Макарівський районний суд Київської області
Макарівський районний суд Київської області в складі суді ОСОБА_1 при секретарі Приходько О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Макарів справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Управління Держкомзему в Макарівському районі, Мотижинська сільська рада про встановлення земельного сервітуту,
Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з 2001 року є власником чотирьої земельних ділянок в с.Мотижин Макарівського району Київської області, вул.Леніна : 0,052 га для ОЖБ, 0,058 га, 0,064 га та 0,264 га для ведення ОПГ . Протягом останніх років між нею та відповідачкою ОСОБА_3 існує спір щодо земельних ділянок. До ділянок 1,2,3 прилягає дорога загального користування, але вони знаходяться поодаль від земельної ділянки 4 площею 0,264 га. До даної земельної ділянки доступу немає, так як вона оточена земельними ділянками сусідніх землевласників. Відповідачка є сусіднім землевласником. Її земельна ділянка №4 виходить у подвір»я відповідачки, де раніше було 2 хати: хата відповідачки та хата її сусідів, а також 2 городи. До обох городів була грунтова дорога для проїзду транспортних засобів. Один город залишився відповідачці. Другий город після перенесення хати поділили на три частини від асфальтової дороги загального користування по вул.Леніна до грунтової дороги в кінці городів. Середню частину, яка не має ніякого виходу до доріг, отримала вона. Першу частину землі, яка виходить до асфальтової дороги загального користування по вул.Леніна, включаючи грунтову дорогу для проїзду транспортного засобу, відповідачка приватизувала, і тим самим, унеможливила її доступ до городу. Заяву про погодження меж на цю земельну ділянку вона відповідачці не підписувала, даний акт є підробленим. Третю частину городу, яка виходить в кінець поля, виділили ОСОБА_4. Грунтовою дорогою, якою користувались відповідачка та власники знесеної хати, вона з вини відповідачки не користувалась. 27 років вона вимушена була ходити єдиним вульким обніжком, щоб дійти до свого городу. Під»їзду для трактора не було, весь посадковий матеріал та врожай приходилось носити вручну. Але в кінці квітня 2010 року і цей обніжок відповідачка перекопала. Всі роки трактор на її город заїжджав через город відповідачки, що ставило її в залежність від поведінки відповідачки. В 2011 році відповідачка перекопала свій город ще до оранки і вона вимушена була проїхати трактором на свій город через город ОСОБА_5. На звернення до сільської ради відповіді не отримала. Тому за захистом своїх порушених прав вона звернулась з позовом до суду та просила встановити безоплатний безстроковий сервітут на земельну територію відповідачки на право проїзду на транспортному засобі по дорозі,яка існувала раніше і вела до земельної ділянки №4, визначити межі дороги (земельного сервітуту) та порядок користування нею, повернути їй незаконно привласнену частину земельної ділянки №4, зобов»язати управління Держкомзему встановити тверді межі та встановити межові знаки між земельними ділянками сторін.
Пізніше представник позивача ОСОБА_6 уточнила позовні вимоги та просила суд встановити безоплатний безстроковий сервітут на частину земельної ділянки ОСОБА_3 шириною 2 метри для проїзду на транспортному засобі та проходу пішки до земельної ділянки 0,264 га ОСОБА_2.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали.
Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що ніколи через земельну ділянку відповідачки дороги загального користування не було, на місці ділянки, де позивачка хоче мати дорогу, стоять плодові дерева, сарай та інші споруди відповідачки. Встановлення сервітуту неможливе, бо будуть порушені права відповідачки. Як стверджує сама позивачка, постійного користування земельною ділянкою відповідачки для проїзду не було, позивачка користувалась іншими шляхами, які є коротшими та більш прийнятними, оскільки не вимагають руйнування парканів та споруд. Позивачем не надано доказів того, що позивач мала проїзд через земельну ділянку відповідача, що була якась дорога через двір останньої. Під час приватизації відповідачкою земельної ділянки в 2006 році (позивач погоджувала межі земельних ділянок) позивачка не ставила питання про земельний сервітут, оскільки мала проїзд через інші земельні ділянки, кудою можливо було заїхати на ділянку №4 ближче та зручніше. Оскільки більше 10 років позивачка не вимагала сервітуту, до цієї вимоги має бути застосований строк позовної давності. Вимога щодо повернення позивачці незаконно привласненої частини земельної ділянки №4 відповідачкою є безпідставною та бездоказовою, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку на ім»я відповідачки є чинним на даний час. Щодо бажання позивачки будувати будинок на земельній ділянці №4, то слід відмітити, що цільове призначення земельної ділянки- для ведення ОПГ, а не під забудову. Просили в задоволенні позову відмовити.
Представники третіх осіб- Управління Держкомзему в Макарівському районі та Мотижинської сільської ради- в судове засідання не прибули, Мотижинська сільська рада просила справу слухати у відсутності її представника.
Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, покази свідка, дрослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Так, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні посвідчив, що як депутат сільської ради він був у складі комісії з приводу данного спору, з комісією весною 2011 року виходив на місце. На земельній ділянці ОСОБА_3 знаходяться будівлі, сад, паркан. Дороги там на вулицю не було. Проїзд по земельній ділянці ОСОБА_3 неможливий. Сусідня земельна ділянка Крамаренко засіяна травою, там нічого не засаджується.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником чотирьох земельних ділянок в с.Мотижин Макарівського району,вул.Леніна: 0,0521 під ОЖБ, 0,0642 га, 0,0578 га та 0,2638 га для ведення ОПГ, що підтверджується державним актом на право приватної власності 1-КВ № 086628 від 12.02.2001 року. Земельна ділянка №4 розміром 0,264 га не має виходу до дороги загального користування. Відповідач ОСОБА_3 є власником земельних ділянок в с.Мотижин, вул.Леніна,84: 0,25 га для ОЖБ, та 0,4953 га для ведення ОСГ, що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку ЯБ №513176 та ЯБ №513177 від 20,03.2006 року. Вказані земельні ділянки є суміжними з земельною ділянкою №4 позивачки ОСОБА_2. Згідно акту від 14.05.2010 року, складеному депутами сільської ради з участю сторін, від ділянки №4 ОСОБА_2 до вул.Леніна по лінії бажаного позивачкою проїзду через земельні ділянки відповідачки ОСОБА_3 з цільовим призначенням для ОЖБ та ведення ОСГ 140 метрів. По лінії бажаного проїзду на земельних ділянках ОСОБА_3знаходяться однорічні насадження городини, 7 багаторічних дерев,4 кущів, дерев»яний паркан, дерев»яний сарай, цементний стовп лінії електропередач 10кВ, на межі з ділянкою Крамаренко колодязь. Проходу або виїзду на вул.Леніна немає, ділянка ОСОБА_3 від вулиці огороджена бетонним парканом. Влаштування бажаного проїзду потребує знесення сараю ОСОБА_3, викорчовування багаторічних дерев та кущів, перенесення стовпа лінії електропередач та колодязя, зняття дерев»янонго та бетонного парканів для встановлення воріт. Заявниці ОСОБА_2рекомендовано розглянути інші варіанти проїзду, які будуть менш обтяжливими для власників сусідніх земельних ділянок. На спростування даних фактів сторона позивача доказів суду не наддала.
З огляду на викладене, суд вважає, що встановлення земельного сервітуту по земельній ділянці відповідачки ОСОБА_3 є неможливим, оскільки приведе до порушення прав відповідачки. Крім того, суд вбачає інші варіанти встановлення сервітуту, що є менш обтяжливими для власників сусідніх земельних ділянок.
За таких обставин суд вважає позовні вимоги безпідставними, бездоказовими і такими, що задоволенню не підлягають.
На підставі наведенного та керуючись ст.ст.401-403 ЦК України, ст.ст.98-100 ЗК України, ст.ст.10,11,58-60,79,209,215,294 ЦПК України,суд,-
ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_3, треті особи Управління Держкомзему в Макарівському районі, Мотижинська сільська рада про встановлення земельного сервітуту відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає чинності відповідно до ст.223 ЦПК України.