Справа № 2-4937/2011
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.

при секретарі - Біжко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2010 року з Дергачівського районного суду Харківської області до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ „ПриватБанк про визнання дій неправомірними.

Позивач у позовній заяві та її представник у судовому засіданні посилались на те, що 28 липня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № НАХRRХ14310206, згідно умов якого відповідач зобов`язався надати йому кредитні кошти у розмірі 4 800,00 гривень шляхом видачі готівки на строк до 27 липня 2008 року включно зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а також зі сплатою винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 800,00 грн. єдиноразової та 117,60 грн. щомісячної від суми виданого кредиту у період погашення кредитної заборгованості. Однак, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів`спірний кредитний договір містить умови, які відповідно до чинного законодавству є несправедливими та такими, що створюють дискримінаційні та невигідні умови для споживача. Крім того, позивачу не було видано на руки її екземпляр кредитного договору. У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати дії відповідача та умови кредитного договору № НАХRRХ14310206 від 28 липня 2007 року, що укладений між нею та відповідачем, недійсними та такими, що порушують права споживача фінансових послуг, стягнути з відповідача моральну шкоду.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що вимоги є незаконними та необґрунтованими, вважають, що

Судом встановлено, що 28 липня 2007 року позивач та відповідач уклали кредитний договір № НАХRRХ14310206, відповідно до якого, позивач 28 липня 2007 року отримав кредит у розмірі 4800,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 липня 2008 року.

Судом також встановлено, що у відповідності до вимог ст. 203 Цивільного кодексу України (ЦК) при укладанні вказаного кредитного договору, копія якого наявна в матеріалах справи, між сторонами були дотримані всі передбачені діючим законодавством істотні умови договору, які обумовлені їх згодою, як узгоджені сторонами, так і ними прийняті. Окрім того, на момент укладення цього договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою фінансової установи. Крім того, позивач підписав даний кредитний договір особисто, чим відповідно засвідчив та підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування банку та його місцезнаходження.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, умовами укладеного між сторонами кредитного договору.

За кредитним договором та відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства, який знайшов своє втілення у ст.ст. 3, 627 ЦК України, є принцип свободи договору, що у собі розуміє вільний вибір контрагента та вільне визначення сторонами умов договору, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників, з урахуванням вимог діючого Кодексу, інших актів цивільного законодавства знайшов своє втілення.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, у відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Обов`язок позичальника є повернення позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалися.

Отримавши кредит (грошові кошти, за які позивачем придбано товар відповідно до умов даного кредитного договору), позивач не пред`явив до відповідача вимог щодо зміни умов кредитування, порядку та строків сплати кредиту чи недійсності укладення договору. Зазначені умови кредитного договору є суттєвими і оговореними (погоджені сторонами) в самому договорі.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 та ст. 217 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 ст.203 ЦК, а саме зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Як вбачається із матеріалів справи при укладанні та підписанні договору вимоги законодавства було додержано та виконано, його форма та зміст відповідають положенням ст. 203 ЦК України, що виключає можливість визнання даного правочину недійсним.

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, виходячи з того, що позивач, укладаючи зазначений договір, погодився зі всіма викладеними у ньому умовами, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з викладеними вище обставинами.

Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі, питання щодо відшкодування позивачем понесених ним судових витрат не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 215, 525, 651, 629, 1054 ЦК, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк про визнання дій неправомірними відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровска.

Суддя Г.В. Черновськой