Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа №1407/2-1692/2011
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2011 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ротар М.М., при секретарі Попенко О.В.,

За участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо користування власністю шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

26.08.2011 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.1988 року належить 8/25 будинку №49 по вул.Котовського в місті Вознесенську Вознесенського району Миколаївської області.

У вказаному будинку проживають: позивач ОСОБА_1 син позивача ОСОБА_3А, відповідач ОСОБА_2 Посилаючись на те, що ОСОБА_2 раніше проживав як співмешканець, але вже більше двох років ніякі відносини між ними не підтримуються, спільне господарство не ведеться, останнім часом почали складатися неприязні відносини між ОСОБА_2 з одного боку та позивачкою ОСОБА_1В, та її сином ОСОБА_3 з іншого боку, позивач просила позов задовольнити, усунути перешкоди у користуванні 8/25 частинами житлового будинку №49 по вул.Котовського в м.Вознесенську, шляхом виселення ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги повністю, зазначила, що раніше вони з відповідачем проживали у цивільному шлюбу, але на сьогоднішній день відносини між ними припиненні. Крім неї у вказаному будинку проживає її син ОСОБА_4, між ним та ОСОБА_2 склалися неприязнені стосунки.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, у вказаному будинку проживає близько 20 років, на протязі всього часу він обслуговував будинок, здійснював ремонті роботи, будував господарські споруди.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею 8/25 частин житлового будинку № 49 по вул.. Котовського в м. Вознесенську на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.1988 року.

У вказаному будинку з 1995 року з дозволу позивачки почав проживати відповідач ОСОБА_2, з яким позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах. На сьогоднішній день відносини між ними припиненні, спільне господарство вони не ведуть.

В судовому засіданні було встановлено, що в житловому будинку зареєстровані позивач ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованим у житловому будинку, що розташований за адресою вул.. Чапаєва, 58, де мешкає його син зі своєю сімєю .

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. Оскільки предметом спору в даному разі є жиле приміщення, то режим проживання в ньому регулюється нормами ЖК України. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені Житловим Кодексом України.

Відповідно до ст.. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно із ст.. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку належать особи , якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сімї права користування займаним приміщенням. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сімї власник житлового будинку (квартири) має відповідно до ст.. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ст.. 116 ч. 1 цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 116, 157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, використання його не за призначенням, систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не навела підстав та доказів, передбачених ст.. 116 ЖК України, для виселення з будинку відповідача і означену вимогу не заявила. Не надала суду доказів того, що при вселенні у спірний будинок у відповідача між ними була укладена угода про його тимчасове проживання або досягнута будь-яка інша домовленість про порядок та умови користування вказаним приміщенням. Позивачем також не представлено суду доказів систематичної протиправної поведінки відповідача та вжиття до них відповідних заходів реагування. Тому передбачені законом підстави для виселення відповідача ОСОБА_2 із спірного будинку відсутні.

Не заслуговують на увагу твердження позивача, що відповідач перешкоджає їй в здійсненні правомочності власника будинку. Виходячи із норм передбачених ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України обмеження щодо виселення членів сімї власника не є порушенням права власності.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що в спірний будинок вселився в 1995 році за згодою позивачки, провів в ньому ремонтні роботи, привівши будинок у належний для проживання стан, а після припинення шлюбних відносин позивачка стала виганяти його з будинку. Ніяких перешкод для користування будинком та розпорядження ним позивачці не створює. Сам факт проживання відповідача у спірному будинку не свідчить про те, що відповідач перешкоджає позивачці користуватися належним їй будинком та розпоряджжатися ним на свій розсуд.

Та обставина, що відповідач не зареєстрований у встановленому порядку у спірному будинку не свідчить про незаконне вселення та заволодіння майном позивачки ст.ст.387,391 ЦК України, з яких позивачка предявила позов.

За таких обставин, з урахуванням наведених норм права, виходячи з того, що відповідач вселився у спірний будинок з дозволу позивачки як член її сімї, тобто на законних підставах, та набув прав та обовязків, передбачених ст.156 ЖК України, підстав для покладання на відповідача зобовязань усунути перешкоди в користуванні будинком та виселення його зі спірного будинку не має, оскільки припинення сімейних відносини не є підставою для виселення відповідача. Тому у справі відсутні підстави для застосування вимог ст.ст.386,387,391 ЦК України щодо захисту прав власності позивачки.

Керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення з житлового будинку відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар