Справа № 2-7046/2011
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2011 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська
У складі: головуючого судді Башмакова Є.А.,
при секретарі Куляба Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та стягнення моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2011 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та стягнення моральної шкоди.
Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував наступним.
12.11.2005 року позивач ОСОБА_1 видав на ім`я відповідача ОСОБА_2 довіреність, якою уповноважив його здійснити продаж квартири АДРЕСА_1 та отримати гроші за продану квартиру. Відповідач, діючи від імені позивача, на підставі довіреності уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким квартира була продана за 292 900,00 грн., проте грошові кошти від продажу майна відповідач позивачу не віддав. Станом на момент звернення до суду грошові кошти позивачу відповідачем так і не передані. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 292 900,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 200 000, 00 грн.
В судове засідання з`явилися позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_4 , позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог.
В судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_5 , проти позовних вимог заперечував.
Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково.
Судом встановлені наступні факти та правовідносини.
12.11.2005 року позивач ОСОБА_1 видав на ім`я відповідача ОСОБА_2 довіреність, якою уповноважив його здійснити продаж квартири АДРЕСА_1 та отримати гроші за продану квартиру. Довіреність від 12.11.2005 р. була посвідчена державним нотаріусом І.М. Лада.
28.11.2005 року відповідач, діючи від імені позивача, на підставі довіреності уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким квартира була продана за 292 900,00 грн. Позивач звернувся в міліцію із заявою про порушення кримінальної справи відносно відповідача за шахрайство. Справу було порушено і згодом перекваліфіковано на справу по факту пограбування громадянки Москаленко.
14.05.2006 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: державні нотаріуси, КП ДМБТІ, в якій просив визнати недійсними договір купівлі-продажу нерухомого майна та свідоцтво про право власності на квартиру й визнати за мною право власності на квартиру (справа № 2-94/10).
Для огляду в судовому засіданні судом була витребувана цивільна справа № 2-94/10.
Так, 08.02.2010 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (справа № 2-94/10).
08.12.2010 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-94/10 залишено без змін.
20.12.2010 року позивач направив відповідачу вимогу, якою вимагав від відповідача перерахувати грошові кошти, які позивач мав отримати від ОСОБА_2 від продажу належної йому квартири.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що видав на ім`я ОСОБА_2 довіреність, якою уповноважив його здійснити продаж належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 та отримати гроші за продану квартиру. ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу квартири з перевищенням повноважень, а кошти, отримані за квартиру не передав. У 2006 році ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просив визнати недійсними договір купівлі-продажу нерухомого майна, як такий, що укладений представником з перевищенням повноважень. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2010 року у задоволенні позову про визнання недійним договору відмовлено. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2010 року. В той же час кошти за продану квартиру ОСОБА_1 не отримав, бо не приймав виконання. Оскільки строк повернення отриманих від продажу квартири коштів довіреністю не встановлений, після рішення суду він звернувся до відповідача ОСОБА_2 із вимогою про сплату коштів. Відповідач вимогу не виконав, що спонукало ОСОБА_1 звернутися до суду із позовом про стягнення коштів.
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що між сторонами виникли відносини доручення, які регулюються главою 68 ЦК України, тому до спірних відносин не може бути застосована ст.530 ЦК України щодо зобов`язання строк виконання якого не встановлений, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки відповідно до ст. 1006 ЦК України встановлено обов`язок повіреного негайно передати довірителю все одержане у зв`язку з виконанням доручення, що доводи не відповідають фактичним обставинам справи, бо відповідач частково сплатив кошти за продану квартиру, що кримінальну справу відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, позовна заява підписана представником позивача, тому вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставними, бо не заявлені особисто позивачем.
Дослідивши та вивчивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.
Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.
Відповідно до відповіді слідчого відділу Кіровського РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на запит Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська згідно інформаційної бази данних Кіровського РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області кримінальна справа за фактом заволодіння ОСОБА_2 коштами ОСОБА_1 шляхом його обману не порушувалась та в провадженні не перебувала.
Кримінальна справа №65051527 була порушена за фактом пограбування ОСОБА_6 . ОСОБА_2 не має ніякого процесуального статусу у вказаній кримінальній справі, слідчі дії з останнім по ній не проводились. Досудове слідство по зазначеній кримінальній справі зупинено згідно ст. 206 п.3 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Суд виходить з того, що кримінальна справа відносно громадянки Москалець не є підставою для припинення обов`язку відповідача щодо передання позивачеві коштів, отриманих при виконанні повноважень по довіреності.
Посилання відповідача на те, що отримані від продажу квартири грошові кошти були передані відповідачем громадянці Москалець, яку згодом пограбували, і що у відповідача цих коштів немає також не звільняють відповідача від обов`язку щодо передання позивачеві коштів. Як вбачається зі змісту довіреності, виданої позивачем на ім`я відповідача, останній не отримував від позивача повноважень на розпорядження коштами отриманими від продажу квартири.
Водночас статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що позивачем не враховано оплати, які він здійснив на користь ОСОБА_1 : у сумі 16 227,00 грн. (заява про переказ готівки від 19.02.2006 року), та у сумі 30 000,00 грн. (заява про переказ готівки від 06 січня 2006 року).
Щодо часткової оплати відповідачем сум на користь позивача, позивач у судовому засіданні підтвердив, що йому належить рахунок зазначений у заявах на переказ готівки, що на вказаний рахунок такі суми дійсно поступали, але чи це суми за продану квартиру він не знає. Як пояснив представник відповідача зазначені суми сплачувались відповідачем в рахунок виконання обов`язку щодо передання позивачеві коштів, отриманих від продажу квартири належної позивачу.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність фактичного боргу відповідача перед позивачем у розмірі 246 673, 00 (двісті сорок шість тисяч шістсот сімдесят три) гривні.
Під час розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки відповідно до ст. 1006 ЦК України встановлено обов`язок повіреного негайно передати довірителю все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Позивачем заявлено клопотання про визнання поважними причини пропущення строку позовної давності за вимогами про стягнення з відповідача сум коштів за продану квартиру. В клопотанні позивач посилався на те, що протягом розгляду справи не міг звернутися із вимогою про повернення коштів, оскільки він не схвалював та не приймав від відповідача виконання і пред`явлення вимоги про передачу коштів було передчасним та суперечливим.
Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності суд виходить з наступного.
В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська розглядалася справа № 2-94/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: державні нотаріуси, КП ДМБТІ.
З матеріалів даної справи вбачається, що ОСОБА_1 14.05.2006 р. подав до суду позов (згодом уточнений) до ОСОБА_2 в якому позивач посилався на перевищення повноважень представником при укладенні договору купівлі-продажу квартири, та просив цей договір визнати недійсним. Оскаржуючи договір купівлі-продажу та не приймаючи виконання від відповідача, позивач не мав підстав одночасно вимагати від відповідача повернення коштів за продану квартиру.
Після перегляду в апеляційній інстанції 08 грудня 2010 року набуло чинності рішення Жовтневого районного суду від 08 лютого 2010 року по справі № 2-94/10, яким відмолено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості. 20 грудня 2010 року позивач направив відповідачеві вимогу, якою вимагав від відповідача перерахувати грошові кошти за продану квартиру. 07 лютого 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, що розглядається в межах даної справи.
За таких обставин суд, керуючись ч. 5 ст. 267 ЦК України, вважає, що є поважними причини, з яких строк позовної давності пропущено, у зв`язку з чим порушене право підлягає захисту.
У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 16 ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 100 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`роз`яснено, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено наступне: в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, обчислюючи розмір моральної шкоди, якими доказами це підтверджується.
Позивач не надає доказів для підтвердження глибини душевних страждань, завданих йому у зв`язку з невиплатою відповідачем суми, зокрема, відсутні будь-які медичні документи про проходження лікування, чеки витрат на ліки, висновки лікарів про погіршення стану здоров`я у зв`язку з відключенням водопостачання.
Беручи до уваги характер правопорушення, глибину душевних страждань, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди частково, в сумі 500 (п`ятсот) гривень.
Оцінюючі всі докази, досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач зобов`язання повністю не виконав, перерахувавши на рахунок позивача лише частину коштів у сумі 16 227,00 грн. (заява про переказ готівки від 19.02.2006 року), та у сумі 30 000,00 грн. (заява про переказ готівки від 06 січня 2006 року), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 246 673,00 грн. та суму моральної шкоди у розмірі 500 грн.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд присуджує судові витрати позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.16, 23, ч.5 ст.267, ч. 1 ст. 526, 1 ст. 527, ч.1 ст.598, ст. 610, ст. 625, ст. 1006 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 246 673, 00 грн. (двісті сорок шість тисяч шістсот сімдесят три грн.) 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати державного мита в сумі 1700 грн. 00 коп. (одна тисяча сімсот) гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн. 00 коп. (сто двадцять) гривень.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Є.А. Башмаков