Справа № 2-9601/2011
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2011 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Башмакова Є.А.,

при секретарі Куляба Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_2 , про розірвання кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2011 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_2 , про розірвання кредитного договору.

В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні посилалися на те, що 11 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобов`язався надати йому кредитні кошти у розмірі 61 500, 00 доларів США, а він, в свою чергу, зобов`язується повернути наданий кредит. В якості забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором 11 вересня 2007 року було укладено договір поруки між відповідачем та ОСОБА_2 , а також 11 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави майна. Позивач також зазначив, що згідно умов кредитного договору від 11.09.2007 року валютою кредиту є долар США, однак, внаслідок фінансової кризи прибутковість підприємницької діяльності позивача значно зменшилась, фінансову кризу він вважає істотною зміною обставин, а отже, згаданий кредитний договір має бути розірвано. Окрім того, виходячи з розірвання договору, що передбачає основне кредитне зобов`язання, позивач просив розірвати також договір поруки від 11.09.2007 року та договір застави від 11.09.2007 року.

У судове засідання з`явився позивач, представник позивача, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення на позовну заяву, просив суд у задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що 11 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №МК/44, відповідно до п. 1.2. якого банк зобов`язався надати позивачу кредитні кошті у розмірі 61 500, 00 доларів США.

В якості забезпечення вищезазначеного кредитного договору 11.09.2007 року між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № МК/44-2, відповідно до п. 2 якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

11 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави майна № МК/44-1, предметом останнього є транспортний засіб: сідловий тягач Е, марка: DAF TE47XS, рік випуску: 2001, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , колір білий, шасі (кузов) № VIN- НОМЕР_2 .

Кредитний договір №МК/44 від 11 вересня 2007 року передбачає, що кредит видається позивачу в іноземній валюті доларах США.

У судовому засіданні також встановлено, що у відповідності до вимог ст. 203 Цивільного кодексу України при укладенні даного кредитного договору були дотримані всі передбачені діючим законодавством істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. Окрім того, на момент укладення цього договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою фінансової установи.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу (ЦК) України, умовами укладеного між сторонами кредитного договору №МК/44 від 11 вересня 2007 року.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства, який знайшов своє втілення у ст.ст. 3, 627 ЦК України, є принцип свободи договору, що у собі розуміє вільний вибір контрагента та вільне визначення сторонами умов договору, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників, з урахуванням вимог діючого Кодексу, інших актів цивільного законодавства знайшов своє втілення.

За кредитним договором та відповідно до ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отримуючи кредит в іноземній валюті, позивач не пред`явив до відповідача вимог щодо зміни умов кредитування, порядку та строків сплати кредиту чи недійсності укладення договору. Зазначені умови кредитного договору є суттєвими і оговорені (погоджені сторонами) в самому договорі.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У ст. 525 ЦК України зазначається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 652 ЦК України разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися

при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Судом також встановлено, що позичальник отримав кредит як фізична особа-підприємець, про що свідчить копія відповідного свідоцтва, наявна в матеріалах справи, відповідно до п. 1.4 кредитного договору мета кредитування придбання основних засобів. Позивач посилався на те, що його прибуток значно зменшився по відношенню курсу долара до гривні, але всі ризики підприємницької діяльності несе сама фізична особа-підприємець.

Крім того, відповідно до п. 3.8 ст. 3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту`передбачено, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач.

Також в судовому засіданні судом з`ясовано, що позивач до банку з пропозицією реалізувати майно, що є предметом договору застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не звертався.

Таким чином, суд приходить до висновку про необгрунтованість вимог позивача щодо розірвання договору № МК/44 від 11 вересня 2007 року.

Оскільки суд прийшов до висновку про необгрунтованість вимог позивача щодо розірвання кредитного договору № МК/44 від 11 вересня 2007 року, позовні вимоги позивача про розірвання договору застави майна № МК/44-1 та договору поруки № МК/44-2 від 11 вересня 2007 року, виходячи з дійсності основного кредитного зобов`язання не підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 та до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, виходячи з того, що позивач, укладаючи зазначений договір, в тому числі надав згоду на несення саме позичальником усіх валютних ризиків під час виконання зобов`язань, погодився зі всіма викладеними у ньому умовами, істотна зміна обставин місця не мала, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню у повній мірі, у зв`язку з викладеними вище обставинами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 19 Конституції України ст.ст. 192, 523, 215, 523, 525, 627, 629, 651, 652, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_2 , про розірвання кредитного договору, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Є.А. Башмаков