Справа № 2-6190/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2011 року Бабушкінський районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого судді Циганкова В.О.

При секретарі Лісоволенко Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання попереднього договору оренди недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа Дніпропетровська міська рада про визнання дійсним договору та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним попереднього договору та договору поручительства.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за первісним позовом пояснив, що вважає недійсним попередній договір оренди від 10 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за яким він, відповідно до договору поручительства, укладеного 10 березня 2011 року, виступив поручителем, через відсутність у ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1, яка мала бути передана в оренду.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали зустрічну позовну заяву про визнання дійсним попереднього договору оренди від 10 березня 2011 року, договору поручительства від 10 березня 2011 року, та визнання за ними права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивачі за зустрічним позовом обґрунтовують тим, що вони 10 березня 2011 року уклали попередній договір оренди з ОСОБА_5, за яким сторони зобовязуються до 10 квітня 2011 року укласти договір оренди квартири № 38, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Каверіна, 26 загальною площею 50, 3 м2, житловою площею 25,7 м2. Даний договір був забезпечений договором поручительства, укладеним ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, відповідно до якого ОСОБА_1 поручився за належне виконання сторонами попереднього договору оренди.

Попередній договір оренди та договір поручительства, укладений 10 березня 2011 року вони вражають такими, що відповідають вимогам законодавства та є дійсними, а посилання позивача за первісним позовом на відсутність у них права власності-хибним, адже відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Обласним житлово-комунальним підприємством Південневід 13.11.2002 року, позивачі 1-3 за зустрічним позовом на праві спільної власності володіють квартирою № 38 по вул. Каверіна, 26 у м. Дніпропетровську, тому вони мають право розпоряджатись нерухомим майном квартирою № 38 по вул. Каверіна, 26 у м. Дніпропетровську.

Ухвалою суду від 01.09.2011 року зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовних заявах. Просили позови задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи суд вважає за необхідне в задоволені позову ОСОБА_1 відмовити повністю, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково, оскільки:

Попередній договір оренди квартири АДРЕСА_2 від 10 березня 2011 року було укладено в простій письмовій формі на тих умовах, що основний договір буде укладений строком на пять років. Згідно ст. 635 Цивільного кодексу України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ч. 2 ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, попередній договір оренди квартири АДРЕСА_3 від 10 березня 2011 року мав нотаріально посвідчуватись. Статтею 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Попередній договір оренди квартири, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є нікчемним, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання тягне за собою недійсність правочину з його забезпечення, якщо інше не передбачено Цивільним кодексом України.

Враховуючи викладене, не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору оренди та договору поручительства, укладених 10 березня 2011 року, а також не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дійсним попереднього договору оренди від 10 березня 2011 року та визнання дійсним договору поручительства від 10 березня 2011 року.

Натомість підлягає задоволенню вимога про визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Як було вказано, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Обласним житлово-комунальним підприємством Південневід 13.11.2002 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі-позивачі) на праві спільної власності володіють квартирою № 38 по вул. Каверіна, 26 у м. Дніпропетровську. Реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності підтверджується витягом про державну реєстрацію прав за № 30544896 від 07.07.2011 року.

В подальшому позивачами було виконано загальне переобладнання квартири, виконано будівництво прибудови, внаслідок чого її технічні характеристики було змінено.

На даний момент квартира № 38, розташована в житловому будинку літ. А-5 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Каверіна, 26, має наступні технічні характеристики: загальна площа 50,3 м2, житлова площа 25, 7 м2 (поз.1-6, І) на першому поверсі та в тому числі прибудова літ. а-2 (поз. ІІ) в цокольному поверсі.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою КМУ від 8 жовтня 1992 р. N 572(в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. N 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку. Порядок видачі дозволів на здійснення будівельних робіт видається в порядку, визначеному ст. 29 Закону України Про планування та забудову територій. Згідно тієї ж статті здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.2 ст. 383 Цивільного кодексу України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт та зміни в квартирі, наданій йому для користування, якщо це не спричиняє порушень прав власників інших квартир в багатоквартирному житловому будинку та не порушують санітарно-технічних вимог та правил експлуатації будинку.

Виконання позивачами самовільного переобладнання не впливає на загальний стан житлового будинку літ. А-5, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Каверіна, 26, не порушує жодних прав третіх осіб.

Згідно ст. 376 ЦК України, житловий будинок , будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З метою визначення справності та відповідності будівельним, санітарним та гігієнічним нормам та правилам квартири № 38, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, ліцензія серії АВ № 558401, видана 11.08.2010 року, дійсна з 11.08.2010 року по 09.07.2013 року, було проведено дослідження стану будівельних конструкцій квартири № 38 в житловому будинку літ. А-5 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Каверіна, 26, та виконаної прибудови житлового будинку літ. А-5.

Відповідно до технічного висновку, складеного 14.06.2011 року, на підставі проведеного обстеження встановлено, що будівельні конструкції знаходяться в нормальному та задовільному стані, відносяться до категорій К-1 та К-2. Прибудова виконана з дотриманням будівельних норм та правил, конструкції знаходяться в нормальному стані та відносяться до категорії К-1. Висота приміщень, внутрішнє планування, площі жилих та допоміжних приміщень відповідають вимогам діючої нормативної документації. Всі інженерні системи, підведені до квартири, функціонують нормально. В звязку з нормальним функціонуванням та задовільним станом конструкції можлива подальша експлуатація квартири та прибудови за функціональним призначенням.

При урахуванні технічного висновку за результатами обстеження вищевказаних будівельних конструкцій нежитлового приміщення Позивачів на підставі ч.2 ст. 8 Цивільного кодексу України у відповідності до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права) встановлено, що прийняття в експлуатацію обєкта полягає у визначенні готовності обєкта, закінченого будівництвом, будівельним і іншим нормам і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність квартири АДРЕСА_1, у всіх аспектах визначена висновком про стан будівельних конструкцій квартири № 38 та виконаної до неї прибудови.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 з усіма її складовими частинами є прийнятою до експлуатації та не потребує проведення іншого дослідження готовності до експлуатації прийняття до експлуатації, в тому числі складання актів прийняття до експлуатації.

Відповідно до п.10 Переліку правовстановлюваних документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5, рішення суду про визнання права власності є правовстановлюваним документом і підлягає реєстрації в Комунальному підприємстві Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїДніпропетровської обласної ради.

Керуючись ст.ст. 10, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3) право спільної часткової власності в рівних частках (по 1/3) на квартиру № 38 (поз.1-6, І, ІІ) загальною площею 50, 3 м2, житловою площею 25, 7 м2, в тому числі прибудова літ. а-2, розташовану в житловому будинку літ. А-5, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Каверіна, 26, без прийняття в експлуатацію.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а така само відсутніми в судовому засіданні особами за днем вручення копії цього рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: В.О.Циганков