Справа № 2-742/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2011року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Мички Б.Р.

при секретарі Трілі Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІАС-Україна»про стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому з уточненням просить стягнути з відповідача заборгованість по не нарахованій заробітній платі у розмірі 13 987,47 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебував з відповідачем у трудових відносинах з 01.09.2008 року по 06.07.2010 року та був звільнений за згодою сторін. З лютого 2009 року його посадовий оклад, як головного інженера підприємства, було встановлено в розмірі 6 000,00 грн. Однак, відповідно до п.1 наказу від 28.08.2009 року його посадовий оклад на період з 01.11.2009 року по 01.04.2010 року встановлено в розмірі 3 663,00 грн. на місяць. Відповідно до п.2 даного наказу відповідач зобовязувався компенсувати недоотриману різницю в окладах протягом квітня-травня 2010 року та встановити попередні оклади. Оскільки відповідачем різницю в окладах не компенсовано та з квітня 2010 року заробітна плата виплачувалась виходячи з заниженого окладу, позивач вважає, що така не донарахована заробітна плата підлягає стягненню з відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник уточненні позовні вимоги підтримали та просять їх задоволити в повному обсязі. В своїх поясненнях, зокрема, зазначили, що наказ №9 від 26.02.2010 року, яким скасовані пункти 2 і 3 наказу від 28.08.2009 року, винесений з порушенням ст.32 КЗпП України та змінює істотні умови праці, про зміну яких роботодавець повинен був повідомити не пізніше ніж за два місяці. Крім цього, на підтвердження витрат на правову допомогу надали суду договір про надання юридичних послуг, рахунок на оплату за послуги згідно даного договору та квитанцію про оплату за надані юридичні послуги.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просить в задоволені такого відмовити. В своїх запереченнях покликається на те, що внаслідок скрутного матеріального становища, в якому опинилось підприємство (в тому числі і з вини позивача, як одного з керівників), вимушено було тимчасово зменшено розмір посадового окладу працівникам керівного складу, зокрема і позивачу. Відповідно до пунктів 2 і 3 наказу від 28.08.2009 року було передбачено компенсувати недоотриману різницю в окладах за період з 01.11.2009 року по 01.04.2010 року в квітні-травні 2010 року та в подальшому встановити попередні оклади. Однак, у звязку з тим, що фінансовий стан підприємства не покращувався, було прийнято наказ №9 від 26.02.2010 року, яким скасовані пункти 2 і 3 наказу від 28.08.2009 року та з яким позивач був належним чином ознайомлений. Крім цього, в заперечення стягнення витрат на правову допомогу покликається на те, що представник позивача не є адвокатом, а відтак такі витрати не підлягають компенсації.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов з уточненням підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно записів трудової книжки позивач з 01.09.2008 року по 06.07.2010 року перебував з відповідачем у трудових відносинах та був звільнений з роботи на підставі ст.36 ч.1 КЗпП України, за згодою сторін /а.с.4/.

З пояснень позивача вбачається, що з лютого 2009 року його посадовий оклад, як головного інженера підприємства, було встановлено в розмірі 6 000,00 грн. Вказане підтверджується довідкою про доходи /а.с.7/ та не заперечується представником відповідача.

Судом встановлено, що відповідачем 28.08.2009 року було видано наказ «Про зміну діючих умов праці для певної категорії працівників»/а.с.20/. Зокрема, відповідно до п.1 даного наказу тимчасово на період з 01.11.2009 року по 01.04.2010 року працівникам керівного складу підприємства, в тому числі і позивачу, посадовий оклад встановлено в розмірі 3 663,00 грн. на місяць. Крім цього, відповідно до пунктів 2, 3 даного наказу відповідач зобовязувався компенсувати недоотриману різницю в окладах протягом квітня-травня 2010 року та в подальшому посадовий оклад позивача повинен був відповідати окладу на рівні жовтня 2009 року, тобто 6 000,00 грн.

Однак, 26 лютого 2010 року відповідачем прийнято наказ №9, яким пункти 2 і 3 наказу від 28.08.2009 року скасовано та з 01 квітня 2010 року посадовий оклад позивачу встановлено в розмірі 3 663,00 грн. /а.с.40/. З даним наказом позивач був ознайомлений, що стверджується актом про відмову від підпису від 26.02.2010 року /а.с.41/.

Відповідно до вимог ч.3 ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відтак, розмір посадового окладу позивача, що є істотною умовою праці, відповідно до наказу №9 від 26 лютого 2010 року міг бути змінений лише по спливу двохмісячного строку з часу повідомлення про це позивача, тобто після 26 квітня 2010 року. А тому з врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача не нараховану заробітну плату у вигляді різниці в окладах за період з 01.11.2009 року по 26.04.2010 року включно, розмір якої згідно поданого відповідачем розрахунку становить 10 624,31 грн. та визначається як різниця між нарахованою заробітною платою за період з листопада 2009 року по квітень 2010 року включно виходячи з посадових окладів 6 000,00 грн. та 3 663,00 грн. /а.с.93/.

В частині позову щодо стягнення не нарахованої заборгованості по заробітній платі у вигляді різниці в окладах за період з 27.04.2010 року по 06.07.2010 року слід відмовити з наведених вище підстав.

Крім цього, суд вважає, що позивачу слід відмовити у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки як вбачається з рахунку про оплату за виконанні юридичні послуги /а.с.80/ ФОП ОСОБА_2 є платником єдиного податку, однак суду не надано його свідоцтва платника єдиного податку з визначеним видом підприємницької діяльності надання юридичних послуг.

З відповідача в користь держави підлягає до стягнення судовий збір 106,24 грн.

На підставі ст.ст. 32, 47 КЗпП України, ст.15 Закону України «Про оплату праці»та керуючись ст.ст. 10, 15, 58, 59, 60, 84, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІАС-Україна»в користь ОСОБА_1 10 624,31 грн. заробітної плати та в користь держави 106,24 грн. судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 10 днів після його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова.

Головуючий:

Оригінал. Виготовлено в одному екземплярі.