АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-820/2011 Головуючий у 1 - й інстанції ОСОБА_1М
Категорія Доповідач - Базіль Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

2011 року березня місяця 02 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого : Базіль Л.В., суддів: Лободзінського С.В., Лісової Г.Є., при секретарі Конотоп О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсними контракту від 13.11.2002 року та додаткової угоди від 17.03.2008 року,

ВСТАНОВИЛА:

15.09.2010 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним контракту від 13.11.2002 року та додаткової угоди від

17.03.2008року, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі контракту від 13 листопада 2002 року вона отримала від відповідача 20 000 доларів США для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, який згідно умов контракту ділиться між сторонами порівну. Вважає, що укладений контракт по своїй суті є договором спільної діяльності, який укладено з порушенням вимог Порядку обліку платників податків, зборів (обовязкових платежів) затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 19 лютого 1998 року № 80, оскільки не був зареєстрований у податковому органі.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на недотримання сторонами контракту всіх істотних умов (недотримання його нотаріального посвідчення, не здійснення реєстрації у податковому органі та не надання завіреної копії) під час укладання правочину від 13.11.2002 року та доповнення до нього від 17.03.2008 року просить визнати зазначені правочини недійсними.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2010 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне зясування обставин справи, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Судова колегія, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справ обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не пі наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, укладений сторонами 13.11.2002 року контракт безвідсоткової позики в іноземній в; нічим іншим як безвідсотковим договором позики в розумінні глави 38 ЦК УРСР (1 року), який діяв на момент укладення контракту, а укладені сторонами 17.03.2008 доповнення до контракту, відповідно до яких позивачка зобовязується після поверне суми позики сплачувати відповідачці грошові кошти у розмірі 50% від прибутку здійснення підприємницької діяльності, але не менше 750 гривень у місяць з 01.01.20 року по 01.01.2015 року є процентами за договором позики, що відповідає нормам етапі 1048 ЦК України. Та оскільки, позивачкою не наведено достатніх підстав, передбаченні чинним законодавством України, передусім порушення норм ст..203 ЦК України прі- укладанні оспорюваних правочинів, тому у суду відсутні підстави визнати оспорюванні правочини недійсними.

Судова колегія з цим висновком суду погоджується, оскільки суд вирішив спір НЕ підставі норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, з урахуванням всіх обставин, встановлених судом при розгляді справи.

Відповідно до ст..374 ЦК України ( в редакції 1963 року, який діяв на момент укладення контракту) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другії: стороні (позичальникові) у власність (оперативне управління) гроші або речі, визначені* родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13.11.2002 рокуі між сторонами було укладено контракт безвідсоткової позики в іноземній валюті, згідно якого позивач отримала 20000 тисяч доларів США, що не заперечувалось сторонами (а.с.10-12). Строк дії контракту узгоджений сторонами до 01.06.2008 року.

В звязку з набуттям чинності Цивільного Кодексу України в редакції 2004 року, позикодавець набув права відповідно до статті 1048 ЦК України на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи слідує, що 17.03.2008 року сторони уклали доповнення до контракту, за яким, серед іншого, доповнили умови Контракту умовою про те, що позивачка зобовязується після повернення суми позики сплачувати відповідачці грошові кошти у розмірі 50% від прибутку, отриманого від здійснення підприємницької діяльності, але не менше 750 гривень у місяць, починаючи з 01.01.2009 року по 01.01.2015 рік, також продовжено на один рік строк користування позикою (а.с.13).

Позивач, на виконання умов Контракту, з урахуванням доповнення від 17.03.2008 року сплатила відповідачці 6000 гривень за період з 01.01.2009 року по 01.09.2009 року та додатково 150 гривень за вересень 2009 року, і в подальшому коштів відповідачці не сплачувала.

07.12.2009 року позивачка повернула відповідачці весь борг в розмірі 20000 тисяч доларів США, що підтверджено матеріалами справи та не заперечувалось сторонами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та повно встановив фактичні обставини справи, дав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта щодо того, що укладений контракт по своїй суті є договором

спільної діяльності та посилання апелянта на те, що суд при розгляді справи вийшов за

межі предявленого позову до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки дані

доводи не грунтуються на законні та матеріалах справи.

Разом з тим, колегія суддів, дійшла висновку, що суд в мотивувальній частині

рішення безпідставно послався на пропущення позивачем встановленого ст..257 ЦК

України трирічного строку звернення до суду з позовом, помилкового відраховуючи його

з дати підписання контракту 13.11.2002 року.

Відповідно до ч.5 ст..261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком

виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З доповнень до контракту безвідсоткової позики в іноземній валюті від 13

листопада 2002 року слідує, що строк остаточного виконання умов договору є 01.01.2015

рік. (а.с.13).

Виходячи з викладеного та враховуючи, що посилання суду на статтю 257 ЦК

України як на самостійну підставу для відмови в задоволенні позову не вплинуло на

правильність вирішення спору, колегія суддів не находить підстав для зміни чи

скасування рішення суду.

Керуючись ст..ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2010

року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Херсонської області набирає законної сили з моменту її

проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів з дня набраний законної сили ухвалою.

Головуючий^с

Судді: