Справа № 22-ц-5060/11 Головуючий у 1 інстанції: Грищук В.О.
Провадження № 22-ц/1390/5078/11 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_2

суддів: Мусіної Т.Г., Шумської Н.Л.,

при секретарі: Гордій У.М.,

з участю ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 липня 2011 року за позовом ОСОБА_3 до державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», 3-я особа вільна професійна спілка інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії» про визнання відсутності цивільних прав, цивільної дієздатності, визнання недійсним запису у трудовій книжці, визнання порушення прав та поновлення становища, що існувало до порушення прав, відновлення права та відшкодування шкоди,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що суд не прийняв до уваги наведені факти службових фальсифікацій документів, порушень ратифікованих Україною міжнародних норм, норм чинного законодавства.

Рішення судом першої інстанції було прийняте упереджено, без витребування від відповідача в суд жодних доказових документів, не відповідає фактичним обставинам справи і повинно бути скасоване.

Він в позовній заяві покликався на вказані обставини справи і цей спір мав розглядатись в межах цивільно правових відносин, а не як трудовий спір, як вважав суд.

Просить рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Вислухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів вважає, що її слід задовольнити частково лише в частині скасування рішення суду з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно із п.п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Встановлено, що 18.06.2009 року позивач звернувся з позовом, в якому просив в примусовому порядку стягнути в повному обсязі з відповідача в Пенсійний фонд України страхові внески з фонду оплати праці та відраховані ним страхові з заробітної плати, стягнути з відповідача моральну шкоду, покласти матеріальну відповідальність керівника ДАП «Львівські авіалінії» за несвоєчасну видачу трудової книжки і довідок в пенсійний фонд обрахування пенсії, зобов'язати Пенсійний фонд України перерахувати пенсію в повному обсязі з звільнення 05.05.2008р.

20.06.2011 року позивач змінив підстави і предмет позову, оскільки страхові внески у Пенсійний фонд України сплачені повністю, та просив:

1.Визнати відсутність цивільних прав (компетенції) у ОСОБА_6, ОСОБА_7 діяти від імені юридичної особи - Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», як таких, що були призначені згідно наказів та контрактів на посаду генерального директора в неіснуюче державне підприємство - Державне авіаційне підприємства «Львівські авіалінії».

2.Визнати відсутність цивільної дієздатності (компетенції) у ОСОБА_8 і ОСОБА_6 і визнати незаконними їх дії від імені юридичної особи Державного «Львівські аівіалінії» як таких, що не були внесені в установчі документи авіапідприємства «Львівські авіалінії».

3.Визнати відсутність права у ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вчиняти дії від імені Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» щодо його звільнення.

4. Визнати недійсними запис про його звільнення в трудовій книжці і печатку неіснуючого підприємства - Державне авіаційне підприємства «Львівські авіалінії», яким цей запис завірено.

5. Визнати порушення його прав, що полягають в невидачі йому трудової книжки з моменту

звільнення по 15.01.2009р. та невидачі довідок про роботу на підприємстві до 17.02.2009 року.

6. Відновити його становище станом до 05.05.2008р., яке існувало до порушення його прав

ОСОБА_8 і ОСОБА_6 (реституція).

7. Відновити його право на отримання пенсії з моменту звільнення.

8. Відновити його право зареєструватися в службі зайнятості протягом семи календарних днів після звільнення.

9. Зобов'язати відповідача відшкодувати мені збитки в сумі неотриманої пенсії за моменту звільнення 06.05.2008р. до 18.02.2009р. - дати призначення пенсії, як доходи особи, яка могла реально отримувати вказану пенсію за звичайних обставин, якби його права не були порушені (упущена вигода).

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що встановлений факт, що не існує ДАП «Львівські авіалінії», про яке йдеться в наказах без підписів та контрактах про призначення на посади керівників вказаного підприємства: ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_7. У м. Львові зареєстроване Державне авіапідприсмство «Львівські авіалінії».

Вказані особи самовільно перебрали на себе повноваження діяти та підписувати накази, довіреності, контракти та інші документи від імені Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», так як не набули цивільної дієздатності діяти від імені юридичної особи - Державного авіапідприємства Львівські авіалінії».

ОСОБА_8 користувався печаткою підприємства, підписував довіреності, кадрові накази про догани, скорочення та звільнення виборних членів Вільної професійної спілки інженерно - технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії», змінював штатний розклад, розпоряджався майном та коштами Державного авіапідприємства, чим порушено ст. 8.4.5. Статуту підприємства.

Не існує жодного наказу про призначення ОСОБА_8 виконувати обов'язки керівника підприємства, лише який має право підписувати кадрові накази від імені підприємства.

На підприємстві з 2006 року по 2009 рік не було жодного уповноваженого керівника підприємства, який би міг призначити ОСОБА_8 на посаду. Легітимний генеральний директор авіапідприємства в 2006-2009 роках - покійний ОСОБА_11 - жодних наказів щодо ОСОБА_8 не підписував.

ОСОБА_8 призначила на посаду не уповноважена особа - ОСОБА_6, якого не було, внесено в установчі документи підприємства, що підтверджено випискою ЄДРПОУ №20- 09/2242 від 16.10.2009р.

ОСОБА_6 з ОСОБА_8 не було внесено до установчих документів підприємства.

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ніхто наділяв правом виступати від імені власника і роботодавця порушено порядок призначення особи на посаду, уповноважену представляти юридичну особу. Це є підстава, щоб всі правочини, кадрові накази, довіреності укладені та підписані самовільно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 від імені ДАП «Львівські авіалінії» - були визнані недійсними.

Адміністрація відмовилась видавати йому трудову книжку в день звільнення, так як до 15.01.2009 року в ній не було запису про звільнення. Лише 15.01.2009р. після неодноразових звернень в прокуратуру її видали через уповноважену особу - голову ВППП ОСОБА_5.

Довідки про наліт годин для передачі в пенсійний фонд були видані лише 17.02.2009р. через уповноважену особу - голову ВППП ОСОБА_5.

Запис в трудовій книжці щодо його звільнення 05.05.2008р. є незаконним, так як внесений на підставі незаконного кадрового наказу, який підписав ОСОБА_8 поза межами його компетенції і перевищенням повноважень.

В його трудовій книжці наказ про звільнення, запис про звільнення, завірений печаткою неіснуючого підприємства ДАП «Львівські авіалінії».

Його було позбавлено можливості отримувати пенсію, на отримання якої у виникло право з моменту звільнення, тобто доходи, які міг би реально одержати за звичайних обставин, якби право не було порушене (упущена вигода).

Також його було позбавлено можливості правомірно отримувати будь-які засоби для існування, позбавлено права на працевлаштування, можливості звернутися в міський центр державної служби зайнятості.

Просив задовольнити позов.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільненні - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Суд вказав, що позивач звернувся в суд про вирішення трудового спору, при цьому пропустив строк для звернення в суд, клопотання про поновлення строку позивачем не заявлялось, а тому сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що позивач покликався на вказані обставини справи та вважав, що цей спір має розглядатись в межах цивільно правових відносин, а не як трудовий спір.

Про це він також вказує в апеляційній скарзі.

Стаття 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 232 КЗпП України передбачено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами:

Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами:

1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються;

2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

3) керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб, митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого та регіонального самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

4) власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації;

5) працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав.

Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються також спори про відмову у прийнятті на роботу.

Таким чином, звернення ОСОБА_3 до суду з вказаним позовом не відповідає передбаченим законодавством про працю України способам захисту трудових прав та інтересів.

Отже слід розглядати спір, що виник в межах цивільно правових відносин, як вказує апелянт, а не як трудовий спір.

З врахуванням наведеного висновки суду про те, що позивач звернувся в суд про вирішення трудового спору, при цьому пропустив строк для звернення в суд, оскаржуване рішення суду про відмову в задоволенні позову за пропуском позовної давності слід скасувати.

Статтею 4 Цивільного Кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 16 цього Кодексу передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, право на застосування яких виникає у потерпілої особи у разі порушення її цивільного права чи інтересу та застосовуються в залежності від характеру порушення її права чи інтересу.

Відповідно до ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором.

Хоча вибір способу захисту права належить позивачеві, разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, проте вони повинні бути визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у цивільному судочинстві позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Таким чином слід розглядати спір в межах позовних вимог поданих позивачем.

Як вбачається з обставин справи позивач покликався щодо порушених його прав при звільненні з роботи.

З цього приводу в судах розглядались спори за його позовами щодо поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку через затримку розрахунку та видачі трудової книжки, довідок про заробітну плату та наліт годин при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Сихівський районний суду м. Львова 22 жовтня 2008 року розглянув його позов про поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди та в задоволенні позову відмовив.

Ухвалою судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2009 року його апеляційну скаргу відхилено, а рішення суду залишено без зміни.

В послідуючому в провадженні Залізничного районного суду м. Львова була справа за позовом ОСОБА_12 до Державного авіапідприємства „Львівські авіалінії про стягнення середнього заробітку через затримку розрахунку та видачі трудової книжки, довідок про зарплату та наліт годин при звільненні, відшкодування моральної шкоди (справа №2-447/11 Залізничного районного суду м. Львова).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2011 року по цій справі у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог ( а.с. 161-165).

Рішенням судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2011 року вирішено:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2011 р. в частині відмови у стягненні середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки та моральної шкоди скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнути з Державного авіапідприємства „Львівські авіалінії в користь ОСОБА_3 середній заробіток за затримку видачі трудової книжки в сумі 22119 грн. 44 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Державного авіапідприємства „Львівські авіалінії в дохід держави 221 грн. 19 коп. судового збору.

З справи №2-447/11 Залізничного районного суду м. Львова вбачається, що ОСОБА_12 13 січня 2010 року звернувся до суду з цим позовом і просив стягнути з відповідача середній заробіток з врахуванням індексації за період від його звільнення 05 травня 2008 р. по 17 лютого 2009 р. дня видачі йому трудової книжки та довідок про заробітну плату і наліт годин для оформлення пенсії, стягнути в його користь моральну шкоду, покласти матеріальну відповідальність на керівника ДАП „Львівські авіалінії за несвоєчасну видачу йому трудової книжки і довідок про заробітну плату та наліт, встановити межі повноважень службових осіб для оцінки їх дій щодо підписання кадрового наказу про його звільнення, відмови вчасно видати трудову книжку і довідок.

Предметом судового розгляду були вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку з врахуванням індексації за період від моменту звільнення 05 травня 2008 р. по 17 лютого 2009 р. дня видачі йому трудової книжки та довідок про заробітну плату і наліт годин для оформлення пенсії; стягнення моральної шкоди; покладення матеріальної відповідальності на керівника відповідача за несвоєчасну видачу йому трудової книжки і довідок про заробітну плату та наліт; встановлення меж повноважень службових осіб підприємства для оцінки їх дій щодо підписання кадрового наказу про звільнення позивача, відмови у видачі трудової книжки і довідок та стягнення невиплаченої по вині відповідача пенсії.

Тому належним способами захисту прав позивача є саме способи захисту його прав, які він обрав при подачі вищевказаних позовів у цих справах, по яких трудові спори вирішено Сихівським районним судом м. Львова 22 жовтня 2008 року та Залізничним районним судом м. Львова від 11 квітня 2011 року.

Вбачається, що в позовних вимогах по даній справі під №№1-4 ОСОБА_3 просив визнати відсутність цивільних прав (компетенції) у ОСОБА_6, В.В.ОСОБА_13ОСОБА_8 діяти від імені юридичної особи - Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», а також визнати у них відсутність цивільної дієздатності (компетенції), визнати незаконними їх дії від імені юридичної особи, визнати відсутність права вчиняти дії щодо його звільнення та визнати недійсними запис про його звільнення в трудовій книжці і печатку неіснуючого підприємства, яким цей запис завірено.

Ці дії він оспорював саме з метою захисту порушених його трудових прав.

Згідно до вимог ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до вимог ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Позивач хоча і покликався на порушення його прав, проте помилково вважав, що їх слід захистити через оспорення цивільної дієздатності (компетенції) у відповідача та що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не набули цивільної дієздатності діяти від імені юридичної особи.

Між тим юридичні повноваження вказаних осіб діяти від імені підприємства, в тому числі підписувати наказ про звільнення позивача з роботи, були перевірені та встановлені рішенням Сихівським районним судом м. Львова 22 жовтня 2008 року та підтверджені рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2011 року у справах за позовом ОСОБА_3 до підприємства при розгляді трудових спорів, які набули законної сили, тому відповідно до ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають повторному доказуванні в межах даної справи у визначений позивачем спосіб.

Колегія суддів прийшла до висновку, що дані позовні вимоги подані з метою спростування доказів та обставин по розглянутих трудових спорах.

Таким чином обраний позивачем у даній справі спосіб захисту його порушеного права в позовних вимогах по даній справі під №№1-4 не відповідає способам, що встановлених в нормах ст.16 ЦК України.

В позовній вимозі по даній справі під №5 ОСОБА_3 просив визнати порушення його прав, що полягають в невидачі йому трудової книжки з моменту звільнення по 15.01.2009р. та невидачі довідок про роботу на підприємстві до 17.02.2009 року.

В той же час позовні вимоги про стягнення середнього заробітку через затримку розрахунку та видачі трудової книжки розглядались у вищевказаних справах судами в порядку трудового спору.

Отже обраний позивачем у даній справі спосіб захисту його порушеного права в позовних вимогах по даній справі під №5 теж не відповідає способам, що встановлені в нормах ст.16 ЦК України.

В позовній вимозі по даній справі під №6 ОСОБА_3 просив відновити його становище станом до 05.05.2008р., яке існувало до порушення його прав ОСОБА_8 і ОСОБА_6 (реституція).

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним, або який визнано недійсним.

У вказаних справах позовні вимоги про поновлення на роботі були предметом судового розгляду, як і інші порушення трудових прав в порядку вирішення цих трудових спорів.

Отже обраний позивачем у даній справі спосіб захисту його порушеного права в позовних вимогах по даній справі під №6 також не відповідає способам, що встановлених в нормах ст.16 ЦК України.

В позовній вимозі по даній справі під №7 ОСОБА_3 просив відновити його право на отримання пенсії з моменту звільнення.

Оскільки позовні вимоги в цій частині предявлені до підприємства, яке не наділено повноваженнями по призначенню пенсії, такі функції щодо пенсії, в тому числі і визначення дати, з якої призначається пенсія, покладено на органи Пенсійного фонду України, спори з яким вирішуються в іншому порядку, колегія суддів вважає, що у позовних вимогах в цій частині слід відмовити за безпідставністю.

В позовній вимозі по даній справі під №8 ОСОБА_3 просив відновити його право зареєструватися в службі зайнятості протягом семи календарних днів після звільнення.

У статті 19 Закону України від 1 березня 1991 року № 803-XII "Про зайнятість населення" визначено обовязки та права державної служби зайнятості, до яких, зокрема відносяться: розпоряджатися в установленому законодавством порядку коштами Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; в установленому законодавством порядку реєструвати безробітних і подавати громадянам допомогу по безробіттю та матеріальну допомогу по безробіттю, припиняти і відкладати їх виплати.

Позивач вказував на порушення відповідачем його права на реєстрацію, як безробітного і права отримання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю та просив відновити його право зареєструватися в службі зайнятості протягом семи календарних днів після звільнення.

Оскільки позовні вимоги в цій частині предявлені до підприємства, яке не наділено повноваженнями по реєстрації безробітних і надання допомоги, а такі функції покладено органи державної служби зайнятості, спори з якими вирішуються в іншому порядку, колегія суддів вважає, що у позовних вимогах в цій частині слід відмовити за безпідставністю.

В позовній вимозі по даній справі під №9 ОСОБА_3 просив зобов'язати відповідача відшкодувати упущену вигоду в сумі неотриманої пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (шкоди).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням шкідливого результату.

Вказані обставини підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами.

Таким чином під доходами, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода), позивач мав на увазі суму неотриманої пенсії внаслідок порушення його трудових прав.

В той же час відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 22 ЦК України відповідальність у вигляді відшкодування упущеної вигоди внаслідок порушення трудових прав не передбачена.

Таким чином обраний позивачем у даній справі спосіб захисту його порушеного права в позовних вимогах по даній справі під №9 не відповідає способам, що встановлені в нормах ст.16 ЦК України.

З врахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що при таких обставинах рішення суду слід частково скасувати і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 липня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», 3-я особа Вільна професійна спілка інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії» про визнання відсутності цивільних прав, цивільної дієздатності, визнання недійсним запису у трудовій книжці, визнання порушення прав та поновлення становища, що існувало до порушення прав, відновлення права та відшкодування шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_14