Справа № 2-19/2011р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2011 року, Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Бевз О.Ю.,

при секретарі Дубовій С.І.,

з участю прокурора ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2 РДА ОСОБА_3,

представника відділу Держкомзему у ОСОБА_2 районі ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Бобринець цивільну справу за позовом Прокурора Бобринецького району, в інтересах держави в особі ОСОБА_2 РДА до ОСОБА_5 про скасування державного акта на право приватної власності на землю, повернення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Бобринецького району, в інтересах держави в особі ОСОБА_2 РДА звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про скасування Державного акта на землю, виданого на імя відповідача по справі, що обґрунтовуючи вимоги тим, що останній незаконно отримав державний акт на право приватної власності землю, а саме після того як вийшов із членів КСП Бобринецьке незаконно отримав земельну ділянку внаслідок злочинних дій ОСОБА_6, який працюючи на посаді голови правління СТОВ Граніт, зловживаючи службовим становищем, порушивши порядок передачі земель у колективну власність сільськогосподарських підприємств, склав неправдивий документ, а саме витяг із протоколу №4 від 15.06.2000 року зборів уповноважених КСП Бобринецьке до якого вніс завідомо неправдиву інформацію, щодо розгляду заяв про вихід з членів КСП Бобринецьке та погодження, щодо передачі земельних ділянок в натурі, які в дійсності з членів КСП вибули 18.01.2000 року, згідно протоколу №2 загальних зборів даного господарства Внаслідок чого він та інші особи, в тому числі і відповідач ОСОБА_5 (колишні члени КСП Бобринецьке) незаконно отримали державні акти на право приватної власності на землю, а тому вказані акти підлягають скасуванню, а земельна ділянка поверненню у власність держави в особі ОСОБА_2 РДА..

В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі та попросив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.

Представник ОСОБА_2 РДА ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та попросила суд задовольнити їх.

Третя особа на стороні позивача відділ Держкомзему у ОСОБА_2 районі ОСОБА_4 заявив на розсуд суду.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення пояснюючи, що будучи членом КСП «Бобринецьке»отримав право на земельну частку (пай) у землях вказаного КСП, а саме згідно загальних зборів від 12.11.1998 року в присутності всіх членів КСП Бобринецьке в кількості 10 осіб було вирішено направити документи в Кіровоградський Інститут землеустрою для отримання земельних паїв кожному члену КСП Бобринецьке. Цими ж зборами було довірено документацією займатися ОСОБА_7 який склав список осіб згідно поданих заяв про вихід із КСП Бобринецьке за технічною документацією Кіровоградського інституту. В квітні 1999 року було оплачено технічну документацію з виділенням земель резерву та запасу та виготовлення сертифікатів за розробленою документацією. Актом від 04.02.2000 року зафіксовано передачу земель резерву та запасу в державне користування, та відокремлення від решти землі. Згідно якої було виділено за сертифікатами власників паїв. З січня 2000 року роздержавлення земель колективної власності в КСП Бобринецьке проводилось виключно за рішенням загальних зборів членів КСП Бобринецьке та розробленою технічною документацією Державного комітету земельних ресурсів та за Указом президента України та діючим Статутом підприємства КСП Бобринецьке, де вказано, що при виході з членів КСП Бобринецьке, працюючий повинен отримати як майновий пай, так і землю.

Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи проходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, враховуючи слідуюче.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Але кримінальна справа №1-8/2010 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 358 КК України була закрита за строками давності, тобто по суті справа не розглядалася, і в пояснення ОСОБА_6 зазначених в постанові суду від 20.04.2010 року (а.с.7) вказано, що він вину не визнає, а тому суд не може брати за основу як доказ по справі про наявність вини ОСОБА_6 передбаченого в інкримінованій статті в даних цивільно-правових відносинах, так як закриття за строками хоч і не є реабілітуючою для обвинуваченого підставою, але не є і обвинувальним вироком.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (у редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Згідно Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям від 8 серпня 1995 року

Відповідно до частини першої статті 7, частини третьої статті 8 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство об'єктом права колективної власності підприємства є, зокрема земля. Право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених.

Державний акт на право колективної власності на землю серії КР №000037, виданий КСП ОСОБА_2 в установленому порядку саме в день реєстрації 19 травня 2000 року за №27 в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю.

Державний акт на право колективної власності на землю серії КР №000038, виданий КСП ОСОБА_2 в установленому порядку саме в день реєстрації 19 травня 2000 року за №27 в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю.

Згідно додатку до державного акту: список громадян членів КСП до якого включено ОСОБА_5, тобто відповідач на час паювання КСП Бобринецьке перебував у членах КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на земельну частку (пай) і згідно державних актів на колективу власність КСП Бобринецьке одержало право колективної власності на землю.

Державний акт на право власності на землю відповідачу видано на підставі рішення сесії ОСОБА_2 міської ради народних депутатів від 15.09.2000 року №311 «Про передачу у приватну власність земельних часток (паїв), це рішення не оскаржується.

Відповідно до ст.5 Закону України „Про колективне сільськогосподарське підприємство членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

Вищим органом самоврядування у підприємстві є загальні збори його членів або збори уповноважених ( стаття 23 Закону України „Про колективне сільськогосподарське підприємство).

Згідно рішення правління від 15.12.1999 року КСП Бобринецьке було вирішено із земель запасу віддати поле №1 (57 га) і на драконі частину поля №2.

Згідно акту №3 про вилучення земель запасу та резервного фонду КСП Бобринецьке ОСОБА_2 міської ради Кіровоградської області, було виділено із земель запасу 58,4 га. землі.

Згідно протоколу №2 загальних зборів КСП Бобринецьке від 18.01.2000 року, вирішено затвердити заяви про вихід з КСП осіб згідно зі списку та доручити ОСОБА_6 передати особам їх майнові паї.

Згідно довідки від 09.12.2010 року, наданої заступником директора інституту ОСОБА_8, складання державних актів на право колективної власності на землю проводилось ДП Кіровоградського інституту землеустрою на підставі договору з КСП Бобринецьке від 21.08.1999 року за №1113 та рішень ОСОБА_2 міської ради від 29.02.2000 року №235 та Червонодолинської сільської ради від 27.04.2000 року №9. У травні 2000 року заповнено бланки державних актів на право колективної власності на землю КСП Бобринецьке та передано до ОСОБА_2 відділу земельних ресурсів для подальшого підписання уповноваженими особами.

Роздержавлення та паювання земель сільськогосподарських підприємств здійснюється у відповідності до чинного законодавства.

Паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств проводиться відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям".

Статтею 2 зазначеного Указу встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За рекомендаціями «Про порядок складання проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарськими підприємствами і організаціями», які розроблені Держкомземом України від 15 травня 1992 року, список громадян співвласників формується самим підприємством відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства та підписується головою сільськогосподарського підприємства та головою місцевої ради.

Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників.

Членство в недержавному сільськогосподарському підприємстві визначається статутом зазначеного підприємства, яким встановлюється порядок вступу до підприємства та припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї.

Оскільки список-додаток до державного акта на право колективної власності на землю формується підприємством і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) цього господарства, то вирішення питання встановлення членства в підприємстві і надання права на земельну частку (пай) повинно вирішуватись за заявою громадянина, загальними зборами (зборами уповноважених) зазначеного підприємства, а в разі його реорганізації - правонаступником.

За змістом ст.ст.22, 23 ЗК України (1990) право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно п. 1.4. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 № 43, державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської І Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

Пунктом 1 ст. 9 Земельного Кодексу України (1990 року) до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст..378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Земельний кодекс України встановлює гарантії права власності на земельну ділянку, визначає способи захисту прав на земельні ділянки (ст..ст.152-152), та визначає порядок вирішення земельних спорів (ст..ст.158-161).

Статтею 36-1 Закону України „Про прокуратуру передбачено, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести за допомогою належних та допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням положень ст.ст. 57 59 ЦПК України.

Обставини, на які послався прокурор, як на підставу позову, щодо незаконної видачі відповідачу державного акту на право приватної власності на землю, не знайшли свого підтвердження. Підстави, передбачені законодавством, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, для одержання оспорюваного державного акту, в тому числі рішення загальних зборів КСП та органів місцевого самоврядування, є чинними. Питання про визнання їх незаконними в судовому порядку не вирішувались.

Посилання прокурора в позові на порушення прав та інтересів держави в особі ОСОБА_2 РДА є безпідставним та не відповідає дійсності.

За ст.393 ЦК України підставами для визнання правового акта незаконним є невідповідність його законодавству і порушення права власника. За захистом свого права, яке порушено внаслідок видання цього акту, може звернутись власник майна.

Юридична заінтересованість позивача у судовому процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту суб'єктивну обставину, що його права порушені.

За таких обставин даний позов прокурора про визнання недійсним скасування акту на право власності на земельну ділянку розміром 21.97 га серії ІУ-КР №015433 від 12.02.2001 року, виданий на ім»я ОСОБА_5, не підлягає задоволенню. Оскільки скасування державного акту на право власності на землю носить похідний характер, то задоволення цих позовних вимог можливе лише у разі задоволення вимог про визнання незаконними та скасування рішень загальних зборів КСП та рішень органів державної влади та місцевого самоврядування, на підставі яких відповідач одержав право на земельну частку(пай) в колективній власності на землю.

Разом з тим, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

На підставі встановлених вище обставин, суд вважає, що вимоги позивача про скасування державного акту на право приватної власності на землю, повернення земельної ділянки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 81, 118 Земельного Кодексу України, ст.. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст.ст.21-23,31,32 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 213, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В позовних вимогах Прокурора Бобринецького району, в інтересах держави в особі ОСОБА_2 РДА до ОСОБА_5 про скасування державного акта на право приватної власності на землю площею 21.97 га., що розташована на території ОСОБА_2 міської ради, серії ІУ-КР №015433, виданого на імя ОСОБА_5 та зобовязання останнього повернути земельну ділянку, отриману у приватну власність відповідно до вищевказаного Державного акту на право приватної власності на землю державі в особі ОСОБА_2 РДА відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в судову палату з цивільних справ апеляційного суду Кіровоградської області через Бобринецький районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя Бевз О.Ю.