Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Пугачовій Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 березня 2011року по справі за позовом ОСОБА_1, яка діє від свого імені в своїх інтересах та від імені в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» в особі Одеської філії АК «Експрес-Банк» та ОСОБА_4 про визнання іпотечного договору недійсним, -

встановила:

16 вересня 2010року ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей звернулась до суду з позовом до ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» в особі Одеської філії АК «Експрес-Банк» та ОСОБА_4 про визнання іпотечного договору недійсним.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 послалась на те, що 23 грудня 2005р. між ОСОБА_4 та Акціонерним банком «Експрес-Банк» в особі Одеської філії АБ «Експрес-Банк» був укладений іпотечний договір, згідно якого передано в іпотеку нерухоме майно за адресою: с. Августівка Біляївського р-ну, вулиця Магістральна, будинок 59. У зазначеному будинку зареєстровані та проживають неповнолітні діти, а іпотечний договір був укладений без згоди органу опіки та піклування Біляївської районної держадміністрації Одеської області, внаслідок чого були порушені права та законні інтереси неповнолітніх дітей. На підставі наведеного позивачка просила суд визнати недійсним зазначений іпотечний договір від 23.12.2005року (а.с.2-6).

Представник Банку позов не визнав, посилаючись на законність та правомірність укладення договору іпотеки та просив суд застосувати позовну давність.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав та проти його задоволення не заперечував.

Рішенням суду від 16 березня 2011року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.112,113-115).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позову у повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають обставинам справи, не в повній мірі зясовані істотні обставини по справі. Суд не врахував, що в провадженні суду знаходиться справа за позовом Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення всіх, в тому числі і неповнолітніх дітей; що строк позовної давності я не пропустили, оскільки про не виконання ОСОБА_4 своїх обовязків перед Банком за кредитним договором вона дізналась лише 22 січня 2009року (а.с.117-119).

Колегія суддів, заслухав суддю доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду та прийшов до висновку, що іпотечний договір був укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, зібраним доказам, яким суд дав належну оцінку та нормам ЦК України.

Судом першої інстанції були встановлені факти і відповідні їм правовідносини, які виникли між сторонами.

З 14.09.1996р. по 22.01.2009р. позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 знаходилися у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: ОСОБА_2, 21.06.1998р.н. та ОСОБА_3, 29.10.2003р.н. (а.с.22,23,26). Згідно договору купівлі-продажу від 29.11.2005 року ОСОБА_4 придбав у приватну власність житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Августівка, вул. Магістральна, буд. 59 (а.с.12).

29.11.2005р. між АБ «Експрес-Банк» в особі Одеської філії АБ «Експрес-Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір за №77/05, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 51000 доларів США на придбання вищезазначеного нерухомого майна, строком на 240 місяців зі сплатою 12 процентів річних (а.с.16-21).

На забезпечення виконання кредитного договору 23.12.2005року між банком та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_4 передав в іпотеку житловий будинок №59 по вулиці Магістральній в с. Августовка Біляївського району Одеської області (а.с.13-15).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1, будучи на той час дружиною відповідача ОСОБА_4, надала згоду своєму чоловіку - ОСОБА_4 на передачу в іпотеку Акціонерному банку «Експрес-Банк» житлового будинку № 59 по вул. Магістральній в с. Августівка Біляївського району Одеської області, що був набутий ними в період знаходження в зареєстрованому шлюбі на умовах на його розсуд. Зазначена заява була нотаріально посвідчена (а.с.51).

Згідно довідки від 22.10.2005року про склад сім`ї позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.98). Оскільки на час укладення спірного договору іпотеки позивачка та відповідач ОСОБА_4 були зареєстровані по вказаній адресі, то згода органу опіки та піклування на укладення іпотечного договору про передачу в іпотеку будинку під № 59 по вулиця Магістральна в с.Августівка Біляївського р-ну Одеської області не потрібна.

З довідки про склад сім`ї від 16.09.2010року вбачається, що в будинку № 59 по вул. Магістральній в с. Августівка Біляївського району Одеської області зареєстровано 9 осіб, а саме: відповідач ОСОБА_4, позивачка ОСОБА_1, їх неповнолітні діти ОСОБА_2, 1998р.н., ОСОБА_3, 2003р.н., ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, неповнолітній ОСОБА_8, 2000р.н.

Доводи апелянта, що довідка від 22.10.2005р. за № 680 є фальшивою спростовуються копією паспорту позивачки, а саме аркушу 13, з якого вбачається, що ОСОБА_1 з 08.11.2000року по 16.01.2006р. була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а тільки з 13.02.2006р. зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).

Згідно з ч. 1,6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правові підстави недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.З ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Таким чином, батьки не мають право без дозволу органів опіки та піклування розпоряджатися майновими правами дітей.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неповнолітні діти позивачки, а також ОСОБА_8, який є сином сестри позивачки, не мають майнових прав відносно забезпеченого договором іпотеки житлового будинку, отже для укладення договору іпотеки дозволу органу опіки та піклування Законом не вимагається.

Відповідно до ч. 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання позивачки на вказану норму як на підставу позовних вимог, оскільки Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» набрав чинності з 01 січня 2006року, а іпотечний договір був укладений 23.12.2005р. Статтею 58 Конституції України встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Згідно діючого на час укладення іпотечного договору законодавства, попередній дозвіл органів опіки та піклування на укладення договору іпотеки не вимагався.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачкою пропущений строк для звернення до суду .

Так ст. 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з нотаріально посвідченої заяви від 23.12.2005 р. № 2-3044, ОСОБА_1 було відомо про передачу зазначеного житлового будинку в іпотеку банку. Таким чином, з 23.12.2005 р. позивачка могла довідатися про порушення свого права. Позовна давність сплинула 23.12.2008 р., а з позовом ОСОБА_1 звернулась до суду лише 16.09.2010 року. Таким чином позивачкою пропущений строк позовної давності, заяви про визнання поважними причини пропущення позовної давності від позивачки до суду не надходило.

Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно заяви Банку від 23.09.2010року, Банк просив застосувати позовну давність (а.с.30).

Посилання апелянта, що про порушення свого права вона дізналась лише в січні 2009року, коли ОСОБА_4 перестав сплачувати належним чином за Кредитним договором, є неспроможними, оскільки невиконання ОСОБА_4 своїх зобовязань за кредитним договором не повязані з вимогою позивачки про визнання недійсним іпотечного договору з підстав ненадання органом опіки та піклування дозволу на укладення даного договору. Про укладений іпотечний договір позивачка дізналась 23 грудня 2005року, про що свідчить її заява на а.с.51.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Позивачка не довела суду обґрунтованість своїх вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 березня 2011року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О.Погорєлова

ОСОБА_9