Справа 2-419/11
Номер провадження 2/709/1265/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.11 року. Рахіввський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої -судді Марусяк М.О.

з участю: представників позивача за первісним позовом та представників

відповідача за зустрічним позовом -ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за

зустрічним позовом -ОСОБА_3,

представника відповідача за обома позовами -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за позовом

ОСОБА_1, як представника за дорученням в інтересах

ОСОБА_5

до

ОСОБА_6, ОСОБА_7,

Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області,

КП «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору -Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області

про визнання права власності на спадкове майно та усунення осіб від права на спадкування та за

зустрічним позовом ОСОБА_3, як представника за дорученням в інтересах

ОСОБА_6, ОСОБА_7

до

Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області, в особі виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області, комунального підприємства «БТІ» Рахівської районної ради Закарпатської області, ОСОБА_8,

треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_9, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області

про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_8 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору -Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області, КП «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області та Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно та усунення осіб від права на спадкування.

Із позовної заяви вбачається, що згідно ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 19.12.2001 року за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про розподіл майна, між сторонами, в судовому засіданні було укладено мирову угоду, згідно якої за позивачкою, ОСОБА_9, яка являлася дружиною ОСОБА_10, залишилося у власності спальний гарнітур, диван розкладний, стіл розкладний, чотири стільці та житловий будинок вартістю 9.345 грн., що розташований у АДРЕСА_1 та належав подружжю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 згідно договору дарування від 30.01.1996 року. Згідно цієї ж ухвали відповідачу, ОСОБА_10, який являвся сином позивачки по даній справі ОСОБА_8, залишилося у власності: стінка-вітальня, телевізор, холодильник «Кристал», кухонна шафа, кухонний стіл та двокімнатна квартира вартістю 8.809 грн., розташована у АДРЕСА_2 на яку 08.10.1979 року Великобичківським лісокомбінатом було видано ордер на ім'я ОСОБА_10.

Від спільного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей, син, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. та дочка, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Розірвавши шлюб із ОСОБА_10 та розділивши спільно нажите майно, ОСОБА_9 із своїми дітьми, виїхала на постійне місце проживання у Чернігівську область, де проживає і по теперішній час. Виїхавши на постійне місце проживання за межі області, як ОСОБА_9, так і її діти, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не переймалися здоров'ям ОСОБА_10, який важко переніс втрату зв'язків із родиною та захворів.

Зазначають у позовній заяві, що діти померлого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 жодного разу не навідали свого батька, не переймалися станом його здоров'я, хоча їм достовірно було відомо, що останні роки свого життя їх батько тяжко хворів та потребував допомоги, яку надавала йому його мати, ОСОБА_8 та рідна сестра, ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про смерть 07.09.3009 року зроблено відповідний запис акта про смерть за № 92. Після його смерті відкрилася спадщина на двохкімнатну квартиру НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_2

У позовній заяві представник позивачки заявляє, що 21.10.2009 року ОСОБА_6, а 23.10.2009 року -ОСОБА_7 звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і у відповідності до положень ч.ч.1-2 ст. 1269 ЦК України фактично прийняли спадщину, про що позивачці, ОСОБА_8, стало відомо лише наприкінці 2010 року.

Разом з тим, у позовній заяві зазначається, що мати померлого ОСОБА_10, власника квартири, згідно положень ст.1261 ЦК України являється спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом, будучи особою похилого віку, хворою, такою, що потребує стороннього догляду, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала, так як вважала, що вона фактично втупила у володіння та розпоряджання спадковим майном свого сина, ОСОБА_10

Їй, ОСОБА_8, було відомо про те, що її внуки, діти померлого ОСОБА_10, не претендують на спадкове майно свого батька та не було відомо про те, що ними було подано заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору.

Іншою частиною мотивувальної частини позовної заяви представник позивачки посилається на положення статті 1224 ЦК України, за якою не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, які ухилилися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані, під яким слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку із чим особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто, ухилення, пов'язане з винною. поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

У зв'язку із наведеним, представник позивачки просила винести судове рішення, за яким визнати за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4., мешканкою АДРЕСА_3 право власності на все спадкове майно, що належало ОСОБА_10, в тому числі, на двохкімнатну квартиру, що розташована по АДРЕСА_2.

Крім того, просить усунути від права на спадкування ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5., мешканця АДРЕСА_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6., мешканку АДРЕСА_5, як осіб, які ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, який внаслідок хвороби знаходився у безпорадному стані.

Вирішення судових витрат перед судом не заявлялось.

В ході судового розгляду справи представник позивача, ОСОБА_2, заявив клопотання про заміну у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - Великобичківську селищну раду Рахівського району, Закарпатської області, КП «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області та Рахівську державну нотаріальну контору Закарпатської області на відповідачів.

Ухвалою суду від 11.04.2011 року третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору за первинним позовом по даній справі - Великобичківську селищну раду Рахівського району, Закарпатської області та КП «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області залучено в якості співвідповідачів.

Не погодившись із позовними вимогами первісного позову про визнання права власності за ОСОБА_8 на спадкове майно та усунення від права на спадкування, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, через свого представника за дорученням, ОСОБА_3, в порядку положень статті 123 ЦПК України звернулися до суду із зустрічним позовом про визнання за ними права власності у рівних частинах в цілій частині спадкового майна, яким являється житлова квартира НОМЕР_1, що у будинку НОМЕР_1, який розташований по АДРЕСА_1.

Свої доводи аргументували наступними правовими обставинами.

Оскільки спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3, дані правовідносини врегульовуються положеннями Глави 87 Цивільного Кодексу України «Здійснення права на спадкування».

Позивачі за зустрічним позовом, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у відповідності до положень частин 1-2 статті 1269 ЦК України прийняли спадщину, подавши до нотаріальної контори за місцем її відкриття, у встановлений положеннями частини 1 статті 1270 цього ж Кодексу, шестимісячний строк, відповідні заяви про прийняття такої спадщини. Батько позивачів, ОСОБА_10, він же спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини, який закінчився відповідно - 07.03.2010 року, позивачі за зустрічним позовом від прийняття спадщини після смерті свого батька -ОСОБА_10, не відмовилися, а тому вважається, що вони набули правового статусу осіб, які прийняли цю спадщину у відповідності до положень діючого ЦК України.

Натомість, як зазначено у зустрічній позовній заяві, позивачка, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4., на час відкриття спадщини і на сьогоднішній день мешкала та мешкає у АДРЕСА_3, заяв про прийняття спадщини після смерті свого сина, ОСОБА_10, до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, не подавала, а тому являється особою, яка у відповідності до положень частини 1 статті 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України, спадщину не прийняла.

Як і ОСОБА_6 та ОСОБА_7, так і ОСОБА_8 у відповідності до положень частини 1 статті 1261 ЦК України дійсно являються спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом і мали право на спадкування майна, що залишилося після смерті спадкодавця, їхнього батька та, відповідно, сина, ОСОБА_10.

Однак, як зазначає законодавець, своїм правом необхідно скористатись та реалізувати його у відповідності до вимог Глави 87 Цивільного Кодексу України «Здійснення права на спадкування», що у свою чергу не вчинила ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4., мешканка АДРЕСА_3, але цих правових вимог дотримались ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

У зв'язку із наведеними обставинами, представник позивачів за зустрічним позовом, ОСОБА_3, просив об'єднати даний позов із первинним позовом та розглянути їх в одному провадженні.

При цьому, просив визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 та за гр-кою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6., яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 право власності в цілій частині на все спадкове майно, що належало на праві приватної власності ОСОБА_10, в рівних частинах за кожним, в тому числі, в цілій частині на житлову квартиру НОМЕР_1, що у будинку НОМЕР_1, розташованому по АДРЕСА_1 у рівних частках, по Ѕ частині житлової квартири кожному.

Стягнути із відповідачки, ОСОБА_8, в користь позивачів судові витрати.

За ухвалою суду від 11.04.2011 року зустрічний позов ОСОБА_3, як представника за дорученням в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області, в особі виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області, комунального підприємства «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області, ОСОБА_8, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_9, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно об'єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1, як представника за дорученням в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області, КП «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору -Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно та усунення осіб від права на спадкування.

В судовому засіданні представники позивачки за первісним позовом, ОСОБА_8 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі з тих підстав, що ОСОБА_8, являється матір'ю померлого, ОСОБА_10, спадкодавця, і хоча вона, не проживала на час відкриття спадщини зі спадкодавцем та не писала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, вона має право на її прийняття, оскільки являється матір'ю спадкодавця і про те, що відповідачі за первісним позовом, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали заяву про прийняття спадщини вона не знала, а тому думала, що є єдиним спадкоємцем за законом.

Щодо позовних вимог про усунення відповідачів, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від права на спадкування за померлим батьком, то вважають, що ці позовні вимоги слід задовольнити, оскільки, спадкодавець потребував допомоги у зв'язку із тяжкою хворобою, але ні діти, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ні колишня дружина померлого, ОСОБА_9, не допомагали спадкодавцю при житті, а також не брали участі у похоронах спадкодавця.

Позовні вимоги зустрічного позову з підстав, наведених вище, представники позивача за первісним позовом не визнавали, просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом, ОСОБА_3, позовні вимоги первісного позову не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, позовні вимоги зустрічного позову, поданого ним в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7, підтримав повністю, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав та доводів, наведених у зустрічній позовній заяві.

Крім того, в судовому засіданні пояснив.

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, після чого відкрилася спадщина на все спадкове майно, яке належало йому на праві приватної власності, а дані правовідносини, які предметом судового розгляду, врегульовуються положеннями Глави 87 Цивільного Кодексу України «Здійснення права на спадкування».

Згідно із положеннями частини 3 статті 1268, частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Вважає, що у зв'язку із тим, що позивачка за первісним позовом, ОСОБА_8, не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не подавала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після її відкриття, вона являється особою, яка спадщину не прийняла, а тому позов, закладений в її інтересах до відповідачів про визнання за нею права власності на спадкове майно, є необґрунтований та безпідставний, позовні вимоги визначені неправильно, оскільки в даному випадку до суду слід було звертатися із позовом до ДНК про визначення додаткового строку на прийняття спадщини із обґрунтуванням поважності пропуску такого строку.

Щодо позовних вимог про усунення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від права на спадкування, то дані позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними матеріалами справи та не підтвердженими в ході судового розгляду справи.

У відповідності до положень частини 5 статті 1224 ЦК України, на які посилається позивачка за первісним позовом, то за даними правовими нормами особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Оскільки, ні позивачка за первісним позовом, ОСОБА_8, матеріалами справи, ні її представники, ОСОБА_1, ОСОБА_2, в ході судового слухання справи не надали суду жодного доказу взагалі щодо будь-якої хвороби спадкодавця, ОСОБА_10, підтверджень того, що спадкодавець, ОСОБА_10 був важко хворий, чи потребував допомоги у зв'язку із хворобою, перебуваючи у безпорадному стані, позивачі за первісним позовом суду не наддали, а судом таких доказів не здобуто. Звернув увагу суду на те, що представник позивачки за первісним позовом, ОСОБА_1, пояснила суду, що її брат, ОСОБА_10, часто вживав алкоголь, хоча й не хворів, не лежав з цього приводу в лікарняних ліжках, але допомоги від своїх дітей не отримував.

У зв'язку із наведеним позовні вимоги первісного позову не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, позовні вимоги зустрічного позову, поданого ним в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7, підтримав повністю, просив їх задовольнити у повному обсязі, оскільки, ними, як спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом, у відповідності до положень частини 1 статті 1269 ЦК України було подано заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Представник відповідача за обома позовами, Великобичківської селищної ради та виконавчого комітету Рахівського району, Закарпатської області, ОСОБА_4, позовні вимоги первісного позову не визнала, просила у їх задоволенні відмовити, позовні вимоги зустрічного позову -визнала, вважає за необхідне їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених нижче.

І мати померлого, ОСОБА_8, і діти померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мають право на спадкування, як спадкоємці першої черги спадкоємців за законом. Однак, оскільки, заяви про прийняття спадщини після її відкриття подали лише діти померлого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, то право на спадкування майна відповідно до Закону мають лише вони, як особи, які таким правом скористалися.

Підтверджує, що померлий ОСОБА_10, проживав сам, часто вживав алкогольні напої, хоча тяжкою хворобою це назвеш, скоріше всього залежністю, але особою, яка б потребувала сторонньої допомоги у зв'язку із таким захворюванням, не являвся.

Громадянка ОСОБА_8 до Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області із заявою про прийняття спадщини не зверталася, із спадкодавцем на час його смерті -не проживала. Підтвердила, що син померлого, він же, позивач на зустрічним позовом, ОСОБА_6, був присутнім на похороні свого батька, ОСОБА_10, брав участь у похоронному обряді.

У зв'язку із наведеними обставинами та у відповідності до вимог цивільного законодавства вважає, що за таких обставин, право на спадкування майна за померлим ОСОБА_10 мають лише його діти -ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Представник КП «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області та представник Рахівської державної нотаріальної контори в судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать судові повістки, які знаходяться у матеріалах цивільної справи.

У відповідності до положень статті 38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Суд не позбавив відповідачів та третю особу без самостійних вимог на предмет спору взяти особисто участь у судових засіданнях або доручити представництво своїх інтересів третім особам, а тому вважається, що їхні процесуальні права судом не порушено, а сторони справи ним не скористалась у порядку та формі, передбаченими чинним законодавством.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_9, надіслала до суду заяви про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги первісного позову ОСОБА_8 не визнала, натомість визнала у повному обсязі позовні вимоги зустрічної заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7, просить їх задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши представників позивачки за первісним позовом та представників відповідачки за зустрічним позовом, представника відповідачів за первісним позовом та представника відповідачів за зустрічним позовом, представника відповідача за обома позовами та дослідивши матеріали об'єднаних справ, суд приходить до наступного висновку.

У ході судового дослідження матеріалів справи судом достовірно встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9, перебуваючи у шлюбі, за договором купівлі-продажу, укладеного між представником виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області та гр-кою ОСОБА_9, посвідченого 14.07.1992 року нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області за реєстром № 1696, придбали двохкімнатну житлову квартиру НОМЕР_1 загальною площею 42,8 м2, з яких -житлова площа -30,2, яка розміщена у житловому будинку НОМЕР_1, розташованому по АДРЕСА_1. Згідно реєстрового напису, зазначеного на даному договорі, та витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 15.03.2010 року, дане нерухоме майно в цілій частині згідно цього ж договору належить на праві приватної власності гр-ці ОСОБА_9 (номер запису 1664, книга -8).

Суд, беручи до уваги дані докази, разом з тим констатує, що у відповідності до положень статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР (в редакції 1969 р.), ст.60, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки, даний договір купівлі-продажу на день розгляду справи в суді не скасований, його недійсність не оскаржувалася сторонами справи в суді, а дане питання не піднімалось сторонами справи при її розгляді, суд бере до уваги даний правочин, згідно якого вважається, що у відповідності до положень частини 2 стаття 23 Кодексу про шлюб та сім'ю України при укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Суд не бере до уваги ордер № 1 від 08.10.1979 року, виданий на ім'я ОСОБА_10, на який посилалися представники позивачки за первісним позовом, оскільки останній не підтверджує доводи первісного позову, не спростовує доводи зустрічної позовної заяви та не змінює правового статуту спадкового майна. Крім того, у зазначеному ордері вказано, що ОСОБА_10 надається право на зайняття кімнат у 8-ми квартирному будинку, корпус НОМЕР_1, по АДРЕСА_1, № (не читається), однак, у даному ордері не зазначено населений пункт, де було б розташоване нерухоме майно, у зв'язку із чим даний документ не може бути визнано судом, як належний та допустимий доказ заявлених позовних вимог.

Разом з тим, суд констатує, що у відповідності до положень частини 1 статті 58 Житлового Кодексу УРСР ордер являється лише підставою для вселення в надане жиле приміщення, однак, не підтверджує права власності на дане майно.

Судом встановлено достеменний факт смерті спадкодавця, ОСОБА_10, причину смерті якого у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2, виданого 07.09.2009 року, не зазначено, однак, із довідки № 253 від 05.10.2010 року, виданої Великобичківською міською лікарнею Рахівського району, Закарпатської області, та доданої до матеріалів зустрічної позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7, знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Великобичківської міської лікарні з 20.08. по 29.08.2009 року з приводу -ЗЧМТ, струсу головного мозку, субдуральної гематоми, гострої алкогольної інтоксикації, алкогольної енцефалопатії із судомними нападами та хронічною алкогольною залежністю. 29.08.2009 року у зв'язку із погіршенням стану хворий переведений в неврологічне відділення Рахівської РЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_3 -помер.

При розгляді даних справ суд посилається на положення статей 58-59 ЦПК України, згідно яких належними є ті докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До матеріалів первісного цивільного позову в частині усунення відповідачів, ОСОБА_6, ОСОБА_7 від права на спадкування після смерті їхнього батька, ОСОБА_10, ні позивачкою, ОСОБА_8, ні її представниками, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не додано та не підтверджено в ході судового слухання справи фактів безпорадного стану спадкодавця, ОСОБА_10, внаслідок захворювання та необхідності його догляду.

Крім того, позивачами за первісним позовом до матеріалів справи взагалі не додано будь-якого доказу хвороби ОСОБА_10, в тому числі, тяжкої, у зв'язку із чим суд вважає безпідставними доводи первісного позову щодо позбавлення права спадкоємців за законом, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, від спадкування у зв'язку із ненаданням ними спадкоємцю, ОСОБА_10, допомоги, необхідної для його лікування від тяжкої хвороби чи його перебування у безпорадному стані.

Вирішуючи справу по суті, судом достеменно встановлено, що спадкоємець за законом, ОСОБА_8, на час відкриття спадщини із спадкодавцем, ОСОБА_10, не проживала, заяви до нотаріальної контори чи органу місцевого самоврядування за місцем свого проживання, не подавала, на час відкриття спадщини і на сьогоднішній день мешкала та мешкає у АДРЕСА_3, про що в судовому засіданні не заперечували представники позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 У зв'язку із цим вона являється особою, яка у відповідності до положень частини 1 статті 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України, спадщину не прийняла.

Натомість, в ході судового розгляду справи підтвердився достеменний факт прийняття позивачами за зустрічним позовом, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, спадщини у відповідності до положень частин 1-2 статті 1269 ЦК України шляхом подання ними до нотаріальної контори за місцем її відкриття, у встановлений положеннями частини 1 статті 1270 цього ж Кодексу, шестимісячний строк, відповідних заяв про прийняття такої спадщини після смерті свого батька, ОСОБА_10.

Позивачі за зустрічним позовом, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини, який закінчився відповідно 07.03.2010 року, від прийняття такої спадщини не відмовилися, а тому вважається, що вони набули правового статусу осіб, які прийняли цю спадщину.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд зазначає, що правом на спадкування майна необхідно скористатись та реалізувати його у відповідності до вимог Глави 87 Цивільного Кодексу України «Здійснення права на спадкування», вичерпний перелік дій яких на спадкування надає законодавець, що у свою чергу не вчинила гр-ка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4., мешканка АДРЕСА_3, але дотримались цих правових вимог позивачі за зустрічним позовом, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, мешканці АДРЕСА_7.

Суд не бере до уваги пояснення представника, ОСОБА_1, як доводи, заявлених позовних вимог первісного позову в тому, що вона не мала часу та можливості, як представник за дорученням, звернутися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини в інтересах позивачки, ОСОБА_8, із заявою про прийняття спадщини, оскільки такі твердження та доводи не є обґрунтованими та не базуються на правових нормах.

У відповідності до положень абзацу 2 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Разом з тим, суд, задовольняючи позовні вимоги зустрічної позовної заяви, визнає право власності в порядку винесення судового рішення за позивачами на спадкове майно, не зважаючи на те, що ними дотримано обов'язкової правової норми цивільного законодавства, передбаченої положеннями статті 1269 ЦК України, оскільки їх право на спадкування майна після смерті їх батька, оспорюється іншим спадкоємцем за законом, ОСОБА_8.

У відповідності до положень частини 1 статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до положень п.6 зазначеної вище постанови ПВС України, законодавець зазначає, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд, відмовляючи у задоволенні первісного позову щодо усунення осіб від права на спадкування зазначає, що позивачами не доведено безпорадність стану спадкодавця, його тяжкої хвороби чи каліцтва, бере до уваги той факт, що спадкодавець не являвся особою похилого віку, оскільки помер у віці 58 років, не досягнувши навіть пенсійного віку, а сам спадкодавець майже до останніх місяців свого життя працював у ТОВ «Проза ЛТД», отримуючи при цьому щомісячну заробітну плату в межах середньостатистичних доходів по адміністративно-територіальному принципу, що підтверджується довідкою № 910, виданою 04.11.2010 року ТОВ «Бичківська меблева фабрика», як правонаступником ТОВ «Проза ЛТД».

Крім того, суд посилається на положення абзацу 4 пункту 6, зазначеної вище постанови ПВС України, згідно якого вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК, за якими фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як встановлено в ході судового слухання справи, позивачка, ОСОБА_8, являється спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом, тому не являється спадкоємцем за законом наступних черг, а вимога, заявлена нею, про усунення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від права на спадкування, не породжує для неї пов'язаних зі спадкуванням прав та обов'язків, оскільки такі права та обов'язки вона, ОСОБА_8, набула відповідно до положень статті 1261 ЦК України, у зв'язку із чим її позов в частині усунення відповідачів від права на спадкування, не являється обґрунтованим та таким, що базується на правових нормах.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена одночасно із позовом особи про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК, а такі вимоги ОСОБА_8 перед судом не ставилися.

Крім того, суд, при розгляді будь-яких позовних вимог посилається на положення статті 11 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачка за первісним позовом просила усунути від права на спадкування ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5., мешканця АДРЕСА_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6., мешканку АДРЕСА_5, як осіб, які ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, який внаслідок хвороби знаходився у безпорадному стані, не вказуючи при цьому конкретної особи, на майнові права якої претендує позивачка, не зазначає часу та місця смерті спадкодавця, після якої відкрилася спадщина, на яку мала право позивачка. Тобто, вимогами первісної позовної заяви не зазначено особу -спадкодавця, часу та місця відкриття спадщини, на майно якої позивачка заявляла б свої спадкові права.

Керуючись положеннями статті 212 ЦПК України суд оцінює всі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності

При розгляді позовних вимог ОСОБА_1, як представника за дорученням в інтересах ОСОБА_5, про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно та усунення осіб від права на спадкування, суд вважав, що в даному випадку позивач не довів суду законність, обґрунтованість цих вимог, які б базувалися на правових нормах щодо неможливості позивачкою прийняти спадкове майно після смерті свого сина та неможливості врегулювання нею даного питання в порядку досудового вирішення спору шляхом пред'явлення заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття цієї спадщини.

В даному випадку, ні позивачка, ОСОБА_8, ні її представники в судовому засіданні таких доказів суду не надали, а суд не наділений правом збирання таких доказів, оскільки, обов'язок збирання таких лежить на сторонах.

Задовольняючи позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині визнання за ними права власності в рівних частинах на все спадкове майно, що належало їх батькові, суд вважає, що таким рішенням не порушуються права інших осіб, оскільки позивачі за зустрічним позовом реалізували свої цивільні права щодо прийняття спадщини у відповідності до вимог чинного цивільного та сімейного законодавств України, а їхні позовні вимоги базуються на правових нормах та підлягають до задоволення.

У відповідності до положень статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу приписів статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Враховуючи наведене та зважаючи на обставини справи, ті докази, які були здобуті судом в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1, як представника за дорученням в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області, КП «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору -Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно та усунення осіб від права на спадкування, задоволенню не підлягає, а вимоги зустрічного позову ОСОБА_3, як представника за дорученням в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області, в особі виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області, комунального підприємства «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області, ОСОБА_8, третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_9, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно, слід задовольнити.

Судові витрати понесені сторонами при зверненні до суду з позовами підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись положеннями ст.ст.10, 58, 60, 83, 88, 209, 212, 213, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У первісному позові ОСОБА_1, як представника за дорученням в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, КП «БТІ» Рахівської районної ради Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог Рахівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно та усунення осіб від права на спадкування - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3, як представника за дорученням, в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Великобичківської селищної ради, Рахівського району, Закарпатської області, в особі виконавчого комітету Великобичківської селищної ради, Рахівського району, Закарпатської області, Рахівського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_8, третя особи без самостійних вимог Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_8 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, яка зареєстрована АДРЕСА_9 право власності в цілій частині на все спадкове майно, що належало на праві приватної власності громадянину ОСОБА_10, в рівних частинах, за кожним, в тому числі, в цілій частині на житлову квартиру НОМЕР_1, що у будинку АДРЕСА_2 у рівних частках по Ѕ частині житлової квартири кожному.

Стягнути з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10, мешканки АДРЕСА_10 в користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_8 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, яка зареєстрована АДРЕСА_9 судові витрати, які складаються з 88 гривень 09 копійок судового збору та 120 гривень витрат на ІТЗ розгляду справи в суді.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: Марусяк М.О.

З оригіналом вірно

Суддя Рахівського районного суду: Марусяк М.О.