РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-244/11

Провадження № 2/2311/8649/11

24 листопада 2011 року Лисянський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Мельниченко Т.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Водо-канал» про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до комунального підприємства «Водо-канал» про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах із Комунальним підприємством «Водо-канал» по 07.04.2011 року на посаді оператора насосних станцій. Згідно наказу від 07.04.2011 року її було звільнено у звязку із зміною організації роботи та враховуючи невідповідність займаній посаді в порядку п.1 п.2 ст.40 КЗпП. Вважає, що її було звільнено незаконно, оскільки при такому звільненні було не дотримано норми чинного законодавства, чим порушено її права як працівника, а тому вона звернулась до суду з позовом про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ від 07.04.2012 року, поновити її на посаді оператора насосних станцій та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6 728 гривень 40 копійок. Від стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення, повязаних з розглядом справи у розмірі 120,00 грн., відмовилась.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що наказ про звільнення видано із дотриманням вимог законодавства, та пояснив, що у підприємства КП «Водо-кнал» склався вкрай тяжкий фінансовий стан, велика заборгованість по податках та заборгованість до пенсійного фонду. Підприємство вимушено з лютого нинішнього року вести жорсткий режим економії, в тому числі було проведено оптимізацію чисельності працівників, які обслуговують ВНС, КНС та очисні споруди та загальновиробничий персонал. ОСОБА_3 не може займати дану посаду, оскільки не має відповідної технічної кваліфікації та відповідних професійних навиків. 07.04.2011 року при розрахунку позивачці були нараховані всі необхідні виплати, які виплачені 15.04.2011 року.

Суд вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Судом встановлено, що позивачка з 01.03.2008 року працювала на посаді машиніста насосних станцій районної лікарні. З цієї посади наказом №22-К від 07.04.2011 р., вона була звільнена за п.1 та п.2 ст.40 КЗпП України, в звязку зі зміною організації роботи КНС №1 та №2 та ВНС і КНС на рай лікарні (оптимізацію штатів на цих обєктах виробничий наказ №22 від 04.04.2011 року) та враховуючи невідповідність займаній посаді, внаслідок недостатньої кваліфікації.

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишенні на роботі, передбачене законодавством.

Також судом з пояснень сторін встановлено, що при звільненні позивача, інших посад позивачу не було запропоновано.

Згідно з положеннями п.2, ч.1, ч. 2 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або ставну здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.21 постанови від 06 листопада 1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів ( з наступними змінами), визначено, що при розгляді справ про звільнення за п. 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обовязки і його не можливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

На виконання приписів вказаних норм закону предметом дослідження по даній справі була обовязковість проведення атестації позивача для перевірки її відповідності займаній посаді, порядок та умови її проведення, необхідність прийняття до відома результатів. А також, у чому саме полягає невідповідність позивача займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, яке коло посадових обовязків, визначених посадовою інструкцією, вона не спроможна виконувати.

Відповідно до норм чинного трудового законодавства, які регламентують спірні правовідносини, факт невідповідності працівника виконуваній роботі має бути точно встановлений і доведений роботодавцем.

У встановленому законом порядку відповідач не надав суду достовірних доказів того, що внаслідок недостатньої кваліфікації позивач неналежно виконував покладені на нього трудовим договором обов'язки чи допускав порушення. При цьому, суд виходить з того, що встановлені Комунальним підприємством «Водо-канал» порушення по суті є загальною оцінкою роботи ОСОБА_2 за відсутності конкретних фактів неналежного виконання нею трудових обов'язків саме внаслідок недостатньої кваліфікації.

У зв'язку з цим суд визнає, що позивач звільнений з займаної посади з порушенням трудового законодавства, а тому позивач підлягає поновленню на посаді, що свідчить про поновлення трудового права позивача за захистом якого було спрямовано звернення до суду.

Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з роз'ясненнями, що є у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року з послідуючим змінами та доповненнями, у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням він (заробіток) визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку. Зокрема, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. Так, згідно п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються такі доходи: основна заробітна плата; доплати і надбавки; суміщення професій і посад; високі досягнення в праці (висока професійна майстерність); умови праці; інтенсивність праці; вислуга років та інші); виробничі премії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 6 728,40 грн. виходячи з наступного:

- середня заробітна плата становить сума заробітної плати за останні шість місяців, а саме 03.2011 де було 31 робочий день, 02.2011 року 28 робочих днів, 01.2011 року- 31 робочий день, 12.2010 року- 31 робочий день, 11.2010 року 30 робочих днів та 10.2010 року де було 31 робочий день і становить 1083,84 + 983,84 + 1004,64 + 895 + 1032,55 + 669,44 = 5 669,94 грн., а розмір середньоденного заробітку за шість місяців становить 5 669,94 грн. / 182= 31,15 грн.

Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 08.11.2011 року становить: 31,15 грн. * 216 = 6 728, 40 грн.

У звязку з цим, стягненню з комунального підприємства «Водо-канал» на користь ОСОБА_2 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6 728,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 40, 42, 43, 49-2, 49-4, 237-1, 235 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року з наступними змінами, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до комунального підприємства «Водо-канал» про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволити в повному обсязі.

Наказ №22-к від 07.04.2011 року про звільнення ОСОБА_2 в звязку зі зміною організації роботи КНС №1 та КНС №2, ВНС і КНС на рай лікарні (оптимізацію штатів на цих обєктах, виробничий наказ №22 від 04.04.2011 року) та враховуючи невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації визнати незаконним та скасувати.

Поновити ОСОБА_3 на попередній роботі оператора насосних станцій районної лікарні.

Стягнути з Лисянського комунального підприємства «Водо-канал» в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6 728,40 грн. (шість тисяч сімсот двадцять вісім гривень сорок копійок).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Лисянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя -