АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: Спори, що виникають із договорів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Карімової Л.В.

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Коршун І.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2011 року по справі за позовом Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство» до ОСОБА_1, третя особа Харківська обласна державна адміністрація про розірвання договору дострокового тимчасового користування лісовою ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2010 року Державне підприємство (ДП) «Ізюмське лісове господарство» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа Харківська обласна державна адміністрація про розірвання договору № 37 довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою, укладеного між сторонами 10.02.2010 року, посилаючись на те, що відповідачкою на порушення умов цього договору ведеться несанкціоноване будівництво та порушується природоохоронне законодавство.

У звязку з чим позивач просив зобовязати ОСОБА_1 повернути ДП «Ізюмське лісове господарство» як постійному лісокористувачу надану їй у тимчасове користування лісову ділянку, що знаходиться у кварталі 8 виділу 4 Червонооскільського лісництва ДП «Ізюмське лісове господарство» відповідно до вищевказаного договору, покласти на відповідачку судові витрати по справі.

Третя особа на стороні позивача - Харківська обласна державна адміністрація позов ДП «Ізюмське лісове господарство» підтримала в повному обсязі за заявленими підставами.

ОСОБА_1 просила розглянути справу за її відсутністю, надала до суду письмові заперечення на позов, в яких зазначала, що на підставі пунктів 4.1.2, 4.2.5 договору від 10.02.2010 року за № 37 вона мала право зводити тимчасові будівлі та споруди, необхідні для ведення господарської діяльності, закріпити межі лісової ділянки на місцевості межовими знаками, у звязку з цим були завезені деякі будівельні матеріали та інвентар, які використовувала в господарських цілях. На ділянці відсутні капітальні будівлі або споруди, встановлення яких потребує спеціальних дозволів державних органів. В акті комісії по обстеженню земельних ділянок лісового фонду, розміщених в рекреаційно-охоронній зоні Червонооскільського водосховища за межами населених пунктів Червонооскільської сільської ради не зазначено які саме порушення законодавства нею допущені. Виконком місцевої ради не довів до її відома свого рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях. Також будь-яких повідомлень або приписів з цього приводу не надходило й від позивача, чим порушені вимоги п. 4.4.1 оскаржуваного договору (а.с. 84- 85).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2011 року позов задоволено: розірвано договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою за № 37 від 10.02.2010 року, укладений між ДП «Ізюмське лісове господарство» та ОСОБА_1, зареєстрований у Харківському обласному управлінні лісового та мисливського господарства, про що в книзі реєстрації договорів на право тимчасового довгострокового користування лісами вчинено запис від 10.02.2010 р. за № 105.

Зобовязано ОСОБА_1 повернути ДП «Ізюмське лісове господарство» лісову ділянку, що знаходиться в кварталі 8 виділу 4 Червонооскільського лісництва ДП «Ізюмське лісове господарство» відповідно до договору довгострокового користування лісовою ділянкою за№ 37 від 10.02.2010 року.

З ОСОБА_1 стягнуто на користь ДП «Ізюмське лісове господарство» державне мито ( судовий збір) в сумі 51 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції як ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, недоведеністю тих обставин, які суд вважав встановленими.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги посилається на ті ж самі обставини, які були викладені нею в письмових запереченнях на позов, які містяться на а.с. 84-85).

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.І ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи розпорядженням голови Харківської обласної державної адміністрації № 64 від 05 лютого 2010 р. ОСОБА_1 надано лісову ділянку площею 0,9 га в довгострокове тимчасове користування лісами за рахунок земель лісогосподарського призначення, що знаходяться в постійному користуванні ДП «Ізюмське лісове господарство» в кварталі 8 виділу 4 Червонооскільського лісництва ДП «Ізюмське лісове господарство» для рекреаційних цілей строком на 49 років.

Відповідно до п.3.2. цього розпорядження ОСОБА_1 повинна неухильно дотримуватися вимог Лісового кодексу України та інших законодавчих актів щодо користування лісами для рекреаційних цілей, погоджувати з постійним лісокористувачем зведення тимчасових будівель і споруд. При цьому накладена заборона будь-якого капітального будівництва на наданій їй лісовій ділянці.

На підставі вказаного розпорядження між ДП «Ізюмське лісове господарство» та ОСОБА_1 10 лютого 2010 року укладено договір № 37 довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою, що знаходиться в кварталі 8 виділу 4 Червонооскільського лісництва ДП «Ізюмське лісове господарство» для рекреаційних цілей строком на 49 років.

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 була зобовязана використовувати користі властивості лісової ділянки для рекреаційних цілей з урахуванням вимог щодо збереження лісового середовища з додержанням правил планування і санітарних вимог(п.1.3-1.4).

Відповідно до п.4.1.2 договору ОСОБА_1 мала право зводити тимчасові будівлі та споруди, необхідні для ведення господарської діяльності, в порядку

передбаченому законодавством, закріпити межі лісової ділянки на місцевості межовими знаками (п.4.2.5).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ДП «Ізюмське лісове господарство» , суд першої інстанції виходив з того, що підставою для розірвання оспорюваного договору між сторонами є істотне порушення ОСОБА_1 його вимог, передбачених п. п.1.3, 4.2.5, 7.3. договору.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду грунтується на вимогах закону та матеріалах справи.

Останні свідчать про те, що ОСОБА_1 були порушені вимоги пунктів 1.3,4.2.5,5.2 договору № 37 від 10 лютого 2010 року про довгострокове користування земельною ділянкою , вимог ст. 88 Водного Кодексу України , ст. 27 Закону України „Про планування, забудову територій, п.2 рішення 18 сесії 5 скликання Харківської обласної ради від 06.08.2007 р. № 370-у „Про резервування природних територій та обєктів для наступного віднесення до природно-заповітного фонду області і додатку до цього рішення щодо обовязкового погодження з обласною радою промислового, дачного та іншого будівництва на території Червонооскольського водосховища , оскільки відповідачкою без відповідного дозволу проводилися будівельні роботи( самочинне будівництво), що підтверджується актом від 04.06.2010 року комісії по обстеженню земельних ділянок лісового фонду, розміщених в рекреаційно-охоронній зоні Червонооскольського водосховища за межами населених пунктів Червонооскольської селищної ради.

За таких обставин посилання апелянта на те, що вона мала право зводити тимчасові будівлі та споруди, необхідні для ведення господарської діяльності, закріпити межі лісової ділянки на місцевості межовими знаками, у звязку з цим були завезені деякі будівельні матеріали та інвентар, які використовувала в господарських цілях, судова колегія вважає безпідставними.

Згідно ч.З ст. 2 Лісового кодексу України субєктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 21,60, 74 Лісового кодексу України право на забудову земельної лісової ділянки реалізується тимчасовим користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови, передбачених чинним законодавством.

Оскільки ОСОБА_1 як тимчасовий користувач лісовою ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства не погодила свої дії щодо забудови наданої їй лісової ділянки з органом місцевого самоврядування та постійним лісокористувачем, вона порушила істотні умови договору надання їй лісової ділянки.

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі на те, що позивач ДП «Ізюмське лісове господарство» та виконком місцевої ради не доводили до її відома свого рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки ОСОБА_1 не надано до суду доказів того, що вона перед початком будівельних робіт повідомляла цих субєктів щодо необхідності ведення нею такого будівництва.

Судом першої інстанції правильно визначені правовідносини, що виникли між сторонами, та на підставі вимог ст.ст. 526,610,611,651 ЦК України обгрунтовано застосовані правові наслідки порушення ОСОБА_1 істотних умов договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою за № 37 від 10.02.2010 року, укладеного між нею та ДП «Ізюмське лісове господарство».

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що є підставою відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК ^країни, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2011 юку залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може іути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду /країни з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді