Справа № 2-1137/2011 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2011 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого: судді Шершак М.І.

при секретарі: Кузьмичової Н.О.,

розвинувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Сумського Учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, 3- особа директор ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом , остаточно уточнивши свої вимоги, просить суду скасувати наказ №23-К від 14.12.2010 року, про звільнення ОСОБА_1, з роботи за ст. 40 п.4 КЗпП України за прогул без поважних причин та поновити його на посаді сторожа КПП Сумського УВП УТОС, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати моральну шкоду.

Свої вимоги мотивує тим, що наказом №63-К від 29.06.1977 року його було прийнято на роботу до Сумського УВП УТОС, працював на різних посадах. За станом здоровя його переведено наказом від 01.07.2002 року на роботу сторожем. Наказом від 12.01.2009 року за №1-К позивача було переведено на пятиденний робочий тиждень та переведено на посаду- „складальника картонних виробів. Рішенням суду визнано незаконним наказ №1-К від 12.01.2009 року, однак відповідач не поновив його на посаду сторожа, не сплатив кошти за вимушений прогул, зарплату, компенсацію і як наслідком 20.12.2010 року позивач отримала трудову книжку де було зазначено, що звільнена за прогули ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України.

Причини звільнення не відповідають дійсності, а саме: невихід працівника на роботу в звязку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без неважних причин, позивач вважає, що її не поновили на посаді сторожа відповідно де рішення суду, в звязку з чим і незаконно звільнили, також зазначає, що в результаті незаконного звільнення йому завдано моральну шкоду, просить суд за перенесені хвилювання, порушення життєвого устрою стягнути моральну шкоду розміром 10000 грн., заборгованість по зарплаті, компенсацію за не проведення своєчacнoгo розрахунку.

Представник відповідача вимоги не визнав, зазначає, що звільнення проведено без порушень вимог КЗпП України, вимоги позивача надумані,, просить відмовити в вдоволенні вимог.

Третя особи вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Суд, заслухавши сторони судового розгляду та дослідивши докази вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Як було встановлено під час судового засідання , що наказом №63-К від 29.06.1977 року ОСОБА_1К,, було прийнято на роботу до Сумського УВП УТОС, остання працювала на різних посадах в тому числі „пресовщиком пластмасових виробів в гарячому цеху. За станом здоровя ОСОБА_1 Н,К,, переведено наказом від 01.07.2002 року на роботу сторожем. Наказом від 12.01.2009 року за №1-К ОСОБА_1, було переведено на пятиденний робочий тиждень та переведено на посаду- „складальника картонних виробів. Рішенням Зарічного рай суду м. Суми від 29.04.2010 року визнано незаконним наказ №1-К від 12.01.2009 року, дані обставини у судовому засіданні підтверджуються письмовими доказами а.с.а.с.5-6. Необґрунтованість вимог позивача втому, що після скасування наказу №1-К від 12.01.2009 року відповідач видав наказ №22-К від 22.11.2010 року про скасування наказу №1 від 12.01.2009 року і поновив позивачку на посаді охоронника а.с. 36. Позивачці 22.11.2010 року, 29.11.2010 року, 24.12.2010 року направлялась копія наказу, а також пропонувалось прийти на підприємство для продовження трудової діяльності, відповідачка повідомляє суд, що наказу не було і вона про нього не знала, стверджує що відповідач не поновив її на посаду сторожа тому вона і не виходила на роботу. Невихід позивачки на роботу без поважних причин підтверджується копіями актів, про повідомлення про наказ №22-К від 22.11.2010 року а.с.55, про невихід на роботу і надання пояснень з приводу невиходу а.с.57.Дані акти перевірені судом шляхом допиту свідків які являлися авторами даних актів, які підтвердили факт невиходу позивачки на роботу без поважних причин.

Причини звільнення відповідають дійсності, фактичним обставинам справи .

Тому суд вважає, що звільнення позивача є законним. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач не надав суду доказів які-б свідчили про порушення його трудових прав в цій частині, не звертався позивач і до суду з заявою про витребування доказів у витребуванні яких у нього виникли труднощі, суд вважає, що такі докази відсутні взагалі. Інші вимоги про стягнення зарплати, компенсації за незаконне переведення , були предметом розгляду по ним прийняте рішення суду від 29.04.2010 року

Керуючись ст. ст. 40 ч.1 п.4, КЗпП України, ст.ст. 10,11,27,29,30,31,60,174,175,215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сумського Учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, 3- особа директор ОСОБА_2, про поновлення на роботів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, залишити без задоволення в звязку з необґрунтованістю вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду особами, які брали участь у розгляді справи, може бути подана до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів після проголошення і в прядку, передбаченому ст. 294 ЦПК України.

Суддя М.І. Шершак