Справа № 22Ц-1860/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 46 Доповідач: Матківська М. В.

Р І Ш Е Н Н Я
Апеляційного суду Вінницької області
від 13 липня 2011 року
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :
Головуючого: Матківської М.В.
Суддів : Чорного В.І., Медяного В.М.
При секретарі : Сніжко О.А.
За участю: позивача ОСОБА_2
і її представника адвоката ОСОБА_3
розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ сумісної власності подружжя, -
В с т а н о в и л а :
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Зазначила, що рішення суду вважає незаконним, оскільки судом неповно з'ясовані обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і допущено порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання не з'явився.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив апеляційну скаргу, про що надав письмові заперечення та просив залишити рішення суду без змін.

Залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, будучи судом належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, не з'явився і не надав письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи і судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що згідно правил статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Стаття 215 ЦПК України вимагає, щоб у мотивувальній частині кожного рішення було зазначено: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Оскаржуване рішення суду взагалі не містить мотивувальної частини, а зазначені у ньому норми матеріального права, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, неправильно застосовані судом ( а. с. 40).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України ).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2009 року (а. с. 5). Шлюб між ними розірвано рішенням Крижопільського районного суду від 11 лютого 2011 року.

За час існування сім'ї подружжям придбано автомобіль ВАЗ 21099, 2005 року випуску, який на підставі біржової угоди № 46383 від 25.07.2009 року був поставлений 5 серпня 2009 року на імя ОСОБА_4 на тимчасовий облік і видано номерний знак НОМЕР_2. 3 листопада 2009 року на цей автомобіль було видано постійне свідоцтво про реєстрацію САА №185192.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи із зазначених норм матеріального права та встановлених по справі обставин спірний автомобіль являється спільною сумісною власністю сторін по справі із рівними частками у ньому кожної із них.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Вони, на підставі ч. 1 ст. 67 СК України мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

В порушення таких вимог закону, відповідач 9.11.2009 року зняв автомобіль з обліку для реалізації і продав його іншій особі ОСОБА_5 за 4 800 доларів США, яку повністю залишив собі.

Сума, за яку реалізовано відповідачем автомобіль визнано обома сторонами по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Заперечення відповідача про те, що автомобіль проданий ним під час шлюбу з відома позивача спростовуються поясненнями самого позивача та письмовими доказами, а саме: поданою 4 листопада 2010 року до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Крижопільського районного управління юстиції заявою подружжя за взаємною згодою про розірвання шлюбу, реєстрація якого призначена на 5 грудня 2010 року; рішенням Крижопільського районного суду від 11 лютого 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, яким встановлено, що сторони разом не проживають 4 місяці, тобто, з жовтня 2010 року.

Стаття 61 ЦПК України зазначає підстави звільнення від доказування. Так, зокрема, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини ( частина 3 ст. 61 ЦПК України).

Отже, сімя розпалася у жовтні 2010 року, а відповідач сам особисто без згоди позивача розпорядився спільним майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, у листопаді 2010 року.

Виходячи із рівності часток сторін у спільному майні відповідач повинен повернути позивачеві її частку у цьому майні, а саме: половину вартості проданого автомобіля, що у грошовому виразі складатиме 2 400 доларів США.

Твердження відповідача, про те, що він віддав позивачу 1 400 доларів США не були доведені відповідачем згідно вимог ст. 10, 60, 57-64 ЦПК України та не були встановлені судом у судовому засіданні.

Отже, відповідач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень про розпорядження майном за згодою позивача під час шлюбу, про передачу їй половини вартості автомобіля, та, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України не підтвердив цих своїх заперечень відповідними доказами, передбаченими статтями 57-64 ЦПК України, які могли б бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Жодного доказу, який би підтвердив викладені відповідачем обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, він суду не надав, а отже, відповідно до ст. 212 ЦПК України суд мав би оцінити надані ним докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, а результати оцінки цих доказів суд мав би відобразити у рішенні, навівши мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Такі вимоги цивільного процесуального закону суд першої інстанції не виконав.

За таких обставин заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, якщо висновки суду не відповідають обставинам справи і судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є незаконним і таким, що підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 60, 63, 65, 67, 69, 70 СК України, ст. 11, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2011 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2 400 доларів США, що по курсу Національного Банку України складає 19 060 гр.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :