Вишгородський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2011 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Мишко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовними заявами:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Демидівська сільська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобовязання звільнити земельну ділянку;

а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - Демидівська сільська рада, Управління земельних ресурсів Вишгородського району, про встановлення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні господарськими спорудами;

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на недосягнення згоди з відповідачем щодо встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою по вул. Стовповій, 30 в с. Демидів Вишгородського району, й після уточнення висунутих вимог просить визначити порядок користування спірною земельною ділянкою за варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 квітня 2008 року.

Одночасно просить зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні виділеної їй земельної ділянки шляхом перенесення з цієї земельної ділянки належних відповідачеві господарських споруд: сараїв «Б» та «Д», навісу «JI» та сараю «К», стягнути з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості належних відповідачеві господарських будівель у розмірі 3 259 грн.

Також просить зобовязати ОСОБА_2 звільнити прилеглу до її частину будинку земельну ділянку від металобрухту, будівельних матеріалів, автомобіля «Волги» та причепу, що перешкоджає їй здійснювати право володіння й користування ? частиною житлового будинку, а також стягнути з відповідача на її користь відповідні судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на належність на праві права власності ? частини житлового будинку по вул. Стовповій, 30 в с. Демидів та відповідних господарських споруд, а тому просить виділити йому в користування відповідну ? частину спільної земельної ділянки та зобовязати відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у користуванні належними йому господарськими спорудами сараями «Б», «Д», «К» і навісом «JI».

Свої вимоги мотивує тим, що належні йому господарські споруди частково знаходяться на земельній ділянці приватизованій ОСОБА_4, межа якої не відповідає межі визначеній в кадастровій документації.

В судовому засіданні позивачка просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Ствердила ОСОБА_1 також і про те, що нею не чиняться перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою як біля будинку так і біля господарських споруд відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні свій позов підтримав. Проти припинення права власності на свої господарські споруди заперечив, на грошову компенсацію не погодився.

Інші учасники судового розгляду, будучи повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули, з яких відповідачка ОСОБА_4 просила в позові відмовити й розглянути справу без її участі.

Зі справи встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку №30 по вул. Стовповій в с. Демидів Вишгородського району й кожному з них належить ? частина будинку.

Будинок між сторонами поділено в натурі й згідно рішення Вишгородського районного суду від 25 жовтня 2004 року ОСОБА_2 виділено відповідні приміщення в будинку, а також господарські споруди: вигріб, колодязь, навіс «Б», навіс «К», вбиральню «Г», сарай «Д» деревяну огорожу.

ОСОБА_1 цим же рішенням крім приміщень у будинку також виділено: кухню «В», гараж «Е», льох «З», свердловину, металеві ворота, підпірну стінку вимощення, огородження деревяне.

Відтак кожна сторона набула у власність відповідні частини надвірних будівель.

Даний житловий будинок та господарські споруди розташовані на спільній, неприватизованій земельній ділянці площею 0,2303 га. Земельна ділянка знаходите і спільному користуванні сторін.

Як ОСОБА_1 так і ОСОБА_5 фактично використовує земельну ділянку прилеглу до частини будинку кожного з них, яка необхідна кожному з них для обслуговування свого нерухомого майна.

В судовому засіданні встановлено, що кожна зі сторін має можливість використовувати земельну ділянку під житловим будинком та біля нього відповідно до призначення.

Разом з тим господарські споруди ОСОБА_6 - сараї «Б», «Д», «К» та навіс «Л», знаходяться на протилежній від його частини будинку сторони двору, зі сторони будинку ОСОБА_1

Дані господарські споруди належать ОСОБА_6 на праві власності згідно рішення Вишгородського районного суду від 25 жовтня 2004 року. Останній володіє і користується цими спорудами, а також користується земельною ділянкою, що знаходиться під цими спорудам та біля них. Вказана частина земельної ділянки необхідна йому для обслуговування і використання свого нерухомого майна.

В судовому засіданні ОСОБА_6 не погоджувався на перенесення належних йому споруд в іншу частину земельної ділянки. Стверджував, що здійснити це технічно неможливо, і перенесення призведе до порушення його права володіння цим майном. Не погоджувався ОСОБА_2 і на грошову компенсацію вартості належних йому будівель.

Одночасно ОСОБА_6 наполіг на тому, що він належно користується своїми господарськими спорудами на тому місці земельної ділянки, де вони знаходяться, а тому на їх перенесення в інше місце не погоджується.

Проведеною по справі судовою будівельно-технічною експертизою від 10 квітня 2008 року (т. 1 а.с. 97-103) варіанти й можливість з технічної точки зору перенесення господарських споруд ОСОБА_2 у інше місце спільної земельної ділянки не визначалися і відповідні висновки експертів з цих питань у справі відсутні.

Згідно наявних у справі висновків вказаної експертизи, експертами визначено можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою сторонами.

Кожен з цих варіантів пов'язаний з виділенням в користування ОСОБА_1 частини земельної ділянки, на якій Знаходяться господарські споруди ОСОБА_2

Отже застосування будь-якого з цих варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою повязано з позбавленням права власності ОСОБА_2 на його господарські споруди.

Належні й достатні докази щодо можливості перенесення господарських споруд ОСОБА_2, як про це просить позивачка, з тієї частини земельної ділянки, яку слід закріпити за нею, в справі відсутні.

При цьому дані про спосіб, у який має бути здійснено таке перенесення споруд, та де ці споруди мають розміщуватися після перенесення, як в позові так і у матеріалах справи не зазначаються.

Також не встановлено по справі й доказів того, що на час розгляду справи ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 користуватися прилеглою до її частини житлового будинку земельною ділянкою.

Належні і достатні докази про наявність таких перешкод на час розгляду справи суду не представлено.

З пояснень сторін вбачається, що перешкоди, які в них виникають у звязку з використанням спільної земельної ділянки, є субєктивними і ґрунтуються на неприязних стосунках.

Кожна із сторін не змогла повідомити суду про обєктивні причини неможливості листування земельною ділянкою, які б слід було усувати згідно вимог ст. 391 ЦК України.

Тому їхні позови про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про порядок користування земельною ділянкою запропонований ОСОБА_7, суд зазначає наступне.

Так, без законних підстав не можна ставити під сумнів право особи мирно володіти своїм майном, як це гарантовано статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може та протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 не бажає відмовлятися від свого права власності господарські споруди згідно ст. 347 ЦК України.

Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення х є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.

Згідно ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і повязана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак господарські споруди ОСОБА_2 повязані спільним призначенням з його частиною у житловому будинку.

За таких обставин су вважає, що законні підстави припинення права власності ОСОБА_2 на його господарські споруди на вимогу другого співвласника, згідно вимог статей 346 і 365 ЦК України в цій справі відсутні.

Таким чином суд не вбачає можливості встановити порядок користування земельною ділянкою сторін у запропонований в цій справі спосіб, оскільки це призведе до порушення прав власників на володіння й користування господарськими спорудами кожного з них.

Докази про порядок користування земельною ділянкою, при якому б було дотримано права та інтереси кожної зі сторін, суду не подано.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог.

Згідно вимог статей 10, 58-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування і подання належних, допустимих і достатніх доказів покладається на сторони.

Разом з тим у справі відсутні докази того, що відповідачка ОСОБА_4 чинить перешкоди ОСОБА_2 в користуванні його господарськими спорудами.

Згідно рішення Вишгородського районного суду від 13 квітня 2011 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту на право власності на землю відмовлено.

Посилання ОСОБА_2 про невідповідність межі земельної ділянки кадастровій документації згідно ст. 107 ЗК України свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

За таких обставин твердження позову ОСОБА_2 щодо необхідності зобовязання відповідачки ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди у користуванні його майном є безпідставними і невизначеними, які не можуть бути задоволенні.

Таким чином суд не вбачає підстав для задоволення ані первісного, ані зустрічного позовів.

На підставі викладеного і керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений с апеляційної скарги через Вишгородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя