Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа №2-2063/2010
№1407/2-109/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2011 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ротар М.М., при секретарі Попенко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Трикратівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області ОСОБА_5, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - відділу Держкомзему у Вознесенському районі Миколаївської області ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення межі земельної ділянки та зобовязання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відновлення межі земельної ділянки та зобовязання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою. Мотивуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Трикратівської сільської ради 20.12.1990 року на підставі рішення виконкому Вознесенської районної ради №213 від 29.11.1989 року та зареєстрованого у КП «Вознесенське МБТІ», він є власником житлового будинку №37 по вул.Леніна в с.Трикрати Вознесенського району. На підставі рішення виконкому Трикратівської сільської ради №3 від 23.02.1999 року нумерація будинку була змінена з №41 на №37. Рішенням виконкому Трикратівської сільської ради від 20.04.1993 року ОСОБА_1 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,29 га для обслуговування вказаного будинку та господарських споруд.

Крім цього позивач зазначив, що ОСОБА_2 яка проживає по сусідству в будинку №35 по вулЛеніна в с.Трикрати, самовільно перемістила межу, що поділяє земельні ділянки вглиб території позивача приблизно на 50 см, поряд з його будинком самовільно добудувала погрібницю та три сараї, а також посадила дерево біля вікна задньої стіни будинку, внаслідок чого виникло затемнення в кімнаті, коріння дерева пошкоджує будинок, а також внаслідок збудування погрібниці будинок почав сиріти, відповідач не пускає позивача на територію, прилягаючу до задньої стіни його будинку, для здійснення поточного ремонту, оскільки вважає, що він не має права заходити на її земельну ділянку.

Посилаючись на те, що всі засоби досудового врегулювання спору використані, рішенням Трикратівської сільської ради №20 від 19.05.2009 року затверджено протокол узгоджувальної комісії, згідно якого позивача та відповідачу виділені рівні земельні ділянки, рекомендовано виготовити ОСОБА_7 акти на право приватної власності на землю та зобовязано ОСОБА_2 прибрати частину погрібниці з-під фундаменту житлового будинку ОСОБА_1 та не перешкоджати вільно заходити на територію, прилягаючу до будинку, відповідач відмовляється виконувати вказане рішення, позивач просив відновити межу, яка поділяє земельні ділянки №37 та №35 по вул.Леніна в с.Трикрати Вознесенського району на відстані 0,91 м від задньої стіни житлового будинку №37 до земельної ділянки №35 в с.Трикрати Вознесенського району, зобовязати ОСОБА_2 прибрати погрібницю з-під фундаменту будинку №37 по вул.Леніна в с.Трикрати Вознесенського району.

Ухвалою суду від 17.11.2010 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучена Трикратівська сільська рада Вознесенського району Миколаївської області.

Ухвалою суду від 08.12.2010 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучений відділ Держкомзему у Вознесенському районі Миколаївської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що її право власності на земельну ділянку, в тому числі і спірну частину, оформлене належним чином ОСОБА_7 актом на право приватної власності на землю, ніяких перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою вона не чинить.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Трикратівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_5 в судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач не оформив своє право власності на землю належним чином, тобто шляхом отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, відділу Держкомзему у Вознесенському районі Миколаївської області ОСОБА_6, в судовому засіданні вважав позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Вислухавши учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи в межах наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 37 по вул.. Леніна в с. Трикрати Вознесенського району Миколаївської області на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20 грудня 1990 року, виданого виконкомом Трикратівської сільської ради на підставі рішення від 29 листопада 1989 року. За вказаним будинком для його обслуговування закріплена земельна ділянка площею 0,29 га, яка передана у приватну власність ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Трикратської сільської ради від 20.04.1993 року. ОСОБА_7 акт на право приватної власності на землю позивачем не отримано, оскільки документи знаходять у розробці.

Відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності на підставі договору дарування житловий будинок № 35 по вул.. Леніна в с. Трикрати Вознесенського району Миколаївської області. За вказаним будинком для його обслуговування закріплена земельна ділянка площею 0,25 га на підставі рішення Трикратівської сільської ради № 3 від 23 листопада 2009 року та яка належить відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 02.01.2010 року за № 0.

Відповідно до ч.1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Статтею 22 Земельного кодексу передбачено, що право на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності, забороняється. Відповідно до ч.1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ч.1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Враховуючи норми земельного законодавства, позивач при зверненні до суду з позовом про відновлення межи, яка поділяє земельні ділянки № 37 та № 35 по вул. Леніна в с. Трикрати невірно обрав спосіб захисту свого права, оскільки як було встановлено в судовому засіданні, підтвердилося матеріалами справи, технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, поясненнями третіх осіб межові знаки земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 взагалі ще не встановлені, оскільки його документація знаходить в розробці та ОСОБА_7 акт ще не видано. В свою чергу, що стосується земельної ділянки відповідача, то відповідно до ОСОБА_7 про встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу межових знаків під охорону та зберігання від 23 листопада 2009 року, який міститься в Технічній документації щодо складання документів на право власності на землю, було виконано встановлення зовнішніх меж земельної ділянки, вказаний ОСОБА_7 був підписаний суміжними землевласниками, в тому числі і дружиною позивача ОСОБА_8 та після чого було виготовлено та видано ОСОБА_7 на право приватної власності на землю. Правовстановлюючі документи відповідача на земельну ділянку з відповідними лінійними розмірами не оскаржені і є чинними на час розгляду справи.

Згідно до ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Частиною другої вищеназваної статті передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до ОСОБА_7 узгоджувальної комісії Трикратівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 18.03.2009 року, яка була проведена за заявою ОСОБА_1 , членами комісії було встановлено, що відстань між будинком позивача та відповідача становить 0,91 см., пригребиця ОСОБА_2 розміщена прямо під будинком позивача, відповідач ОСОБА_2 перешкоджає позивачу заходити за будинок для його обслуговування. При цьому комісією було вирішено, що оскільки фактичне використання земельної ділянки неможливо встановити, то відповідно до п.2 статті 107 Земельного кодексу, виділити кожному однакову за розміром земельну ділянку. Крім цього було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 наносить незручності позивачу, а саме підтікання, що викликає пошкодження будинку, тому було зобовязано ОСОБА_2 прибрати частину пригріб ниці та не перешкоджати ОСОБА_1 вільно заходити на територію, яка прилягає до будинку.

Таким чином вирішуючи спір між суміжними землевласниками члени комісії керувалися ст..107 ЗК України, яка передбачає відновлення меж, тоді як в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо встановлення на той час правового режиму суміжного землекористування між сторонами і межові знаки взагалі не були встановлені відповідно до вимог чинного законодавства. Крім цього необхідно зазначити, що відповідно до ст..159 ЗК України, яка передбачає порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування, вказаний орган за результатом розгляду земельного спору виносить рішення, в якому зазначається порядок його виконання.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. (ч.5 ст.158 ЗК України).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16 квітня 2004 року № 7, згідно зі ст.158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки до юрисдикції суду не належать спори про встановлення меж земельної ділянки, то звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про відновлення такої межі без попереднього звернення до органів місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів є передчасним.

Згідно статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Статтею 105 ЗК України також передбачено, що у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. Таким чином законодавець чітко визначив спосіб захисту, який позивач ОСОБА_1 має право застосувати у випадку, якщо дерево, яке росте на суміжній земельні ділянці, якимось чином завдає йому незручності.

Що стосується пригрібниці, яка побудована на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2, але знаходилася під фундаментом позивача ОСОБА_1, то в судовому засіданні було встановлено, що після проведення комісії Трикратівської сільської ради Вознесенського району 18 березня 2009 року, якою було забовязано ОСОБА_2 прибрати частину пригрібниці з під фундаменту позивача, відповідачем були вчиненні дії по виконанню вказаного рішення, що також було підтверджено в судовому засіданні представником Трикратівської сільської ради.

Крім цього в судовому засіданні також було встановлено, підтвердилося показами свідків, поясненнями представника Трикратівської сільської ради, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу вільно заходити на територію, яка прилягає до його будинку. Так відповідачем ОСОБА_2 встановлена калитка, яка зачиняється на замок і таким чином вона перешкоджає позивачу вільно заходити на територію і робить неможливим обслуговувати задню стіну будинку.

Згідно ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідним в цій частині позовні вимоги задовольнити та заборонити відповідачу ОСОБА_2 та будь яким іншим особам перешкоджати позивачу та членам його сімї вільно заходити за будинок, для обслуговування його стіни, яка межує з земельною ділянкою, що належить відповідачу ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10 ,11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення межі земельної ділянки та зобовязання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, які будуть перешкоджати ОСОБА_1 та членам його сімї вільно заходити на територію, яка прилягає до житлового будинку, що належить йому на праві власності для обслуговування задньої стіни житлового будинку, та яка межує з земельною ділянкою, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар