Справа № 2-73/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 січня 2011 року Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого Лукінова К. С

при секретарі Приходько Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2010 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності. В обґрунтування позовних вимог вона послалася на те, що починаючи з червня 2006 року по вересень 2010 року вона проживала з відповідачем в с. Вешневе Покровського району, а потім після придбання будинку в с. Олександрівка Покровського району по вул. Побєди, 51 однією сімєю без укладення шлюбу та з цього часу вели спільне господарство і мали спільний бюджет. В період спільного проживання вони придбали названий житловий будинок в с. Олександрівка та автомобіль ВАЗ 21099 2005 року випуску. Від спільного проживання мають доньку ОСОБА_2 Дар`ю Олегівну ІНФОРМАЦІЯ_1. Вважає, що її частка в спільному майні становить ? частину. Просила встановити факт проживання однією сімєю між нею та відповідачем з червня 2006 року по вересень 2010 року; визнати вищезазначене майно спільною сумісною власністю позивача та відповідача; визнати а нею право власності на ? частину будинку в с. Олександрівка по вул. Побєди, 51 та ? частину автомобіля ВАЗ 21099. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

15.10.2010 року відповідач подав заперечення проти позову в яких просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що спільне проживання з відповідачкою як одна сімя вони почали після придбання ним спірного житлового будинку. Також зазначив, що вказаний спірний будинок був придбаний не за його власні кошти, а за кошти його матері.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на доводи, викладені в поданому позові та пояснивши суду, що вона давно знала відповідача, а приблизно в червні 2006 року почала з ним спільно проживати у її батьків в с. Вешневе Покровського району Дніпропетровської області. Відповідач майже кожного дня привозив її з роботи додому, проводив з нею ночі, вони ходили гуляти на ставок, вона йому періодично прала речі, відповідач періодично давав гроші на продукти харчування, однак своїх речей відповідач додому до її батьків не перевозив, прибутки систематично не віддавав. Так продовжувалось до осені 2006 року, коли вони з відповідачем спільно підшукали будинок в с. Олександрівка, на який вона також надала частину коштів, які змогла відкласти зі своєї зарплати. В період шлюбу відповідач також придбав автомобіль ВАЗ 21099, який станом на момент звернення до суду продав. Станом на 14.01.2011 року вони продовжують проживати разом з відповідачем.

Представник позивачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав та пояснив суду, що позивачка має право на отримання ? частини від спільно придбаного майна, а саме ? частини домоволодіння та ? частини вартості автомобіля. Вважає, що факт спільного проживання між сторонами з червня 2006 року по вересень 2010 року доводиться в повному обсязі показаннями свідків.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що з червня 2006 року по листопад 2006 року він не проживав однією сімєю з відповідачкою, а вони лише зустрічалися, оскільки свої власні речі (одяг, тощо) від додому до батьків позивачки в с. Вишневе не перевозив, спільного сімейного бюджету та господарства вони в цей період не вели, його речі в цей період часу знаходились у його колишньої дружини, де він і проживав. Також відповідач зазначив, що спірний житловий будинок він придбав не за свої власні кошти, а за кошти своєї матері. Спірний автомобіль ВАЗ 21099 2005 року випуску він продав, а кошти витратив на нужди сімї, а саме його та позивачки, та їх спільної дитини. В частині проживання з листопада 2006 року по 14.01.2011 року однією сімєю з позивачкою не заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що фактично з червня 2006 року по листопад 2006 року позивачка та відповідач не проживали однією сімєю, оскільки відповідач не перевозив до позивачки в цей період своїх речей, вони в цей період не вели спільного господарства та спільного сімейного бюджету, а фактично зустрічалися. Спільне ж проживання вони розпочали після придбання відповідачем спірного житлового будинку, що повністю підтверджується показаннями свідків. Щодо автомобіля ВАЗ 21099 2005 року випуску, представник відповідача зазначила, що на момент розгляду справи спірний автомобіль проданий, а гроші від його продажу витрачені відповідачем на нужди їх родини.

Допитані в судовому засіданні свідки пояснили наступне:

Так свідок ОСОБА_5 пояснила, що є депутатом Олександрівської сільської ради. З 2006 року сторони жили разом в с. Олександрівка, однак точно місяць назвати не може. В будинку не була.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є сусідкою сторін, сторони проживали разом з вересня-жовтня 2006 року, однак точно сказати дату початку їх проживання не може. Бачила, як вони вели зовнішні роботи з ремонту будинку. В будинку жодного разу не була.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона працювала в 2006 році магазині Каскад разом з позивачкою. Знає, що сторони почали проживати разом влітку 2006 року, на початку осені 2006 року вони придбали будинок. В даному будинку жодного разу не була.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що є сестрою позивачки, з червня 2006 року сторони жили в с. Вишневе у її батьків, відповідач перевіз літню одежу на певний період, більше ніяких речей відповідача в будинку не було. Відповідач часто залишався у них на ніч. Чи давав він гроші позивачці їй не відомо.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що відповідач в 2006 році купив спірний будинок, його діти проводили ремонт вказаного будинку, за роботи розплачувався відповідач.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що відповідач купив у нього хату, яку приїздили дивитись разом з матірю відповідача, позивачку не бачив, гроші за хату віддавала мати відповідача. До оформлення документів на будинок, відповідач в ній не проживав.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що мати відповідача купила спірний будинок, та відповідач почав в ньому жити з жовтня-листопада 2006 року, а потім він перевіз туди свою жінку позивачку. Ремонт у вказаній хаті робили діти ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що є матірю відповідача, спірний будинок було придбано на її кошти. Її син став жити спільно з позивачкою вже після придбання будинку.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що є сестрою відповідача, будинок відповідач купив в 2006 році за кошти матері.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що позивачка працювала у нього з березня 2008 року, її зарплата складала близько 1000 грн. на місяць.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін та їх представників, показання свідків, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлене наступне:

Згідно копії договору купівлі-продажу будинку від 11.10.2006 року ОСОБА_15 придбав у ОСОБА_16 житловий будинок в с. Олександрівка по вул. Побєди, 51 Покровського району Дніпропетровської області (а.с. 7).

Дана обставина підтверджується копіями витягу з реєстру правочинів, витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційного посвідчення, технічного паспорту (а.с. 8,9,10, 11-13).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільну дитину доньку ОСОБА_2 Дар`ю Олегівну, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 14).

Як видно з довідки № 488 від 14.09.2010 року, ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15.05.2007 року (а.с. 16).

Як видно з акту комісії Олександрівської сільської ради Покровського району № б/н та без дати, ОСОБА_1 проживала однією родиною з ОСОБА_2 з 2006 року по 2010 рік, за цей час вони спільно придбали диван, крісло, стільці, шафу, телевізор, ДВД-програвач, холодильник, паласи, килими, постільну білизну, гардини, штори, кухонний посуд, супутникову антену та автомобіль ВАЗ 21099 (а.с. 17). Слід зазначити, що в цьому акту не зазначено точний час початку проживання між сторонами в 2006 році.

Позивачка в поданому позові ставить питання про необхідність встановлення факту проживання однією сімєю з червня 2006 року по вересень 2010 року з відповідачем ОСОБА_2, однак в задоволенні цієї вимоги суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступних підстав.

В позовній заяві зазначено, що встановлення вказаного факту необхідно позивачці для поділу спільного майна подружжя, а саме житлового будинку та автомобіля.

Допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що бачили, як сторони зустрічалися між собою, однак ніколи у них вдома не були, назвати точний час початку проживання сторін як чоловіка та жінки не можуть. До того ж, сама позивачка в своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні зазначила, що з червня 2006 року відповідач не перевозив своїх речей до її батьків в с. Вишневе Покровського району Дніпропетровської області, у кожного були свої гроші, однак відповідач періодично давав їй гроші та часто ночував по вказаній адресі. Вона ж перевезла свої речі в с. Олександрівка (в спірне домоволодіння) після його придбання.

Суд вважає, що за таких обставин в задоволенні вимоги встановлення факту проживання однією сімєю позивачці слід відмовити, оскільки судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях свідків та сторін по справі, достовірних доказів факту проживання однією сімєю в період з червня 2006 року по листопад 2006 року позивачкою суду не надано.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 Сімейного Кодексу України.

Враховуючи те, що факт спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з червня 2006 року по листопад 2006 року не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, то й неможна вважати спірний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя та застосовувати до нього положення ст. 74 та глави 8 СК України.

В задоволенні вимоги позивачки щодо встановлення факту проживання її та відповідача однією сімєю без реєстрації шлюбу за період з листопада 2006 року по вересень 2010 року слід відмовити, оскільки позивачкою не вказано, в звязку з чим їй необхідно встановлення даного факту за цей період.

В задоволенні позову в частині щодо виділення та визнання за позивачкою права власності на ? частину автомобіля ВАЗ 21099 2005 року випуску також слід відмовити, оскільки як видно з відповіді Покровського ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, 23.09.2010 року відповідач зняв з обліку спірний автомобіль, та його новим власником станом на момент розгляду справи є ОСОБА_17, який не є стороною по даній справі.

За таких обставин суд вважає за неможливе позбавити ОСОБА_17 права власності на ? частину автомобіля ВАЗ 21099 2005 року випуску та передати вказану частину автомобіля позивачці.

Інших вимог, щодо відшкодування позивачці частини вартості проданого автомобіля в ході розгляду справи заявлено не було, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом не приймаються в якості доказів по справі до уваги інші доводи та пояснення сторін, їх представників та свідків, оскільки в межах наданих ними пояснень - вимоги сторонами не заявлялись, та дані пояснення не є суттєвими для вирішення даної справи в межах заявлених вимог, та не можуть впливати на результат її вирішення.

Враховуючи вищенаведене в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України віднести на позивачку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 209, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 10-ти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: ОСОБА_18