Справа № 2 - 404 /11 р.

РІШЕННЯ
Іменем України
14 квітня 2011р. Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючого - судді Спінчевської Н.А.,
при секретарі - Ковальовій С.В.,
за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання наказу та трудового договору незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В серпні 2010 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
Позивачка вказувала на те, що з 7 жовтня 2005 р. працювала у військовій частині НОМЕР_1 на посаді бухгалтера-касира фінансової служби. 30 жовтня 2007 р. наказом №47 її було переведено на посаду бухгалтера тилу, на якій вона працювала до надання їй відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 31 жовтня 2008 р. наказом командира військової частини №222 від 31.10.2008 р. під час її перебування у відпустці без її згоди і повідомлення її було переведено на посаду такелажника аеродромно-будівельної роти, що передбачає зміну істотних умов праці і виконання роботи де праця жінок заборонена. При виході на роботу 25.05.2010 р. її було повідомлено про скорочення посади бухгалтеру тилу і запропоновано підписати трудовий договір про прийняття на посаду такелажника аеродромно-будівельного взводу аеродромно-будівельної роботи. Термін дії трудового договору було визначено як тимчасовий, до призначення на цю посаду військовослужбовця. Наказом командира військової частини від 25.05.2010 р. на дану посаду вже було призначено військовослужбовця, а її звільнено у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.
Посилаючись на те, що звільнення її з роботи відповідачем проведено з порушенням вимог трудового законодавства, позивачка просила поновити її на роботі на посаді бухалтера, стягнути на його користь з відповідача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, стягнути суми компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 211 грн.
В судовому засіданні позивачка уточнила свої вимоги та просила визнати незаконним наказ про переведення її на посаду такелажника, визнати недійсним трудовий договір від 25.05.2010 р., як такий, що укладений нею внаслідок помилки, поновити її на роботі у військовій частині НОМЕР_1 на посаді бухгалтера, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Також позивачка просила поновити її строк звернення до суду з даним позовом. Вказуючи на те, що за захистом своїх трудових прав вона звернулася спочатку до Територіальної державної інспекції праці у Миколаївській області. 30 червня 2010 р. отримала відповідь на своє звернення, в якій було зазначено про порушення відповідачем трудового законодавства при її звільненні з роботи. Після отримання якої 29 липня 2010 р. вона звернулася до суду з даним позовом.
Представники відповідача позов не визнали, вказуючи на те, що переведення позивачки на посаду такелажника було обумовлене лише бажанням військової частини не скорочувати позивачку з посади бухгалтера, у якої на утриманні є малолітні діти, а з метою зберегти та надати їй будь-яку посаду та місце роботи, а тому переведення та звільнення ОСОБА_1 з роботи проведено згідно норм трудового законодавства. Посилаючись на ці обставини, просили в позові відмовити.
Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані сторонами докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №47 від 13.03.2008 р. позивачку було призначено на посаду бухгалтера тилу з 30 жовтня 2007 р. На цій посаді позивачка працювала до надання їй відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З 23 серпня 2007 р. по 22 травня 2010 р. позивачка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 31 жовтня 2008 р. наказом командира військової частини №222 від 31.10.2008 р. під час її перебування у відпустці без її згоди і повідомлення її було переведено на посаду такелажника аеродромно-будівельної роботи.
При виході на роботу 25.05.2010 р. ОСОБА_1 було повідомлено про скороченні її посади бухгалтеру тилу і запропоновано підписати трудовий договір про прийняття на посаду такелажника аеродромно-будівельного взводу аеродромно-будівельної роботи. Термії дії трудового договору було визначено як тимчасовий, до призначення на цю посаду військовослужбовця.
Наказом командира військової частини №82 від 25.05.2010 р. позивачку було звільнено з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.
Згідно з ч.1 ст. 32 КзпПУкраїни переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі організації, а також переведення на роботу на інше підприємство допускається тільки за згодою працівника.
Як вбачається з матеріалів справи та слідує з пояснень сторін в судовому засіданні позивачка не була повідомлена відповідачем про скорочення її посади бухгалтера, свою згоду на переведення на посаду такелажника не надавала.
Таким чином, переведення ОСОБА_1 на посаду такелажника було здійснено відповідачем з порушеннями норм трудового законодавства.
Згідно Директиви Міністра оборони України від 08.05.2008 р. у військовій частині було затверджено новий штат, за яким було передбачено 4 посади бухгалтера зі званням старший солдат. Новим штатом було передбачено посади бухгалтерів - військовослужбовців, що передбачає проходження військової служби.
Як вбачається з витягу з штатно-посадової книги військової частини НОМЕР_1 , яка утримується за штатом №29/226-51, наданого суду 13.04.2011 р. цивільні посади бухгалтера за цим штатом не передбачено.
Підставою для переведення ОСОБА_1 на посаду такелажника в наказі №222 від 31.10.2008 р. було визначено як скорочення посади бухгалтера тилу.
У відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Враховуючи, що у позивачки на час скорочення посади була дитина до трьох років, а відповідно до ст.184 КЗпП України забороняється звільнення жінок, які мають дітей до трьох років, відповідач повинен був запропонувати позивачці переведення на іншу роботу у зв`язку зі скороченням її посади.
Як слідує з матеріалів справи при виході позивачки 25 травня 2010 р. на роботу між нею та відповідачем було укладено строковий трудовий договір, яким ОСОБА_1 прийнято на роботу такелажником аеродромно-будівельного взводу аеродромно-будівельної роти до призначення на посаду такелажника військовослужбовця.
Зазначений трудовий договір не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки позивачку було прийнято на посаду на якій вона фактично перебувала з 31 жовтня 2008 р. До того ж заяву про прийняття її на роботу 25.05.2010 р. на посаду такелажника аеродромно-будівельного взводу аеродромно-будівельної роти ОСОБА_1 не писала.
Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що переведення позивачки та звільнення її з роботи проведене відповідачем з порушеннями вимог трудового законодавства, а отже вона повинна бути поновлена на попередній роботі.
Згідно зі ст.235 КЗпП України з відповідача на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме з 25 травня 2010 р. по 14 квітня 2011 р. Розмір такої суми згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 складає 7806 грн. 90 коп. (середньоденний заробіток 29,46 х 265 р. д.).
Одночасно суд приймає до уваги доводи позивачки про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, пов`язані з її намаганням в досудовому порядку вирішити спір, вважає їх поважними та приходить до висновку, що пропущений строк для звернення до суду з позовом підлягає поновленню.
Відповідно зі ст..88 ЦПК України, на користь держави з відповідача слід стягнути судові витрати.
Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання наказу та трудового договору незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_1 на роботі в військовій частині НОМЕР_1 на посаді бухгалтера.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 7806 (сім тисяч вісімсот шість) грн. 90 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В іншій частині в позові відмовити.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь держави 78 грн. 06 коп. судового збору та 120 грн. інформаційно-технічних витрат.
Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 884 грн. із обов`язковим відрахуванням підлягає негайному виконанню.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя: Н.А.Спінчевська