Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 2-485/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

області

03.08.2011 року юв складі: головуючого - судді Закревського В.І. при секретарі - Рибак І.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка по справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 інни Миколаївни та ОСОБА_3 про стягаення суми та відшкодування моральної шкоди, в котрому після уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідачів на її користь 33 тис. грв. недостачі, - з кожної по 16 500грв., а також 1700грв - по 850 грв. з кожної відповідачки у відшкодування вчиненої їй моральної шкоди.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що являється фізичною особою -підприємцем, здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, займається торгівлею продовольчими товарами, їй належить магазин «Хороший», який знаходиться в м. Первомайську по вуп. Автодорівсьий. Продавцями в даному магазині працювали відповідачі по справі ОСОБА_2 інна Миколаївна та ОСОБА_3. Обидві відповідачки працювали відповідно до трудових договорів, з ними були укладені Договори про повну матеріальну відповідальність - зі ОСОБА_2 26.04.2010р., із ОСОБА_3 - 24.06.2010р. Магазин, в котрому працювали відповідачки, невеликий, і не обладнаний камерами спостереження і електронними засобами, які б відтворювали робочий процес, тому надходження товару та розрахунки за товар велися продавцями в спеціальному зошиті, позивачка здійснювала контроль за рухом товару. Щомісячно з метою перевірки наявності товару документальному залишку позивачкою разом з відповідачами проводився переоблік товару. Претензій у позивачки до відповідачів не було, однак при проведені переобліку 05.12.2010р. позивачка помітила, що продавцем ОСОБА_2 дописано значну суму, поскільки позивачці достовірно було відомо, що такого товару не було, а саме цигарок. 14.12.2010р. знову було проведено переоблік, в цей раз позивачка сама перерахувала товар і виявила недостачу на суму 24000трв. На прохання відповідачів дозволила їм ще працювати, що б зібрати борги покупців. А 27.12. 201 Ороку при черговому переобліку нестача иатеріального-грошових цінностей склала 33 000 грв., поскільки згідно акту від 26.12.2010р.на залишку в магазині товару повинно бути на 150887грв., а по факту 117 919грв. Даний факт засвідчено письмово та підтверджено підписами відповідачів, а тому позивачка вважає, що відповідачки на підставі ст.ст, 130,134 КЗПП України повинні відшкодувати позивачці завдану шкоду, сплативши кожна по % частині від суми виявленої недостачі.

Крім того позивачка вважає, що діями відповідачів їй спричинена і моральна шкода, котру вона оцінює в 1700 грв. і просить стягнути її з відповідачок в розмірі по 850 грв. з кожної.

В судовому засідання позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Відповідачка по справі ОСОБА_3 позов не визнала, в судовому засіданні пояснила, що дійсно працювала в магазині «Хороший», що належить позивачці по справі Петрачкович ЛЯ Працювала з березня по грудень 2010, трудовий договір було оформлено 24 листопада 2010року після перевірки центру зайнятості, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність було укладено в грудні 201 Ороку, холи відповідачка вперше виявила значну недостачу товару. ОСОБА_4 з нею працювали іще два продавці: ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які так само, як вона, мали повний доступ до матеріальних цінностей в магазині. При цьому із ОСОБА_5 не було укладено договору про повну матеріальну відповідальність, посюлька вона після виявлення недостачі перестала працювати в даному магазині.

При прийому її, відповідачки, на роботу, проводилася так звана ревізія, а вірніше переоблік товару, що був у наявності, однак результати даної перевірки їй не доводився, також в магазині щомісячно проводився переоблік, результати заносилися до окремого зошита, доступ до зошита мали всі, хто працював в магазині, «шли можливість виправляти записи по результатах ревізії, про що їй стало відомо після виявлення факту допису товару, якого не було в наявності. Через магазин «Хороший» закуповувався товар та відвантажувався на два інших магазини, які належать ОСОБА_1 та реалізація якого також розвозилась іншими особами. Крім того, грішми, отриманими від реалізації товару в магазині, проводився розрахунок за отриманий від експедиторів товар, який потім позивачка вивозила в інші магазини. При цьому у відповідачки не залишалось документів про це і вона не йшла можливості підрахувати суму, на яку вивезений товар. До товару, так само як і до грошей, виручених від продажу товару одночасно мали вільний доступ всі продавці, що працювали в магазині, а саме відповідачка, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, будь якого розподілу товару в магазині меж продавцями не було, каса була загальна, у неї, відповідачки ОСОБА_3, взагалі ключів від магазину не було. Виручку від продажу товару продавці передавали позивачці ОСОБА_1 лід розписку в зошиті, котрий на той час знаходився в магазині, а після виявлення недостачі, - у позивачки.

Дійсно і 26.12.2011р. і 27.12.2010р. вона підписала акти, які були написані позивачкою, однак їх підписала під психологічним тиском з боку ОСОБА_1 та її чоловіка, котрі кричали на неї та погрожували, достовірність сум залишу та розміру збитку не підтверджує, дійсно приймала участь у переобліку, однак будь яких записів не вела, її робота полягали в виконання тільки практичної роботи по перерахуванні та переважуванні залишив товару, у встановленні кількості товару, котрий повинен був бути на день проведення перевірки, взагалі не приймала участі, лоскільки всі необхідні бухгалтерські документи, що підтверджували начебто наявність товару, знаходились у ОСОБА_1 і саме вона встановила суму товару в 150 887грв.

З приводу виявленої недостачі відповідачку та ОСОБА_5 викликали до міліції та відбирали пояснення за заявою ОСОБА_1 Ш1.

Поскільки не вважає себе винною в недостачі матеріально-грошових цінностей, а тому і не визнає позову і в частині відшкодування моральної шкоди.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показав, що його дружині ОСОБА_1 належить продуктовий магазин «Хороший», продавцями в даному магазині працювали ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В грудні місяці 201 Ороку в магазині була виявлена велика недостача товару , була проведена ревізія, відповідачі підписали акти ревізії і написали розписки про те, що повернуть гроші.

Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін по справі, свідка, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Необхідно відмовити.

ОСОБА_4 з ОСОБА_7 працювали ОСОБА_2 та ОСОБА_5 При прийнятті на роботу ОСОБА_7 передача товаро-матеріальних цінностей безпосередньо не проводилася, облік руху товаро-матеріальних цінностей та грошових коштів був відсутній. В магазині до всього товару а також грошових коштів доступ був вільний всіх працюючих в магазині продавців, виручені від продажу товару гроші передавались власнику магазину під розписку в окремому зошиті.

Трудовий договір між позивачкою, власником магазину ОСОБА_1 та відповідачкою по справі продавцем магазину ОСОБА_7 було укладено 24.11.2010р., про що свідчить копія трудового договору за відповідний запис в трудовій книжці відповідачки.

Відповідно до копи Договору про повну матеріальну відповідальність, що був доданий позивачкою до матеріалів позовної заяви, вбачається, що даний договір було укладено 24.VI.201 Ороку, однак при ознайомлені та вивчені оригіналу даного Договору, котрий наданий самою ж позивачкою в судовому засіданні, вбачається, в римській цифрі «VI» при написанні місяця укладення Договору про повну матеріальну відповідальність, очевидна підробка, поскільки ліва вертикальна лінія римської цифри «V» в копії Договору, котра долучена до позовної заяви та в оригіналі даного Договору мають різний нахил та вгнутість в оригіналі при тому, що на так званій копії дана лінія пряма. При таких обставинах суд не може приймати до уваги той факт, що даний Договір про повну матеріальну відповідальність був укладений саме 24 червня 201 (фоку, як це стверджує позивачка.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК Украйни, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КЗПП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків.

4.1 ст. 131 КЗПП України вказує на те, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.

Ст. 134 КЗПП України передбачає, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією укладено Договір про повну матеріальну

відповідальність;

- майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Відповідно до ст.135-3 КЗПП України, - розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними витратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Ст. 137 КЗПП України передбачає, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоди було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Ст. 138 КЗПП України вказує на те, що для покладення на працівника матеріальної' відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним доган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Суд не приймає до уваги при вирішенні даного спору розписку відповідачки ОСОБА_8 про зобовязання виплатити третину боргу до 01.07.201 Ороку, поскільки виконання саме зобовязань по дані й розписці не є предметом розгляду даного спору і про дані правовідносини по виконанні зобовязань позивачка не заявляла позов.

З урахуванням обставин даної справи суд вважає, що позивачка в судовому засіданні при розгляді даної справи не навела беззаперечних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

В судовому засіданні позивачкою не доведено, що відповідно до вимог ст.ст. 130,131КЗПП України були створені працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна, також не доведено в судовому засіданні факт передачі безпосередньо відповідачам кількості і вартості товаро-мапгеріальних цінностей, будь яких бухгалтерських документів на підтвердження розміру заподіяної шкоди позивачкою також не надано.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, а тому в задоволенні заявленого позову необхідно відмовити в повному обсязі в силу ст.. 60 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212,214-215,218 ЦПКУкраіїни, ст. ст. 130,131,135-3,137,138 КЗПП України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_9 та ОСОБА_3 про стягоення суми та відшкодування моральної шкоди, - в повному обсязі.

Я

СУДДЯ

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яю брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього

С У Д Д Я :