Справа №22-ц-1968/11 20.09.2011 20.09.2011 20.09.2011
Справа №22ц-1968/11 Головуючий у І інстанції Павлова Ж.П.
Категорія 27. Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
УХ В А Л А

іменем України

20 вересня 2011 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Локтіонової О.В. та Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Величковською В.С.,

з участю:

представника відповідача - ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2011 року, ухваленого у цивільній спразі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного комерційного банку «Форум» (далі АКБ «Форум») про визнання договору поруки недійсним у зв'язку із його невідповідністю вимогам закону щодо валюти кредитного договору, -

установила

4 березня 2011 року ОСОБА_3 пред'явив зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

7 серпня 2008 року ОСОБА_4 уклала з АКБ «Форум» кредитний договір № 100/08/02-CLNv, за умовами якого Банк надав, а ОСОБА_4 взяла, кредит на споживчі потреби у розмірі 400 000 доларів США під зворотне зобов'язання позичальника повернути його частинами до 6 серпня 2018 року та сплачувати 13,5 % річних за користування ним.

Того ж дня на забезпечення виконання названого кредитного договору, Банк уклав з уже ним договір поруки № 189-100/08/02-CLNv, за яким він брався виступити поручителем і нести солідарно з ОСОБА_4 цивільно-правову відповідальність за невиконання останньою кредитного зобов'язання.

Посилаючись на те, що Банк не мав права надавати кредит у валюті іноземної держави, оскільки не мав індивідуальної ліцензії на вчинення названої валютної операції, просив позов задовольнити.

Представник відповідача АКБ «Форум» позов не визнав, пояснивши, що на час укладення сторонами кредитного договору та договору поруки Банк мав ліцензію та дозвіл на залучення та розміщення: грошових коштів в іноземній валюті, а тому позов є необгрунтованим.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2011 року у задоволенні позову відмовлено за його безпідставністю.

ОСОБА_3 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати й ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги посилалась на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та положенням чинного цивільного законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду І інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що при укладанні кредитного договору та договору поруки сторона т додержало усіх вимог цивільного законодавства та законодавства, яке регулює банківську діяльність, а тому законних підстав для визнання оспорюваного договору недійсним немає.

Колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду І інстанції щодо них. і результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Відповідно до статі 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержаним в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, а саме, коли:

●зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

●особа, яка вчиняє правочин не має необхідного обсягу цивільної дієздатності;

●волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі;

●не дотримано встановленої законом форми правочину;

●правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання виписаних вимоґ в прямо визначених законом випадках робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням.

Як вбачається із кредитного договору (а.с.- 7-10). договору поруки (а.с. - 11) банківської ліцензії № 62 від 31 січня 1994 року (а.с. - 32), дозволу Національного банку України № 62- з додатком до нього від 3 грудня 2001 року (а.с. - 33, 34) - АКБ "Форум", на час укладення кредитного договору та оспорюваного договору поруки мав банківську ліцензію на здійснення банківських операцій, визначених ч. 1 та п. п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та дозвіл Національного банку України на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ч. 2, ч. 4 ст. 47 названого закону. Крім цього, в додатку до дозволу Національного Банку України № 62-1 прямо передбачено, що банк має право здійснювати фінансові операції з залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

За такого і, у відповідності до ст. 19 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ст. 5 Декрету Кабінету міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", п. 8.12 постанови Правління Національного банку України № 200 від 30 травня 2007 року "Про затвердження правил використання готівкової іноземної валюти на території України та про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України", ч. З ст. 533 ЦК України сторони мали законне право на укладення кредитного зобов'язання в іноземній валюті і вони таке право використали, уклавши кредитний договір, а тому визнати недійсним договір поруки за зазначеною позивачем підставою - не можна.

Оскільки такого ж, з таких же мотивів дійшов й районний суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про відсутність у банка індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу за кредитним договором, що, як на його думку, є беззастережною підставою для задоволення позову, то воно не може слугувати скасуванню судового рішення, оскільки необгрунтоване. Використання Банком індивідуальної ліцензії фактично є звуження обсягу його повноважень і передбачено лише в конкретних випадках, а саме, у разі перевищення термінів і сум надання або одержання кредиту, що не є випадком при укладанні спірного кредитного договору.

Крім цього, в 2008 році ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_3, будучи вільним в укладанні кредитного договору та договору поруки, виборі контрагента та визначення його умов, висловили своє бажання на отримання кредиту саме в іноземній валюті і до звернення до суду в 2011 році не тільки вважали його дійсним, а й виконували його умови.

Керуючись ст.ст. 307-308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: