Справа № 2-378/11
У Х В А Л А

про забезпечення позову

"03" листопада 2011 р.

Суддя Недригайлівського районного суду Сумської області Бібік О.В., розглянувши позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство комерційний банк «Акцент-Банк» звернувся із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно з умовами Договору № б/н від 05.02.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов Договору Відповідач свої зобов»язання належним чином не виконує. В зв»язку з наведеним позивач просить позов задовольнити.

Позивач також просить забезпечити позов шляхом:

накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження;

обмеження відповідача у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов»язань;

заборони відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Сумській області видачі паспорта/проїзного документа;

адміністрації Державної прикордонної служби України, вжиття заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у Відповідача паспортів/проїзних документів, обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов»язань.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суддя дійшов до висновку про відмову в забезпеченні позову з наступних мотивів.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року в п. «1» „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову вказано, що за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

На думку суду, позивач не надав належних доказів у відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, щодо співмірності видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, та належності індивідуально-визначеного майна на праві власності відповідачу ОСОБА_1.

У відповідності до ч. 4 ст. 153 ЦКК України суд, допускаючи забезпечення позову, може вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, яка вноситься на депозитний рахунок суду. Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин справи, але не повинен бути більшим за розмір ціни позову.

Тому не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України, за винятком випадків, коли такі наслідки безпосередньо випливають із суті рішення, дії.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Закон України від 21 січня 1994 року № 3857-ХП /з наступними змінами/ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» /далі- Закон № 3857-ХП/ регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд із України та вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Зазначеним законом не передбачено за ухвалою суду тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до розгляду справи по суті.

Забезпечити позов шляхом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до розгляду справи по суті, неможливо, виходячи з умов Закону № 3857-ХП, яким регулюються порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, тому заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Акцент-Банк» в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за місцем її проживання, та обмеження її у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов»язань, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області через Недригайлівський районний суд Сумської області протягом 5 днів з дня її проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні при її винесенні, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_3