесення змін, щодо зміни часток криниці. Інженером внесені зміни, а саме: до будинковолодіння №49 внесено цілу криницю, яка зазначена на генеральному плані земельної ділянки, проведено оцінку споруди, що зазначено в оціночному акті. Отже ціла криниця до будинку №49 рахується з 1986 року. В оціночне будинковолодіння №51, залишається занесена 1/2 частина криниці.22.05.2002 року ОСОБА_13 продає будинковолодіння з цілою криницею ОСОБА_4 шляхом посвідчення договору купівлі-продажу від 22.05.2002 року за № 124 17.12.2002 року ОСОБА_4 продала ОСОБА_2будинковолодіння, де вказана ціла криниця згідно договору купівлі- продажу від 17.12.2002 року за №2900.

Позивачем в судовому засіданні надано копію технічного паспорту на житловий будинок та господарські споруди за адресою вул.Миру №49 в м.Городище,, згідно якого вбачається, що позивач є власником даного домоволодіння і господарських споруду, включаючи споруду позначену №2-криницю.Крім того, право власності на спірну криницю підтверджується і свідоцтвом про право власності та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.Відповідно до ст.316 ЦК України власності особи є право особи, в даному випадку відповідача на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.У відповідності до ст.319 ЦК України позивач, як власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.Власник, позивач, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, тому суд не вправі розцінювати за наявності представлених суду доказів, дії позивача по встановленню огорожі навколо своєї земельної ділянки біля криниці, як такі, що суперечать чи порушують закон. Допитавши свідків ОСОБА_16М, ОСОБА_17,Ляшко, В.М.,ОСОБА_18,ОСОБА_19,ОСОБА_20. ОСОБА_21ОСОБА_22,Чуй 0.0.,ОСОБА_23,ОСОБА_4, які посвідчили суду факт набуття позивачем у власність спірної криниці на підставах, що не заборонені законом, а саме шляхом договору купівлі-продажу відповідно до вимог ЦК України, шо підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом про реєстрацію власності на нерухоме майно, приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на криницю обгрунтованими та підтвердженими доказами.

За таких обставин, вивчивши наявні у матеріалах цивільної справи докази, суд, вважає, що відповідачка не довела набутого нею права власності на ? частини криниці на законних підставах, що є її обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України, з врахуванням того, що судом було створено всі умови для змагального процесу та роз»яснено як позивачу так і відповідачу їх права і обов»язки, які передбачені цивільно-процесуальним законодавством держави.З огляду на вищевикладене вбачається, що відповідачка не набула права власності на нерухоме майно як того вимагає діюче законодавство, тому і позбавлена довести в суді вимогу про право власності на частину криниці, вказуючи, що діями Городищенського відділу комунального підприємства Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації при виготовленні технічної документації порушено її право як власника. Відповідачка не надала суду жодного належного доказу, який містив би інформацію щодо предмета доказування, посилаючись лише на обгрунтування, що за словами попереднього власника двору криниця була нібито у спільному користуванні та свідчення свідка ОСОБА_24. про те, що за договором дарування останній належить 1/2 частини криниці, хоч вона і не в технічний паспорт на житловий будинок садибного типу.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і доказування не може грунтуватися на припущеннях, тому суд, на підставі всебічного, повного, об»єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задоволити вимоги позивача в повному обсязі.

У зв»язку із розглядом справи в суді позивачем було понесено судові витрати , передбачені ст.79 ЦПК України, які ним документально підтверджені та складають: 120 грн. витрат на інформаційно -технічне забезпечення розгляду судової справи та 37 грн. витрат на оплату судового збору, які суд присуджує відповідачці у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Представником позивача ОСОБА_25, під час розгляду справи заявлено вимогу про стягнення з позивача на користь відповідачки понесених нею витрат на правову допомогу в сумі 2000грн, яку суд. вважає за необхідне залишити без задоволення, як необгрунтовану та не підтверджену будь-якими допустимими доказами.

На підставі вищевикладеиого, керуючись ст.ст. 5, 10, 30, 60, 212, 213, 215, 294, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Городищенського відділу комунального підприємства Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності задоволі частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на криницю, що розташована на території садиби №49 по вул ОСОБА_21 в м.Городище на межі з садибою №51 по вулиці Миру в м.Городище.

Зобов»язати Городищенський відділ комунального підприємства Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації внести зміни в інвентарні документи садиб № 49 та № 51 по вулиці Миру в місті Городище Черкаської області, виключивши з інвентарної документації садиби № 51 - 1/2 частини криниці.

Стягнути з ОСОБА_26, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки м. Городище, вул.. Миру № 51 Городищенського району Черкаської області, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, судові витрати в сумі 171 (сто сімдесят одна) гривня 00 копійок, які складаються з 51 (п»ятдесят одної гривні 00 копійок судового збору та 120 (сто двадцять) гривень 00 копійок витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справ у судах.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області повністю або частково.

Апеляційну скаргу на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_27