Справа № 2-800/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2011 року

Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та громадської організації «Отрада», за участю 3-ої особи КП «Овідіопольське РБТІ»про поновлення прав, визнання недійсними та скасування рішень ГО «Отрада», визнання правочинів недійсними та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2011 року, позивач, звернувся до суду з названим позовом, в якому зазначив, що з 2008 р., він є членом ГО «Отрада», та якому, після видачі членського квитка № 317, на території ГО було надано у користування земельну ділянку під № 393, за яку він сплачував членські внески.

Однак, як стверджує позивач, 27.09.2009 р., протоколом загальних зборів членів ГО «Отрада», всупереч вимогам Статут ГО, його було безпідставно та незаконно виключено із членів ГО «Отрада»за завдання шкоди репутації організації. При чому, як вказує позивач, така підстава виключення з членів ГО відсутня у Статуті організації, у самому протоколі загальних зборів включені особи, які не були присутніми на загальних зборах організації та не підписували протокол. Також, позивач вважає, що 30.01.2010 р., він був повторно виключений з членів ГО «Отрада»у звязку з несплатою членських внесків та протоколом від цієї ж дати, до членів ГО був прийнятий відповідач ОСОБА_2 з наданням йому користування вказаної вище ділянки № 393.

Крім цього, 14.04.2010 р., було відкрито виконавче провадження по зобовязанню позивача по усуненню його у перешкоджанні в здійсненні ОСОБА_2 прав як члена ГО «Отрада», шляхом звільнення спірної ділянки № 393 в ГО «Отрада», шляхом демонтажу розташованої на ній тимчасової споруди будинку рибака згідно заочного рішення Приморського райсуду м. Одеси від 30.03.2010 р., яке набрало законної сили 10.04.2010 р. Однак, у звязку із скасуванням вказаного рішення ухвалою від 30.04.2010 р., вже 16.04.2010 р. виконавчий документ був повернутий. Однак, як вказує позивач, 17.04.2010 р., ОСОБА_2 незаконно зруйнував тимчасову будівлю позивача на ділянці № 393.

16.11.2010 р., згідно нотаріально-посвідчених договорів купівлі-продажу (реєстр. №№ 11786,11787), ОСОБА_2, на думку позивача, ввівши в оману покупця, незаконно продав ОСОБА_3 цілий будинок рибака, який знаходиться на ділянці № 393 в смт. Таїрове, Овідіопольського району Одеської області по вул. Рибпортовська, 100/393 та останній зареєстрував своє право власності у КП «Овідіопольське РБТІ»(витяги про реєстрацію права власності №№ 28082682, 28082806, запис № 241 в книзі № 3), а ОСОБА_3 в свою чергу, 10.01.2011 р. та 11.01.2011 р. незаконно подарував за двома нотаріально-посвідченими договорами вказаний будинок рибака ОСОБА_4, який також зареєстрував своє право власності в КП «Овідіопольське РБТІ».

У звязку з викладеним, позивач просив суд, поновити його в членах ГО «Отрада», шляхом визнання недійсними рішень ГО «Отрада»від 27.09.2009 р. та від 30.01.2010 р. про його виключення, відновити становище, що існувало до порушення його права членства в ГО «Отрада», шляхом скасування рішення ГО «Отрада»від 30.01.2010 р. про включення ОСОБА_2 в члени ГО «Отрада»з наданням йому в користування земельної ділянки № 393, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду 1700 грн., визнати недійсними нотаріально-посвідчені договори купівлі продажу від 16.11.2010 р., відповідно до яких, ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 по ? частині будинку рибака № 100/393 по вул. Рибпортовській в смт. Таїрове, Овідіопольського району Одеської області (реєстр. №№ 11786,11787), визнати недійсними витяги про реєстрацію прав на вказаний будинок рибака №№ 28082682, 28082806 від 22.11.2010 р., визнати недійсними нотаріально-посвідчені договори дарування від 10.01.2011 р. та від 11.01.2011 р., відповідно яких ОСОБА_3 подарував по ? частці вказаного будинку рибака ОСОБА_4 та виселити ОСОБА_4 із будинку рибака № 100/393 по вул. Рибпортовській в смт. Таїрове, Овідіопольського району Одеської області.

В судовому засіданні, позивач та його представниця підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав як безпідставний та необґрунтований, вважаючи на законних підставах та у відповідності з діючим законодавством України, укладених ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу будинку рибака, надавши при цьому суду свої письмові заперечення.

Представниця відповідача ГО «Отрада»позов не визнала, пояснивши, що позивача на законних підставах було виключено з членів обєднання на підставі п. 3.10 Статуту організації за нанесення своїми діями шкоди репутації обєднання.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник 3-ої особи КП «Овідіопольське РБТІ»в судові засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток з викликом до суду з відповідними відмітками про вручення та судовими повістками з відмітками про вручення, причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутністю суду не надали (а.с. 103а,103б,108в,108г,135,139-143).

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 61 ЦПК України передбачено вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду у справі, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Умовами статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Частина 1 п. 3 ст. 208 ЦК України зазначають у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

У відповідності зі ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом (ст. 208 цього Кодексу). Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Виходячи з приписів ст. 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорюваних окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Приписами статей 319,328,331 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації - право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна), особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо обєкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення обєкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис обєкта незавершеного будівництва.

Підстави припинення права власності чітко обумовлені статтею 346 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України передбачено відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до умов статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Згідно із статтею 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

З приписів статті 376 ЦК України, видно, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди), шляхом укладення договору оренди земельної ділянки

Стаття 125 ЗК України передбачає право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Також, ч. 5 ст. 126 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно зі статтею 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріальному посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

У відповідності зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом : визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно із ч. 3 та ч. 4 ст. 6 Закону України «Про об`єднання громадян»№ 2460-ХІІ від 16.06.1992 р., всі основні питання діяльності об`єднань громадян повинні вирішуватись на зборах всіх членів або представників членів об`єднання. Об`єднання громадян повинно регулярно обнародувати свої основні документи, склад керівництва, дані про джерела фінансування та витрати.

З пунктів 19 та 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»випливає, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадках навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суд встановив і це було підтверджено представницею відповідача ГО «Отрада», що у 2008 році, ОСОБА_1, згідно рішення правління обєднання, дійсно був прийнятий до членів ГО «Отрада»з видачею йому членської книжки та наданням у користування земельної ділянки № 393, яка раніше була у користуванні батька позивача ОСОБА_5, що підтверджується членською книжкою з відміткою про сплату членських внесків, відповідною заявою про переоформлення куріню № 393, рахунок № 528 (а.с. 18-22,150).

Будь-яких правовстановлюючих документів на вказану ділянку (державний акт на право власності, право користування, оренди, як це передбачено нормами Закону) не було ні у батька позивача, ні у самого позивача ОСОБА_1, що він підтвердив судовому засіданні.

Згідно із актом переоформлення ділянки ГО «Отрада», ОСОБА_1, під підпис, був попереджений щодо переоформленої будівлі по точкам забудови стосовно розширення та добудовування без дозволу голови та правління ГО «Отрада», що категорично забороняється та попереджений, що у випадку невиконання положень поведінки на території ГО «Отрада»- він буде виключений із складу членів причалу, тобто : домик, човен та приватне майно повинно бути вивезено з території причалу в місячний термін (а.с. 149).

Пунктами 1.1,1.4 Статуту ГО «Отрада», затвердженого загальними зборами членів обєднання протокол № 1 від 25.01.2004 р. зі змінами та доповненнями, затвердженими загальними зборами членів ГО «Отрада», протокол № 1 від 22.01.2006 р. - передбачено, що організація є добровільним обєднанням громадян для задоволення та захисту своїх законних соціальних, житлових, економічних, побутових, вікових та інших спільних інтересів та є правонаступником ГО «Добровільне товариство рибаків-любителів «Отрада». В своїй діяльності, обєднання керується Конституцією України, чинним законодавством України, Законом України «Про обєднання громадян»та цим Статутом (а.с. 66-)

Крім цього, мета та основні напрямки діяльності обєднання обумовлені розділом 2 Статуту, зокрема, основною метою діяльності обєднання є задоволення і захист законних соціальних, економічних інтересів його членів.

Пунктами 3.10,3.11 Статуту передбачено, що член обєднання може бути виключений з обєднання, якщо він не виконує обовязків члена обєднання, своїми діями або бездіяльністю завдає шкоди репутації обєднання, його фінансовому положенню, не сплачує членські внески більше 6 місяців. Рішення про виключення члена обєднання ухвалюється на загальних зборах членів обєднання за поданням голови.

Відповідно до п. 6.5 Статуту голова обєднання зокрема, вносить пропозицію про виключення з членів обєднання на розгляд загальних зборів, стежить за дотриманням дисципліни в обєднанні, виконанням наказів і розпоряджень правління (а.с. 76).

На засіданні правління ГО «Отрада»від 20.09.2009 р. було вирішено винести кандидатуру члена ГО «Отрада»ОСОБА_1 на загальні збори обєднання про виключення його з членів ГО, до рішення загальних зборів ГО, голові правління ОСОБА_6 не приймати ніяких заяв від ОСОБА_1 та контроль по виконанню рішення правління покласти на конфліктну комісію, що підтверджується відповідним протоколом № 55 засідання правління ГО «Отрада»(а.с. 77-79).

Підставою для прийняття такого рішення правління ГО, стало звернення голови правління обєднання ОСОБА_6 с пропозицію розглянути заяви членів ГО у відношенні поведінки члена ГО ОСОБА_1 на причалі обєднання, внаслідок якого, загинула невістка члена обєднання ОСОБА_7 ОСОБА_8, яка є матір`ю двох малолітніх дітей.

Протоколом № 2 загальних зборів членів ГО «Отрада»від 27.09.2009 р., на якому були присутні 561 член обєднання, серед яких, була присутня особисто дружина ОСОБА_1, вона же представниця позивача за довіреністю, та якому виступив член обєднання ОСОБА_7, свекор загиблої ОСОБА_8, ОСОБА_1 було виключено з членів ГО «Отрада»у звязку з порушенням останнім п. 3.10 Статуту обєднання, за що проголосувало 376 членів ГО «Отрада»та чиї підписи знаходяться у списку присутніх на вказаних загальних зборах ГО від 27.09.2009 р. (а.с. 80-102).

Крім того, як підтвердила представниця позивача ОСОБА_9 дружина ОСОБА_1, яка була присутня на зборах 27.09.2009 р. та яку позбавили слова на зборах члени ГО «Отрада», позивач знав про дату скликання загальних зборів, однак не міг бути присутнім у звязку з находженням в лікарні.

Однак, своєю заявою від 07.04.2010 р. на ім.`я голови правління ГО «Отрада», позивач ОСОБА_1 просив поновити його у членах обєднання (а.с. 17).

Вироком Київського райсуду м. Одеси від 18.02.2011 р., ОСОБА_1 був визнаний винним за ст. 291 КК України та йому було призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки за те, що 13.09.2009 р. о 16.00-17.00 годин, він, в стані алкогольного спяніння, керуючи в акваторії Чорного моря незареєстрованим у встановленому порядку гідроциклом, не маючи на нього документів та прав на керування, рухаючись з великою швидкістю, на відстані приблизно 400-700 м від берега, напроти ГО «Отрада», порушивши приписи Постанови КМУ № 114 від 27.07.1993 р., Конвенції Міжнародних правил запобігання зіткненню судів на море 1972 р., Постанови ВРУ № 2785-12 від 17.11.1992 р., Правил користування маломірними судами на водних обєктах в Одеській області допустив зіткнення з моторним човном під керуванням ОСОБА_7 с пасажирами на борту, внаслідок чого ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких 25.09.2009 р. вона померла (а.с. 157-184).

Вказаний вирок суду, був залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.05.2011 р. та набрав законної сили, після чого ОСОБА_1 був взятий під варту на виконання вироку суду (а.с. 185-188).

Вказана кримінальна справа - набула широкого розголосу в пресі та громадський резонанс, про що було зазначено у офіційних печатних виданнях України та Одеської області, в тому числі на регіональному та всеукраїнському телебаченні, включаючи державні телеканали, що підтверджується копією СД-диска з записом загальних зборів членів обєднання ГО «Отрада»та інтервю потерпілої сторони родини ОСОБА_8, чия родичка загинула внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1, а також дружини позивача ОСОБА_1 ОСОБА_9 безпосередньо перед проведенням загальних зборів правління 27.09.2009 р., на яких, позивача було виключено із членів обєднання (а.с. 103ж).

Враховуючи викладене, а також пояснення представниці відповідача ГО «Отрада», яка пояснила, що після трагічної загибелі родички члена ГО «Отрада»ОСОБА_8 з вини ОСОБА_1, яка була встановлена вироком суду, що набрав законної сили всі члени обєднання були обурені недостойною поведінкою позивача ОСОБА_1, у звязку з чим, звернулись до голови правління ГО з проханням про виключення останнього з членів ГО «Отрада», як такого, що своїми діями наносить шкоду репутації обєднання та у звязку з чим, вказане питання і було винесено на засідання правління 27.09.2009 р., рішенням якого ОСОБА_1 було виключено із членів ГО «Отрада»суд вважає, що в даному випадку, дійсно мало місце порушення ОСОБА_1, як члена обєднання п. 3.10 Статуту ГО, а саме завдання шкоди репутації обєднання своїми діями, що стало підставою для виключення останнього з членів обєднання у відповідності з вимогами Статуту обєднання на підставі п. 3.11, яким передбачено, що рішення про виключення члена обєднання приймається виключно зборами правління у встановленому цим Статутом порядку, і як слід, позивача було позбавлено права користування ділянкою № 393, на яку ОСОБА_1 не мав жодних правовстановлюючих документів, а згідно із Статутом ГО «Отрада» - виключно членам обєднання, надається у користування ділянка на території ГО «Отрада».

Будь-яких законних підстав для поновлення ОСОБА_1 в членах ГО «Отрада»в судових засіданнях встановлено не було, а тому у суду відсутні підстави для поновлення позивача в членах обєднання.

В судовому засіданні, позивач наполягав на тому, що він особисто будував домик рибака на земельній ділянці № 393 на території ГО «Отрада», однак вказане не відповідає дійсності, адже вищезгаданим актом переоформлення вказаної ділянки, підтверджується, що тимчасова будівля, що знаходилась на вказаній ділянці, була побудована його батьком (а.с. 149).

Також, в судовому засіданні, позивач стверджував, що будував тимчасову будівлю на вказаній ділянці за свої власні кошти та зі своїх будівельних матеріалів, однак жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст.ст. 57-60 ЦПК України - на підтвердження вказаного, суду не надав.

Крім того, як було встановлено в судових засіданнях та підтверджено самим позивачем ОСОБА_1 будь-яких письмових доказів, підтверджуючих його законне право власності на тимчасову будівлю (споруду) будинку рибака, яка знаходилась на земельній ділянці № 393 по вул. Рибпортовська в смт. Таїрове, у нього немає. Тобто, як показав ОСОБА_1 будівля, що знаходилась на вказаній ділянці, була побудована самовільно, без відповідних дозволів та затверджених проектів і відповідно право власності на вказану тимчасову споруду, він не набув і не зареєстрував його органах БТІ.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у звязку з відсутністю жодних правовстановлюючих документів на тимчасову споруду на ділянці № 393, право власності на яку, не виникло та не було зареєстроване у встановленому законом порядку позивачем ОСОБА_1 будь-які законні права та інтереси позивача порушені не були.

Випискою з протоколу засідання правління ГО «Отрада»№ 57 від 30.01.2010 р., підтверджується, що на підставі відповідної заяви, до членів ГО «Отрада», був включений ОСОБА_2 з наданням йому у користування ділянки № 393 (а.с. 58).

На думку суду, беручи до уваги законне та таке, що відповідає умовам Статуту ГО «Отрада»виключення ОСОБА_1 із членів обєднання на підставі п. 3.10 Статуту відповідача ОСОБА_2 було на законних підставах включено до членів обєднання з наданням йому у користування ділянки № 393.

Є безпідставним та необґрунтованим посилання позивача на його нібито повторне виключення із членів ГО «Отрада»30.01.2010 р., так як будь-яких рішень стосовно повторного виключення ОСОБА_1 із членів обєднання, позивачем суду не надано, і правлінням ГО «Отрада»- не приймалось, що підтвердила в судовому засіданні представниця відповідача ГО «Отрада».

Безпідставними також є твердження позивача, стовно відсутності у Статуті ГО «Отрада» п. 3.10, на підставі якого його виключено із членів обєднання, так як належним чином посвідченою копією

Статуту ГО «Отрада» разом із змінами до Статуту підтверджується зворотне.

У звязку з викладеним, враховуючи, що будь-які законні права та інтереси, в тому числі і майнові, позивача ОСОБА_1 порушені не були та його було на законних підставах виключено із членів ГО «Отрада», суд вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на свою користь моральної шкоди 1700 грн., визнання недійсними нотаріально-посвідчених договорів купівлі продажу від 16.11.2010 р., відповідно до яких, ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 по ? частині будинку рибака № 100/393 по вул. Рибпортовській в смт. Таїрове, Овідіопольського району Одеської області (реєстр. №№ 11786,11787), визнання недійсними витягів про реєстрацію прав на вказаний будинок рибака №№ 28082682, 28082806 від 22.11.2010 р., визнання недійсними нотаріально-посвідчених договорів дарування від 10.01.2011 р. та від 11.01.2011 р., відповідно яких ОСОБА_3 подарував по ? частці вказаного будинку рибака ОСОБА_4 та виселення ОСОБА_4 із будинку рибака № 100/393 по вул. Рибпортовській в смт. Таїрове, Овідіопольського району Одеської області є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10,11,57-60,61,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 316-319,328,331,346,375,376,378,620 ЦК України, ст. 124,125 ЗК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Статутом ГО «Отрада», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та громадської організації «Отрада», за участю 3-ої особи КП «Овідіопольське РБТІ»про поновлення прав, визнання недійсними та скасування рішень ГО «Отрада», визнання правочинів недійсними та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Гандзій Д.М.