Справа № 2-5019/11
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2011 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого-судді- Лозинської М.І.,
при секретарі- Продан М.В..,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київського міського психоневрологічного диспансеру № 5, третя особа: ОСОБА_2 про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,-
ВСТАНОВИВ:
В ході розгляду справи позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задоволення.
Третя особа ОСОБА_2, будучи повідомлений належним чином про день та час судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим судом ухвалено про розгляд справи за його відсутності.
Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими , що не підлягають задоволенню виходячи із наступного.
Відповідно до рішення суду поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за 1 місяць підлягало негайному виконанню.
Вищезазначене зазначене рішення згідно з Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09. 12.2010 року залишено без змін та набрало законної сили (а.с.8-9).
Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2011 року відмовлено головному лікарю Київського міського психоневрологічного диспансеру № 5 ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження по даній справі. ( а.с.10).
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вважає, що відповідачем затримано виконання рішення суду про поновлення його на роботі з моменту його проголошення з 16.06.2010 року до моменту надходження постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.01.2011 року у зв`язку з чим він повинен виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 17.06.2010 року по 03.02.2011 року , тобто до моменту отримання ним повідомлення про прийняття наказу про поновлення його на роботі. При цьому позивач зазначив, що він звертався неодноразово до адміністрації диспансеру щодо поновлення його на роботі, однак відповідач ухилявся від виконання рішення суду.
При цьому представник відповідача зазначила про те, що після прийняття рішення Солом`янським районним судом м. Києва від 16.06.2011 року отримавши копію рішення з будь-якими заявами до КМПД № 5 щодо поновлення на роботі не звертався, посилання позивача на його усні звернення нічим не підтверджені, виконавчий лист позивачем до 20.01.2011 не отримувався, та оскільки позивач зволікав із негайним виконанням рішення суду, не виявляв бажання щодо поновлення трудових відносин, докази ухилення та затримки виконання рішення відсутні.
Відповідно до ст.368 ЦПК України питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.
Згідно з частиною 2 ст.368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.
Як встановлено в ході судового розгляду та вбачається з матеріалів справи № 2-472-1/10 за позовом ОСОБА_1М про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка досліджена в ході розгляду цієї справи, копію рішення про поновлення на роботі позивачем отримано 25.06.2010 року (а.с.118).
15 липня 2011 року зазначена вище справа № 2-472-1/10 направлена до Апеляційного суду м. Києва за апеляційної скаргою КМПД № 5 , поданою 06.07.2010 року ( а.с.173).
06.01.2011 року після перегляду справи Апеляційним судом м. Києва зазначена справа надійшла до Солом`янського районного суду м. Києва (а.с.217).
17.01.2011 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою про видачу йому виконавчого листа та копії рішення по справі , які отримав 20.01.2011 року ( а.с.215).
Як встановлено в ході судового розгляду до Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції м. Києва з приводу примусового виконання рішення суду м. Києва позивач звернувся 25.01.2011 року.
Судом встановлено, що 27.01.2011 року після звернення позивача до ВДВС Солом`янського районного управління юстиції м. Києва та пред`явлення виконавчого листа з виконання рішення суду про поновлення на роботі, відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на посаді завідувача амбулаторно-поліклінічним відділенням Київського психоневрологічного диспансеру № 5 з 31.07.2009 року та надано строк відповідачу в термін до 02 лютого 2011 року для добровільного виконання рішення суду. (а.с.11).
Судом також встановлено, що після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження 01.02.2011 року-в строк встановлений для добровільного виконання рішення суду - відповідачем виданий наказ про поновлення на роботі ОСОБА_3 на посаді завідувача амбулаторно-поліклінічного відділення КМПНД № 5 з 31 липня 2009 року ( а.с.12).

Зазначений наказ позивачу надісланий поштовою кореспонденцією 01.02.2011 року та отриманий ним 03.02.2011 року ( а.с.13), що позивачем в судовому засіданні підтверджено.
04.02.2011 року Київським міським психоневрологічним диспансером було допущено позивача до роботи з 04.02.2011 року, що підтверджується наказом № 08-к (а.с.14).
Відповідно до постанови головного державного виконавця Штойки Р.Л. відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління у м. Києві закінчено виконавче провадження по виконавчому листу про поновлення позивача на посаді у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. ( а.с.15).
Щодо посилань позивача на те, що відповідач своєю бездіяльністю затримав негайне виконання рішення про поновлення на роботі суд вважає необґрунтованими виходячи із наступного.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки наданої Київським міським психоневрологічним диспансером № 5 від 18.07.2011 року за період з 16.06.2010 року по теперішній час, тобто з дати прийняття рішення Солом`янським районним судом м. Києва будь-яких заяв ОСОБА_1М,. що виконання рішення суду не надходило (а.с.24), а позивачем не надано доказів своїх звернень до відповідача щодо поновлення його на роботі.
При цьому , позивачем з дати отримання рішення суду , а саме з 25 червня 2010 року по 15 липня 2010 року-дату направлення справи до Апеляційного суду м. Києва, виконавчий лист стосовно негайного виконання рішення про його поновлення на роботі, не був отриманий; будь-яких обставин, які свідчать про чинення перешкод позивачу із сторони відповідача стосовно негайного поновлення його на посаді, судом також не встановлено.
Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»із змінами внесеним станом на 12.05.2011 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусового виконання рішень інших органів ( посадових осіб) визначено як сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом , іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ст.19 зазначеного Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Отже, враховуючи зазначене, відповідачем належним чином виконано рішення суду про поновлення позивача на роботі в строки встановлені державним виконавцем для його виконання.
Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
На підставі наведе, зважаючи на те, що судом не встановлено вини відповідача в затримці виконання рішення про поновлення на роботі, що є підставою для покладення обов`язку на відповідача по стягненню середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, суд вважає ,що в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ст.88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.
Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.236 КЗпП України, ст.ст.11,60,367,368,209,294 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Київського міського психоневрологічного диспансеру № 5, третя особа: ОСОБА_2 про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі залишити без задоволення.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.
Суддя