Справа №22ц-888/11р.
Категорія: 67 Головуючий в 1-й інстанції Стамбула М.І.
Доповідач Закарян К.Г.

Р І Ш Е Н Н Я
2011 року лютого місяця 17 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючого: Закарян К.Г.
суддів: Пузанової Л.В.
при секретарі: Третьяковій І.В.
з участю прокурора: Пуляєва І.В.
розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 травня 2008 року в справі за заявою Лє ОСОБА_2, заінтересована особа - ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -
в с т а н о в и л а:
У травні 2008 року Лє ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з 1986 року - постійно зазначаючи, що у відповідності до Міжурядової угоди про направлення та прийом вєтнамських громадян на професійне навчання і роботу на підприємствах та в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року, він з 28 жовтня 1986 року по 1992 року працював на Харківському заводі тракторних двигунів та проживав на території України. Після звільнення з зазначеного заводу продовжував проживати на території України, а з 2007 року проживає в гуртожитку розташованому у м. Херсоні по вул. І.Кулика, б.139/4.
Для вирішення питання про набуття громадянства за територіальним походженням йому необхідно підтвердити факт постійного проживання на території України з 1986 року. Просив встановити зазначений факт у судовому порядку.
Рішенням суду від 28 травня 2008 року постановлено встановити факт постійного проживання Лє ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України з 1986 року.

В апеляційній скарзі прокурор Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову у задоволенні заявленої вимоги, зазначаючи, що висновки суду щодо безперервного проживання заявника на території України на законних підставах у вказаний ним період часу не підтверджені належними доказами та суперечать положенням Закону України Про громадянство України» та Указу Президента України від 27.03.2001р. № 215/2001 в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заявлену Лє ОСОБА_2, суд виходив з того, що він належним чином підтвердив своє постійне проживання на території України з 1986 року і цей факт має юридичне значення, оскільки з ним повязано набуття громадянства за територіальним походженням.

Проте до такого висновку суд прийшов, допустивши порушення норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення порушеного заявником питання.

Так за змістом ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або порушення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Лє ОСОБА_2 просив суд встановити факт його постійного проживання на території України з 1986 року, від якого відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України»залежить вирішення питання про набуття громадянства України за територіальним походженням особою, яка на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991р.) постійно проживала на території України і є іноземцем, який подав зобовязання припинити іноземне громадянство.

Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

На думку колегії суддів, заявником не надано доказів на підтвердження того, що він на законних підставах постійно проживав на території України з 1986 року.

З матеріалів справи вбачається, що Лє ОСОБА_2 є громадянином ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4.

Заявник знаходився на території України з 1986 року відповідно до Угоди між Урядом СРСР та Урядом ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 про направлення та прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року. Метою його приїзду була робота і підвищення кваліфікації на протязі пяти років. Згідно довідки, виданої ВАТ «ХЗТД»05 лютого 2002 року, Лє ОСОБА_2 в період з 28 жовтня 1986 року по 1992 року працював на Харківському заводі тракторних двигунів, та проживав на території України.

Після розпаду СРСР заявник залишився проживати в Україні, однак доказів про отримання дозволу на постійне проживання на території України, так само як і доказів про отримання посвідчення на постійне проживання в Україні в установлених Законом України «Про імміграцію»порядку та строк, він суду не надав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що станом на 24 серпня 1991 року Лє ОСОБА_2 перебував на території України на законних підставах, але тимчасово.

До того ж, при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суд, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, повинен був встановити той факт, чи подав заявник до компетентного органу зобовязання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянство (підданство) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абзац 12 ст. 1 Закону України «Про громадянство України»).

Таким чином, оскільки, Лє ОСОБА_2, будучи громадянином ОСОБА_4 не надав суду належних доказів про те, що він станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України, і про те, що він звернувся до органів МВС України за місцем проживання з відповідною заявою - зобовязанням про припинення громадянства ОСОБА_4 і суд зазначену обставину при розгляді даної справи не досліджував і не встановив, його висновки про те, що факт проживання на території України має для заявника юридичне значення і про те що цей факт у зазначений ним період часу підлягає встановленню судом, є помилковим.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені заявленої вимоги з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, ст. 8 Закону України «Про громадянство України», керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 травня 2008 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити Лє ОСОБА_2 у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішення набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцять днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: