АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2845/11 Номер провадження 22-ц/1690/4890/11Головуючий у 1-й інстанції Литвиненко І.Ю. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Триголова В.М. суддів: Бондаревської С.М., Карпушина Г.Л. при секретарі: Цюрі Я.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 липня 2010 року та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2011 року

у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі фіді - Полтавське обласне управління до ОСОБА_4 Мері Сулейманівни, сектору ГІРФО Октябрського РВ ПМУ УМВС України ц Полтавській області, третя особа - територіальна громада м.Полтави в особі Полтавської міської ради та виконавчий комітет Полтавської міської ради, про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням із предмету іпотеки та зняттям з реєстраційного обліку..

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ВАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 85 380, 76 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, з одночасним виселенням відповідачки та знаяттям з реєстрації осіб, які зареєстровані в квартирі.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 липня 2010 року позов Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_4 Мері Сулейманівни на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №2203/1537 від 12 лютого 2007 року, яка склалася станом на 05 серпня 2009 року у сумі 85 380, 76 грн.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2203/1537 від 12 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 Мері Сулейманівною, на підставі договору іпотеки, укладеного 12

лютого 2007 року між ОСОБА_4 Мері Сулейманівною та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5, звернуто стягнення на предмет іпотеки за цим договором - квартиру АДРЕСА_1, ціною у 251 333 грн., яка належить ОСОБА_4 Мері Сулейманівні на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №329, видане 09 квітня 2003 року головним управлінням житлово-комунального обслуговування населення та зареєстроване у Комунальному підприємстві «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 11 квітня 2003 року у реєстровій книзі №145 за реєстровим №19399, із застосуванням процедури продажу, яку встановлено у ст. 38 Закону України «Про іпотеку»

Виселено ОСОБА_4 Мері Сулейманівну з квартири АДРЕСА_1.

Зобовязано сектор ГІРФО Октябрського РВ ПМУ УМВС України ц Полтавській області зняти з реєстрації осіб, які зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 Мері Сулейманівни на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати по справі у сумі 883, 81 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2011 року виправлено описки у рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 21 липня 2010 року, зокрема, постановлено

-вважати вірним написання по-батькові боржника в усьому тексті рішення, як «Сулейманівна»;

-у третьому абзаці резолютивної частини рішення вважати вірним написання скороченої назви організаційно-правової форми приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» як «КП «ПБТІ «Інвентаризатор».

Не погодившись з вказаним рішенням та ухвалою районного суду, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які зареєстровані у спірній квартирі, подали апеляційну скаргу, в якій просять, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, рішення тв ухвалу скасувати повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.І ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.І ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності з п.2 ч.І ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.3,4 ч.І ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

з

Пунктом 1 ч.І ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону;

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 12.02.2007 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №№2203/1537, відповідно до якого останній надано кредит в сумі 130000 грн. з кінцевим терміном повернення до 28.01.2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних. Того ж дня з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором ОСОБА_6 передано ВАТ «Державний ощадний банк України» квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до п.6.1 іпотечного договору іпотеко держатель набуає право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобовязання (або відповідна його частина) не буде виконано, а аткож у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь- якого з своїх обовязків, передбачених цим договором та/або кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завіврень, наданх іпотекодавцями у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною.

При цьому, у разі порушення зобовязання та/або умов цього договору та прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель зобовязаний надіслати іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усугнення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про його виконання протягом 30 календарних днів з моменту її отримання та попередження про зверненян стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, ОСОБА_6 належним чином взяті зобовязання за договором не виконувала.

05.08.2009 року на адресу ОСОБА_6 позивачем направлено попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки вразі невиконання боржницею своїх зобовязань. А 09.09.2009 року подано позов до суду.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.І ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.І ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення вимог ВАТ «Державний ощадний банк України» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 та надання прав банку вчиняти необхідні дії по її продажу.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо виселення відповідачки та зняття з реєстрації осіб, які зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з ч.І ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч.І ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У частині 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій банку після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення - шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виходячи із аналізу вказаних правових норм закону, примусове виселення здійснюється за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених частиною 2 статті 40 Закону України Про іпотеку та частиною З статті 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника ідодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог статті З ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом.

Враховуючи, що банком не було дотримано визначену законодавством процедуру проведення звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення осіб шляхом направлення відповідної письмової вимоги, місцевий суд прийшов до помилкового висновку про виселення ОСОБА_6 та зняття з реєстрації осіб, які були зареєстровані в помешканні.

</&

Відповідно до ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Таким чином, з урахуваннм положень вказаної статті, суд першої інстанції вірно виправив описки, допущені в оскаржуваному рішення, постановивши відповідну ухвалу від 19.01.2009 року.

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині виселення ОСОБА_6 та зняття з реєстрації апелянтів - скасуванню, а ухвала про виправлення описки - залишенню без змін..

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3,4 ч.І ст. 309, п.1 ч.І ст. 312, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 липня 2010 року - скасувати частково.

У задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філі - Полтавське обласне управління до ОСОБА_4 Мері Сулейманівни про виселенням із предмету іпотеки та зняттям з реєстраційного обліку за адресою м. Полтава, вул .Короленка ,30а - відмовити.

В іншій частині рішення - залишити без змін

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2011 року - залишити без змін..

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Cуддя: