АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
категорія земельні Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

21 червня 2010 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Пономаренко Ю.А .

суддів Кукліної Н.О., Черкасова В.В.

при секретарі: Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19 травня 2011 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ОСОБА_2» про визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним з моменту його оформлення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що її було введено в оману щодо істотних умов договору оренди та в договорі оренди землі відсутня одна з істотних умов, що є підставою для визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону.

В процесі розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги, та просив визнати договір оренди землі неукладеним, скасувати державну реєстрацію договору оренди землі, зобов'язати ТОВ «Агрофірма «ОСОБА_2» повернути позивачу в натурі з чужого незаконного володіння безпідставно набуте майно, а саме земельну ділянку. В уточненнях позивач посилалась на те, що в договорі оренди землі відсутня інформація про такі істотні умови, як орендна плата та об'єкт оренди, тому державна реєстрація відбулася незаконно та необгрунтовано.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19 травня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що 20 січня 2008 року між ОСОБА_1 як орендодавцем і ТОВ «Агрофірма «ОСОБА_2» як орендарем був укладений договір оренди земельної ділянки (паю) на підставі належного позивачеві державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР №097618 від 27.12.2003року. Зазначений договір зареєстрований 08 травня 2009 року в Чугуївському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр ДЗК» і відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду землі» цей договір оренди землі набрав чинності після його державної реєстрації.

Порядок укладення договорів оренди земельної частки (паю) урегульований Указом Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99 „Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" та постановою КМ України від 24 січня 2000 року № 119 „Про затвердження порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю)".

В судовому засіданні суду 1 інстанції встановлено, що що між сторонами були укладені Акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)(а.с.11) та Акт приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди від 20.05.2009 р.(а.с.12) та разом з договором оренди були надані для проведення державної реєстрації Чугуївському районному відділу ХРФ ДП ПДЗК.

Суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про необгрунтованість доводів позивача про відсутність невід'ємних частин договору оренди - акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі об'єкта оренди та відсутня інформація про орендну плату, оскільки це спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст. 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Договір оренди землі 08 травня 2009 року набрав чинності після його державної реєстрації. Позивач при укладенні договору оренди землі, відповідно до ч. 1 ст.4 Закону України «Про оренду землі» є орендодавцем земельної ділянки, а відповідач набув права користування землею у порядку, встановленому ч.1 ст.6 цього Закону. Державна реєстрація договору оренди здійснена відповідно до вимог, передбачених ст.ст. 14,15 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до п.2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998р. №2073 Державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом суду 1 інстанції встановлено та не заперечується сторонами, факт отримання орендної плати позивачем за користування земельної ділянки. Отримання орендної плати за договором оренди землі в 2008-2010рр. є обставиною, яка свідчить, що позивач схвалив умови підписаного ним договору, в тому числі умову щодо орендної плати. Претензій жодна із сторін договору одна до одної протягом дії договору не пред'являла.

Згідно з вимогами ст.15 Закону України та ст.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073 "Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі" відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених п.8 є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди а також для визнання договору оренди недійсним.

За таких обставин, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що договір оренди земельної ділянки відповідає вимогам діючого законодавства та відсутні підстави для визнання його неукладеним.

Крім того, згідно розяснень, які містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними » вимоги про визнання правочину неукладеним не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст.16 ЦК України. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги пятої ЦК, (ст.1212-1215 ЦК України).

У звязку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів, а саме, визнання договору неукладеним, не відповідає вимогам ст.16 ЦК України, тому відсутні підстави для задоволення вказаного позову.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Доводи, які викладено в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують. В звязку з чим судова колегія не вбачає правових підстав для скасування рішення суду і задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ст.314, 315,317 ЦПК України, судова колегія

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19 травня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Головуючий

Судді