Справа № 2-96/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2011 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

при секретарі Кошелєвій Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Буринь справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Сумської обласної асоціації підприємств сільського комунального господарства СумиоблсількомунгоспБуринський комунальникпро стягнення заборгованості з виплат при розрахунку при звільненні та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що він на протязі періоду з 10.10.2007 року по 24.02.2009 року працював на посаді директора дочірнього підприємства Буринський комунальник. При звільнення з роботи з ним не було проведено повного розрахунку, оскільки наявна заборгованість по заробітній платі становила 16444 грн. 79 коп., з яких 8068 грн. 44 коп. заборгованість по придбаним за власні кошти товарно-матеріальні цінності для потреб підприємства. Вказані кошти йому відшкодовані не були, а тому просив стягнути їх з відповідача. Крім того просив стягнути на його користь і середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені в сумі 24852 грн.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, пояснивши, що товарно-матеріальні цінності для потреб підприємства він придбав по наданим суду накладним на загальну суму 8068 грн. 44 коп., які підприємство використало для будівництва котельні Воскресенської сільської ради, які йому відповідачем повернуті не були, а тому вважає, що його позов підлягає задоволенню.

Відповідач про розгляд справи повідомлений відповідно до положень ч.3 п.5 ст.74 ЦПК України, представник в судове засідання не явився, клопотання про відкладення справи не надав. Суд визнав можними розгляд справи провести у його відсутності.

Свідок ОСОБА_2 пояснила, що вона на протязі 2007-2008 років працювала головним бухгалтером ДП Буринський комунальник. В 2008 році, коли підприємство виконувало роботи по встановленню котельні позивач дійсно купляв товарно-матеріальні цінності необхідні для виконання вказаних робіт. Всі накладні на придбання цих товарів були здані ним до бухгалтерії, але гроші повернуті йому не були.

Вислухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд прийшов до наступних висновків.

Позивач з 10.10.2007 року по 24.02.2009 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи на посаді директора ДП Буринський комунальникі відповідно до наказу №1-рк від 24.02.2009 року був звільнений із займаної посади на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Вказані обставини встановленні рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 14.12.2010 року в цивільній справі № 2-377/10 і повторному доведенню не потребують відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України (а.с.12).

ОСОБА_3 зазначає, що відповідач при його звільненні не провів з ним повного розрахунку відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, оскільки ним для потреб підприємства були придбані товарно-матеріальні цінності на суму 8068 грн.44 коп. по слідуючим накладним: №148 від 24.08.2008 року, №177 від 19.09.2008 року, №141 від 21.09.2008 року, №180 від 11.12.2008 року, але грошові кошти сплачені за придбання цього товару відповідачем йому не повернуто до теперішнього часу.

При цьому посилаючись на положення ст.116 КЗпП України вважав, що відповідач повинен сплатити йому також і компенсацію заборгованості в розмірі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24852 грн.

Однак суд не погоджується з такою позицією позивача виходячі з наступного.

Дійсно, позивачем надано суду вищевказані накладні за якими ДП Буринський комунальникбуло придбано за готівковий розрахунок товарно-матеріальні цінності, відпуск яких проведено через ОСОБА_1, а саме №148 від 24.08.2008 року на суму 734 грн., №177 від 19.09.2008 року 3695 грн., №141 від 21.09.2008 року 824 грн. №180 від 11.12.2008 року 66 грн., тобто всього на суму 5319 грн., а не 8068 грн.44 коп., про що вказував позивач.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак позивач не надав жодного належного доказу, який би підтверджував факт придбання вказаних товарно-матерільних цінностей за його особисті кошти.

При цьому суд, приймаючи заходи по встановленню фактичних обставин справи, витребував копії бухгалтерських та касових документів ДП Буринський комунальник, а саме: реєстраційного журналу та головної книги підприємства, касові ордери і касові звіти позивача за вказаний період.

Дослідження та аналіз судом вказаних документів не підтвердив фактів придбання позивачем за власні кошти вищезазначених товарів. Навпроти, судом встановлено, що останній неодноразово отримував під звіт грошові кошти для потреб підприємства.

Крім того, вимоги позивача спростовуються і листом №34 від 12.05.2011 року голови асоціації Сумиоблсількомунгоспта письмовими поясненнями останнього, відповідно до якого інформація та документальне підтвердження використання особистих грошових коштів ОСОБА_1 в інтересах підприємства також відсутні.

Суд не може покласти в основу доводів позивача покази свідка ОСОБА_2, оскільки відповідно частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано суду ні договору позики, ні розписки, ні іншого письмового документа в підтвердження своїх доводів незважаючи на те, що останній працював на посаді директора вказаного підприємства, особисто здійснював організацію та керівництво його діяльності і був зобовязаний дотримуватися фінансової та бухгалтерської дисципліни при оформленні придбаних товарно-метеріальних цінностей.

В силу ст.15, 16 ЦК України та ст.3 ЦПК України, захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорювань право, однак позивач не довів цього в судовому засіданні, у звязку з чим його вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи не доведення позивачем своїх основних вимог щодо наявності заборгованості при проведенні з ним розрахунку при звільненні, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення на його користь компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24852 грн..

Приймаючи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору за даним позовом, однак на нього, у відповідності до ч.3 ст.81 ЦПК України, необхідно покласти витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень.

Керуючись ст.ст.5,6,10,15,212 ЦПК України, ст.ст.116,117,232-233 КЗпП України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Сумської обласної асоціації підприємств сільського комунального господарства СумиоблсількомунгоспБуринський комунальникпро стягнення заборгованості з виплат при розрахунку при звільненні в сумі 8068 грн. 44 коп. та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24852 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 120 грн. в рахунок відшкодування витрат повязаних з інформаційно-технічним забезпеченням розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлено 02.11.2011 року.