Справа № 2-164/11
Провадження № 2-164/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2011 року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді Агєєвої Л.І.

при секретарі Пілат О.Л.

за участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру, суд -

В С Т А Н О В И В:

28.08.2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа по справі Товарна біржа «Нерухомість-Південь» про визнання договору купівлі-продажу АДРЕСА_1 дійсним та визнання права власності у звязку з втратою правовстановлюючого документа на квартиру, мотивуючи тим, що 26 листопада 1998 р. між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено і зареєстровано на біржі договір купівлі-продажу квартири без подальшого нотаріального посвідчення. Оскільки на час подання позову до суду виникла необхідність розпорядитися квартирою позивач і просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2006 року позов ОСОБА_6 було задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.06.2009 року рішення суду було скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

В подальшому до участі у справі у якості третіх осіб були долучені ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2010 року в одне провадження з первісним позовом було обєднано зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемного правочину, визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірної квартири, визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на спірну квартиру. Вказаний позов ОСОБА_4 мотивував тим, що спірна квартира була придбана за його грошові кошти, а оскільки договір купівлі-продажу квартири було укладено на біржі, то він є нікчемним і сторони повинні бути повернуті в первісний стан, а за таких обставин договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 належить визнати недійсним.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2011 року в одне провадження з первісним позовом було обєднано зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру. Вказаний позов ОСОБА_5 мотивував тим, що оскільки позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 оспорює його право власності на спірну квартиру, заявляє вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, який було укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 23 січня 2007 року та визнання за ОСОБА_4 права власності на вказану квартиру, то він і просить суд визнати за ним право власності на спірну квартиру.

Допитаний в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а саме визнати договір купівлі - продажу квартири від 26 листопада 1998 року дійсним та визнати за ним право власності на квартиру. Що стосується обґрунтування вимог про визнання права власності на квартиру з підстав втрати правовстановлюючого документа, пояснив, що ніяких документів не втрачав. Зустрічний позов третьої особи ОСОБА_4 не визнав та просив залишити його без задоволення. Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_5 визнав та не заперечував проти їх задоволення, а саме визнання за останнім права власності на спірну квартиру.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У ході розгляду справи, в лютому 2010 року до суду була надана заява ОСОБА_3 про слухання справи за його відсутності з поясненнями, що він визнає позовні вимоги за зустрічним позовом третьої особи ОСОБА_4 та просить їх задовольнити. Що стосується позову ОСОБА_2, то просить залишити його без задоволення.

Третя особа представник Товарної біржі «Нерухомість-Південь» до суду також не явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Третя особа ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Заявлені вимоги за своїм зустрічним позовом уточнив та остаточно просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 26 листопада 1998 року нікчемним, застосувати наслідки нікчемного правочину, визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладеному між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 23 січня 2007 року, визнати дійсним договір купівлі-продажу спірної квартири між ним і ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на квартиру. Зустрічний позов ОСОБА_5 просив залишити без задоволення.

Третя особа ОСОБА_5 проти задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири від 26 листопада 1998 року не заперечував, що стосується вимог про визнання права власності на спірну квартиру, то в цій частині вимог просив відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_4 не визнав і просив відмовити в повному обсязі. Свій зустрічний позов підтримав та просив задовольнити.

Заслухав сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено:

26 листопада 1998 року на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» за реєстровим № 2700 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. Вказаний договір 11.12.1998 року було зареєстровано в КП ММБТІ за № 17868.

Як встановлено в суді, вказана квартира була придбана не з метою мешкання в ній, а з метою зайняття підприємницькою діяльністю сином позивача третьою особою по справі ОСОБА_4, який познайомившись з відповідачем ОСОБА_3 вирішив придбати належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3, передав гроші в рахунок придбання квартири, але сам договір купівлі-продажу на прохання ОСОБА_4 був підписаний його батьком позивачем ОСОБА_2 Як пояснив у суді ОСОБА_4 на той час вказані обставини його задовольняли і він ніяких претензій до батька ОСОБА_2 не заявляв.

Про те, що ОСОБА_4 не заперечував проти підписання позивачем ОСОБА_2 договору купівлі-продажу спірної квартири за покупця свідчить запис в Договорі про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.11.1998 р., п. п. 2.2-2.3, який до суду надав сам ОСОБА_4, і який підписаний ним та відповідачем ОСОБА_3

Як вбачається, предметом вищевказаного договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було доповнення та зміни пункту 5 укладеного на біржі Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2700 від 26.11.1998 року п.1.1, а саме: « Квартира продана за 3000 (три тысячи) гривен, которые получены «Продавцом» до подписания настоящего договора и принадлежит новому собственнику ОСОБА_7».

Строк дії договору про внесення змін був передбачений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до 31.12.1998 р. п. п. 6.1, тобто до вказаного строку необхідно було належним чином внести відповідні зміни до договору купівлі-продажу квартири від 26.11.1998 року і саме стосовно запису про покупця, але цього зроблено не було (а. с. 83).

Стосовно самого цього договору в цілому, суд не визнає його угодою в розумінні статті 41 ЦК України.

В листопаді 2003 року ОСОБА_4 був засуджений судом до позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна і знаходився під вартою.

В серпні 2006 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання вищевказаного договору купівлі-продажу квартири дійсним, отримав рішення суду і 23.01.2007 року уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за № 667 та зареєстровано в реєстрі за №44. Як пояснив в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 квартиру він вирішив продати з метою надати матеріальну допомогу родині свого сина ОСОБА_4 та йому самому, оскільки останній знаходився в місцях позбавлення волі.

Як пояснив допитаний у суді свідок ОСОБА_9 йому відомо, що позивач вирішив продати квартиру тільки після того, як отримав згоду свого сина ОСОБА_4 Свідок також вказав, що на той час сам орендував спірну квартиру до 2006 року за договором з ОСОБА_2, тому ОСОБА_4 навіть просив свідка не перешкоджати продажу квартири, оскільки потрібні були грошові кошти.

В вересні 2007 року ОСОБА_4 звільнився і повернувся до м. Миколаєва.

29.04.2009 року ОСОБА_4 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з заявою про перегляд рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2006 року, а в подальшому подав зустрічну позовну заяву з метою визнання за ним права власності на спірну квартиру.

Що стосується вимог позивача ОСОБА_2:

Судом встановлено, що усі суттєві умови за договором купівлі-продажу спірної квартири № 2700 від 26.11.1998 року сторонами були повністю виконані, відповідач ОСОБА_3 повністю отримав грошові кошти (п. 5 Договору а. с. 7), спірна квартира була передана покупцю ОСОБА_2, який в подальшому зареєстрував договір та переоформив особові рахунки на квартиру, користувався нею, але від подальшого нотаріального посвідчення договору ОСОБА_3 відмовився ( письмова заява ОСОБА_3 від 14 квітня 2010 року а. с. 66), тому договір на підставі ст. 220 ч. 2 ЦК України 2004 р. може бути визнаний дійсним, а заявлені позивачем вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Інші заявлені позивачем вимоги - стосовно визнання за ним права власності на квартиру, з підстав втрати правовстановлюючого документа на неї, задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Стосовно заявлених позовних вимог третьої особи ОСОБА_2:

Що стосується доводів третьої особи ОСОБА_4 про нікчемність біржового договору купівлі-продажу квартири як такого, що не посвідчений нотаріально з посиланням на статті 220 та 657 ЦК України, то відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України вимоги статей 220 та 657 ЦК України не розповсюджуються на угоди, укладені до 01.01.2004 р.

Крім того, на момент укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири сторонами було дотримано всіх вимог, які були встановлені законодавством, що діяло на той час та в подальшому договір було зареєстровано в відповідному реєстрі.

Так, відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу» -угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно пункту 9 додатку № 1 до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998 р.(зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 р. за № 399/2839) правовстановлювальним документом, на підставі якого провадилася державна реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна на той час міг бути, зокрема, договір купівлі-продажу, міни, зареєстровані на біржі, тому на підставі договору купівлі-продажу квартири, який уклали ОСОБА_2 і ОСОБА_3 26.11.1998 р. на біржі, 11.12.1998 року за покупцем ОСОБА_2 було належним чином зареєстровано право власності на квартиру.

Згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року п. 4 Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Крім того, відповідно до п. 13 Постанови « … Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін… У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в том числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.».

А з урахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог третьої особи ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемного правочину - договору купівлі-продажу квартири № 2700 від 26.11.1998 року, визнання дійсним договору купівлі продажу квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і визнання за ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру - відсутні.

Крім того, відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності складає 3 роки. Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на предявлення якого виникло до 01 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше, тобто статтею 71 Цивільного кодексу в ред. 1964 року, згідно якої загальний строк позовної давності також складає 3 роки.

Оскільки оскаржувані угоди було укладено 26.11.1998 року і 23.01.2007 року, строки позовної давності для визнання вказаних угод недійсними, застосування наслідків їх недійсності, а також визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру - спливли.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Про сплив позовної давності і застосуванні її наслідків в судовому засіданні настоювали третя особа ОСОБА_5 та його представник.

Що стосується позовних вимог заявлених третьою особою ОСОБА_5 про визнання права власності на спірну квартиру:

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

А з урахуванням вищевикладеного, а також положень ст. 88 ЦПК України, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_5 такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 209, 212- 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 26 листопада 1998 року на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» за № 2700 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсним.

В іншій частині вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1700 грн. сплаченого держмита та 120 грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього стягнути 1820 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через місцевий суд в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Агєєва Л.І.