Справа № 22-1445 Головуючий в І інстанції
Категорія 5 Доповідач Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Херсонської області у складі :

головуючого Колісниченка А.Г.,

суддів Капітан І.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі Лукашевич Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданої за дорученням ОСОБА_4 на рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 17 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3, поданим за дорученням ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Комсомольської міської ради міста Херсона про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

До суду, із зазначеним позовом звернулася ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та просила усунути перешкоди у користуванні квартирою №23 в будинку №1-а по пр. Будівельників у м. Херсоні шляхом виселення відповідачів з займаного ними приміщення. В обґрунтування позову посилалася на ту обставину, що ОСОБА_4 є власником спірної квартири відповідно до договору купівлі-продажу від 17.05.2005 року, а відповідачі після купівлі квартири були вселені туди як тимчасові мешканці без зазначення терміну їх проживання. На теперішній час ОСОБА_4 має потребу у використанні своєї власності і тому бажає виселити відповідачів з квартири, однак на неодноразові звернення до них з цього приводу, вони відмовлялись.

Рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 17 січня 2011 року в задоволенні позову поданого ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відмовлено за необґрунтованістю.

У поданій апеляції ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В письмових запереченнях, які надійшли на скаргу до апеляційного суду, ОСОБА_6 просить зазначену скаргу відхилити, а рішення першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що сама власниця квартири ОСОБА_4 до них вимоги про виселення не предявляла, тому у них немає підстав для їх виселення, окрім того з ними проживає малолітня дитина, а іншого житла у них немає.

У судовому засіданні, представниця апелянтки за дорученням ОСОБА_8 та наполягала на задоволенні апеляції, посилаючись на те, що судом не враховано положень ст.391 ЦК України та ст.43 Конституції України щодо права власника вільно розпоряджатись своєю власністю та вимагати від інших осіб усунення порушень права власності.

Відповідачі, у судовому засіданні, проти задоволення апеляції заперечували, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, аргументуючи свою позицію доводами, які містяться у письмових запереченнях на апеляцію.

Представниця органу опіки та піклування просила про відхилення апеляції, посилаючись на те, що в разі задоволення позову будуть порушені житлові права неповнолітньої особи.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, що з'явились до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у визначених процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі вселились до квартири зі згоди її власника ОСОБА_4, і відповідачів не можна визнати тимчасовими мешканцями в розумінні ст.818 ЦК України, а окрім того позивачкою не дотримано порядку предявлення вимоги про виселення тимчасових мешканців, встановленого ч.3 ст.818 ЦК України. Однак, з такими висновками суду, колегія повною мірою погодить не може, через порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення та ухваленого нового згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, власниця квартири АДРЕСА_1 О.В. через свою довірену особу ОСОБА_3 предявила позов до суду, посилаючись як на норми ст.818 ЦК України так і на норми ст. 391 ЦК України. При цьому, у своїй позовній заяві ОСОБА_4 посилалась також на розяснення, які містяться абз.4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», у якому зазначено, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Відповідачі і у суді першої інстанції і в апеляційному суді послідовно пояснювали, що у квартиру належну ОСОБА_4, яка на даний момент тимчасово мешкає у США, вони вселились з дозволу її батька ОСОБА_9, який водночас був дядьком відповідачки ОСОБА_5 При вселенні, був обумовлений тимчасовий характер їх проживання. Плата за користування квартирою не обумовлювалась. Будь-яких обєктивних і несуперечливих доказів того, що вселення відповідачів відбулось зі згоди власниці квартири матеріали справи не містять. Відповідачі у квартирі позивачки не зареєстровані (а.с.15).

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Довіреністю від 27.11.2009 року ОСОБА_4 уповноважила свою матір ОСОБА_3 на розпорядження всім належним їй майном з чого б воно не складалось та де б не знаходилось, у тому числі уповноважила її представляти її інтереси у всіх судових установах(а.с.13).

З матеріалів справи також вбачається, що на численні прохання про звільнення квартири з боку особи, уповноваженої власником на розпорядження нею - ОСОБА_3 відповідачі не реагують, чим чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю.

Зважаючи на це, позовні вимоги ОСОБА_4, заявлені від її імені ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів підлягають задоволенню.

Колегія судів, не бере до уваги посилання відповідачів та представника органу опіки та піклування на те, що в разі задоволенні позову про виселення будуть порушені житлові права неповнолітньої особи, оскільки неповнолітня ОСОБА_7, яка проживає разом із батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не набула права користування житловим приміщенням у належній позивачці квартирі АДРЕСА_2.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану на підставі доручення, виданого ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 17 січня 2011 року скасувати., ухваливши нове.

Позов ОСОБА_3, поданий на підставі доручення, виданого ОСОБА_4 задовольнити.

Усунути ОСОБА_4 перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою № 23 по проспекту Будівельників, в будинку № 1-а у м. Херсоні шляхом виселення з цієї квартири ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий Колісниченко А.Г.

судді Капітан І.А.

ОСОБА_2