Справа № 2-1047
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2011 року Галицький районний суд м.Львова в складі: головуючого-судді Курильця А.Р., при секретарі Дралі М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного територіально галузевого обєднання «Львівська залізниця», третя особа ОСОБА_2, про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до Державного територіально галузевого обєднання «Львівська залізниця», третя особа ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення різниці в заробітній платі з дня переведення на нижче оплачувану роботу.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що наказом від 22.04.2010 року №85/ос його було незаконно звільнено з роботи за п.8 ч.2 ст.40 КЗпП України за вчинення за місцем роботи розкрадання майна власника. 11.08.2010 року наказом №229/ос на виконання рішення Галицького районного суду м.Львова від 05.08.2010 року його поновлено на роботі та виплачено середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Проте поновлюючи його на роботі відповідач не повністю виконав рішення суду та перевів його на нижче оплачувану роботу, оскільки з пасажирського руху його перевели на постачання екіпіровки тепловозів. Враховуючи вищенаведене, просить суд поновити його на роботі машиністом тепловоза 1-го класу пасажирського руху, стягнути з відповідача 10409,49 грн. різниці в заробітній платі з дня переведення на нижче оплачувану роботу.

Позивач та його представник в судовому засіданні свій позов підтримали, дали пояснення, аналогічні мотивам позовної заяви.

Представник відповідача та третя особа в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 заперечили, дали пояснення, що позивач був прийнятий на роботу на посаду машиніста тепловоза, яка передбачає виконання комплексу робіт по керуванню та обслуговуванню тепловоза незалежно від виду руху та робіт, на якому вони виконуються. 05.08.2010 року ОСОБА_1 поновлено на посаді машиніста тепловоза рішенням суду, про що ними 12.08.2010 року видано відповідний наказ. Відповідно до Положення про умови оплати праці працівників залізничного транспорту, при роботі в різних видах руху, на маневрових роботах, екіпіровці локомотивів та інших допоміжних роботах без зміни виду тяги, якщо це оговорено трудовим договором, оплата праці робітників локомотивних бригад проводиться за фактично виконаною роботою. Тому умови оплати праці позивача не залежать від виду руху, робоче місце ОСОБА_1 не змінилося, а відтак жодного переведення останнього не відбулося. Враховуючи вищенаведене, просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до наказу №85-ос від 22.04.2010 року відповідно до п.8 ст.40 КЗпП України, позивача звільнено з роботи машиніста тепловозу 1 класу за вчинення за місцем роботи розкрадання майна власника.

Як вбачається з рішення Галицького районного суду м.Львова від 05.08.2010 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді машиніста тепловоза у відокремленому підрозділі «Локомотивне депо «Львів»ДТГО «Львівська залізниця»з дня звільнення.

На виконання вищевказаного рішення суду видано наказ №229/ос від 11.08.2010 року, згідно до якого поновлено ОСОБА_1 на посаді в якості машиніста тепловоза локомотивного депо Львів ДТГО «Львівська залізниця».

Таким чином ні в наказі про прийняття на роботу, ні в рішенні суду, а тим паче в наказі про поновлення на роботі позивача не оговорено про роботу останнього в пасажирському русі.

Судом встановлено, що посада «машиніст тепловоза»відповідає вимогам Класифікатора професій ДК 003-2005 затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 26.12.2005 року №375 (чинного на момент звільнення позивача 22.04.2010 року), а також Довідника кваліфікаційних характеристик професій «Випуск 66.Залізничний транспорт і метрополітен», затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 17.12.1999 року №601, який передбачає посаду машиніста тепловоза (завдання, обовязки та кваліфікаційні вимоги до неї), без урахування та привязки до видів руху поїздів залізничного транспорту України.

Відповідно до п.5 примітки до таблиці 1 Положення про умови оплати праці працівників залізничного транспорту, затвердженого наказом Укрзалізниці від 12.03.2009 року №171-Ц, при роботі в різних видах руху, на маневрових роботах, екіпіровці локомотивів та інших допоміжних роботах без зміни виду тяги, якщо це оговорено трудовим договором, оплата праці робітників локомотивних бригад проводиться за фактично виконаною роботою. Така система оплати праці була і в позивача, доказом чого є наказ про переведення та посаду машиніста тепловоза від 10.07.2006 року.

Таким чином, оскільки робоче місце позивача не змінилося, не змінився і порядок нарахування заробітної плати за виконані ним роботи, тому твердження позивача про переведення його на нижче оплачувану роботу є необґрунтованим.

Покликання позивача на те, що переведення (переміщення) з одного виду руху в інший має здійснюватися з додержанням ст.ст.32,114 КЗпП України не може бути взятим до уваги, оскільки стосується у випадку зміну виду тяги тепловоза, що в даному випадку не відбулося, оскільки керування тепловозом можливе як в пасажирському так і в вантажному чи маневровому виді руху.

ОСОБА_2 того, позивач в своєму позові просить суд поновити його на посаді машиніста тепловоза 1-го класу пасажирського руху, не зважаючи на те, що він поновлений на роботі наказом №229/ос від 11.08.2010 року. Даний наказ позивач не оскаржує і повторно просить поновити його на роботі, на якій він і так поновлений, не оскаржуючи дій відповідача по виконанню рішення Галицького районного суду м.Львова від 05.08.2010 року, яке вважається виконаним та не ставить вимог про визнання дій відповідача неправомірними у звязку з застосуванням переведення чи переміщення на іншу посаду, а суд не вправі в даному випадку виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4,10,11,60,88,209,212,214-215 ЦПК України, ст.32,232-236 КЗпП України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10-ти днів після його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий А.Р.Курилець