Справа № 2 - 2099 /11 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 листопада 2011 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарях - Ковальовій С.В., Сімбірцевій О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради про визнання свідоцтва про право особистої власності недійсним, визнання права власності на частину квартири,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності від 20.09.1991 року, виданого виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів 20 вересня 1991 року та визнання за ним права власності на 4/6 частини квартири АДРЕСА_1.

Позивач вказував на те, що з 1963 року перебував у шлюбі з ОСОБА_7. Має двох дітей: сина ОСОБА_5 та доньку ОСОБА_3. З 1969 року його дружина ОСОБА_7 була членом житлово-будівельного кооперативу «Океан». У 1972 році на їх сімю у складі чотирьох чоловік була надана квартира АДРЕСА_2 в ЖБК «Океан». З 1969 року по 1988 рік вони спільно з дружиною виплатили пай за квартиру. 9 лютого 1990 року дружина померла. Посилаючись на те, що на теперішній час йому стало відомо про те, що 20 вересня 1991 року його донька відповідачка у справі ОСОБА_3 на своє імя отримала свідоцтво про право власності на всю квартиру, проте він має право як чоловік члена ЖБК та спадкоємець померлої на 4/6 її частини, своєї згоди на передачу паю відповідачці не надавав, просив суд визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності, виданого ОСОБА_3О виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів 20 вересня 1991 року та визнати за ним право власності на 4/6 частини квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 16.08.2011 року в якості співвідповідача до участі у справі залучено виконком ОСОБА_6 міської ради.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позову, просили про його задоволення.

Відповідачка ОСОБА_3 заперечувала щодо позову. Посилалася на те, що свідоцтво про право особистої власності на квартиру було видано на її імя за згодою та з відома батька, який сам погодився, щоб свідоцтво про право власності було оформлено на неї, оскільки батько на тей час знаходився в недобрих стосунках з ОСОБА_5 та його сімєю. Про його існування він знав ще з 1991 року, оскільки на неї було відкрито в кооперативі особовий рахунок на квартиру. Просила відмовити в позові з цих підстав.

Представник відповідача виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради в судовому засіданні вказував на те, що при прийнятті рішення Ленінською радою та видачі свідоцтва на імя ОСОБА_3 були порушені права позивача на спірну квартиру, проте його позов задоволенню не підлягає у звязку з пропуском ним строку позовної давності.

Третя особа ОСОБА_5 посилався на те, що відповідачка без його відома і згоди їх батька у 1991 році оформила на себе спірну квартиру.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника відповідача ОСОБА_6 міської ради, третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані сторонами докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як слідує з матеріалів справи з 1963 року позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_7, яка з 1969 року була членом житлово-будівельного кооперативу «Океан». У 1972 році на їх сімю у складі чотирьох чоловік (він з дружиною та двоє дітей) була надана квартира в ЖБК «Океан», тепер ОСББ «Океан». В період з 1969 року по 1988 рік за рахунок коштів сімї ними було сплачено пайовий внесок за квартиру. 9 лютого 1990 року ОСОБА_7 померла. 20 вересня 1991 року відповідачці ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 16 серпня 1991 року № 144 видано свідоцтво про право особистої власності на квартиру АДРЕСА_3.

Так, відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про власність», що був чинний на час виникнення спірних правовідносин, право власності на квартиру в будинку ЖБК виникає внаслідок повного внесення пайового внеску.

Згідно з п.5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану в йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК.

Згідно ст.22 КпШС України, положень п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи пай», внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Пай, який є спільною власністю подружжя, може бути переданий тільки при наявності згоди іншого з подружжя.

Відповідно до п.55 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого Постановою №186 від 30.04.1985 року Ради Міністрів Української РСР, якщо член житлово-будівельного кооперативу помер або вибув з нього з інших підстав спадкоємці, які не мають права на вступ до кооперативу або відмовилися від цього права, успадковують паєнагромадження померлого члена кооперативу в установленому законом порядку.

У відповідності до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» у випадках смерті до 1 липня 1990 року члена житлово - будівельного, дачно-будівельного або гаражно-будівельного кооперативу спадщина відкривається не на квартиру, дачу, гараж, садовий будиночок, насадження, а на пай спадкодавця та інші суми, які підлягають поверненню у таких випадках.

Таким чином після смерті ОСОБА_5, яка померла спадщину у вигляді належної їй ? частини паю прийняли: її чоловік позивач у справі ОСОБА_1 (співвласник ? частини) - у розмірі 1/6 частини паєнагромадження та їх діти: донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_5 по 1/6 частині кожен.

Рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 111 від 16 серпня 1991 року «Про встановлення ідеальних часток ЖБК «Океан по пр.Миру,19», яке позивачем в судовому порядку не оскаржувалося, за ОСОБА_8 визначено ідеальну частку в житловому будинку у розмірі 54/10000. На підставі вказаного рішення 20 вересня 1991 року ОСОБА_8 видано свідоцтво про право особистої власності на квартиру АДРЕСА_2. Відповідачка переоформила на себе особовий рахунок на квартиру.

Таким чином, враховуючи викладене, право позивача щодо права на пай в житлово-будівельному кооперативі було порушено.

Між тим, позивач знав про своє порушене право, в тому числі, що в кооперативі з 1991 року стали видавати свідоцтва про право власності на квартири. Ці обставини підтверджуються також оглянутими в судовому засіданні розрахунковими книжками по оплаті за комунальні послуги, поясненнями свідків та третьої особи ОСОБА_5, який в судовому засіданні вказував на те, що з 1994 року він постійно проживає в спірній квартирі разом з батьком. Його сестра відповідачка у справі ОСОБА_3 повідомила його про те, що квартира оформлена на неї, але він не надав цьому значення, в тому числі і оплачуючи розрахункові книжки.

Також пояснював суду, що між їх родиною ( ними дітьми і батьком) і у 2003 році велись розмови щодо можливого розподілу спірної квартири, оформленої на імя відповідачки.

За таких обставин, починаючи з вересня 1991 року позивач повинен був дізнатися про порушення його права, але за їх захистом звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, встановленого ст71 ЦК УРСР 1963 року, який регулює спірні правовідносини.

Оскільки суд не вбачає поважних причин пропуску позивачем цього строку, то в силу ст.80 ЦК УРСР 1963 року в позові слід відмовити у звязку з закінченням цього строку до предявлення позову.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради про визнання свідоцтва про право особистої власності недійсним, визнання права власності на частину квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська