Єдиний унікальний номер 2-250/11
Номер провадження 2/240/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2011 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі головуючого судді Попова Г.Г., при секретарі: Демчук О.М., за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 прож. м. Чернівці вул Барбюса буд.49 кв. 1 до ОСОБА_2 прож. м. Чернівці вул Барбюса, 32/2, приватного нотаріуса ОСОБА_3 м. Чернівці вул Заньковецької 17, третя особа ОСОБА_4 про визнання договору позики грошей та виконавчого напису недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання договору позики грошей та виконавчого напису недійсним.

Посилається позивач в позовні заяві на те, що в другій половині квітня 2010 року він отримав від приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 заяву, в якій вказано, що згідно договору позики грошей, посвідченого нею 14 березня 2008 року за реєстровим номером 751, він зобов'язаний повернути 14.03.2010 року відповідачу ОСОБА_2 суму грошових коштів в національній валюті Україні гривні, що еквівалентна 6000 (шести тисячам) дол. США за курсом Національного банку України, що станом на 14.03.2010 року становить 47580,00 (сорок сім тисяч п'ятсот вісімдесят гривень), тобто 1 дол. США 7,93 грн.

Також в даній заяві вказано, що за прострочення виконання зобов'язання позивач повинен виплатити пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики повинна бути виплачена з урахуванням індексу інфляції з розрахунку з 15.03 по 13.04.2010 року (30 днів) х на 475,80 грн. = 14274 грн.

В другій половині травня 2010 року він отримав від нотаріуса ОСОБА_3 Виконавчий напис, за яким з позивача стягується сума грошових коштів у розмірі 47580,00 грн. згідно з курсом НБУ, що складає 6000 дол. США неповерненого боргу та 14274,00 грн. - пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, що становить 61854,00 грн., а також 980,00 грн. за вчинення виконавчого напису.

З претензією відповідача ОСОБА_2 та з виконавчим написом нотаріуса позивач не погоджується, оскільки вони не відповідають реальним обставинам справи, про що обом було добре відомо.

На початку листопада 2006 року відповідач по справі ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4, запропонували позивачу купити у них автомобіль марки ОСОБА_5 - 200 1987 року випуску , державний номерний знак НОМЕР_1 за 45000 грн. На той час у позивача був автомобіль марки ВАЗ-2102 випуску 1984 року, і йому другий автомобіль був не потрібен, крім того у позивача не було таких грошей. Проте, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 вмовили його купити в них цей автомобіль в розстрочку, з умовою, що він щоденно буде сплачувати їм по 50 грн. в рахунок погашення боргу за автомобіль. Позивачу дані умови влаштовували і він погодився купити цей автомобіль, оскільки вирішив таксувати.

08 листопада 2006 року відповідач ОСОБА_2 оформила на позивача довіреність на право управління вищеназваним автомобілем у нотаріуса ОСОБА_3 При отриманні даної довіреності відповідача позивач звернув увагу на те, що вона дійсна лише до 20 серпня 2010 року, і що він не має права розпоряджатися автомобілем на свій розсуд. ОСОБА_7 впевнила позивача, що як тільки він розрахується за автомобіль повністю, то вона оформить на нього генеральну довіреність або вони укладуть договір купівлі-продажу. Позивач повірив відповідачу оскільки знає її та її чоловіка вже багато років, довіряв їм, крім того вони є родичами.

Після того, як позивач отримав довіреність від ОСОБА_2 він почав таксувати у фірмі "Престиж-таксі" і щоденно від виручки віддавав ОСОБА_2 та ОСОБА_6 по 50 грн., а іноді по 100 грн. Розрахунок отриманих грошей відповідач вела самостійно в окремому зошиті.

На початку січня 2008 року до позивача звернувся ОСОБА_4 (третя особа) та запропонував йому написати дві розписки про те, що він позичив в борг у його дружини 45300 грн.. Він відмовився писати розписки, оскільки ніяких грошей а ні в нього, а ні в його дружини в борг не позичав.

Він пояснив, що дані розписки потрібні для підтвердження купівлі автомобіля, за який позивач ще не розрахувався.. З цим поясненням позивач погодився і 17 січня 2010 року написав дві розписки на ім'я відповідача ОСОБА_2 на суму 15000 грн. і на 30300 грн., при цьому 300 грн. за оформлення нотаріальних документів. Дані розписки були написані позивачем в кабінеті нотаріуса ОСОБА_3 під диктовку ОСОБА_4

Коли розписки були позивачем написані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 запропонували йому оформити їх нотаріально як позику грошей, він їх спитав для чого це потрібно, оскільки розписки ним були написані і він регулярно сплачує їм гроші за автомобіль, а в борг ніяких грошей він у них не позичав. Вони йому відповіли, що це на всякий випадок, щоб позивач в подальшому не відмовився сплачувати гроші за автомобіль.

На той час позивач не уявляв, що у цих осіб далекоглядні плани щодо нього. Відповідач та тертя особа цілеспрямовано затягли його в боргову яму, щоб він відписав їм свою квартиру. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 запропонували позивачу продати його квартиру, а замість неї пообіцяли купити позивачу дачу. Позивач відмовився від їх пропозиції.

При оформленні договору позики грошей у нотаріуса ОСОБА_3 позивач пояснював їй, що ніяких грошей у ОСОБА_2 та її чоловіка він не позичав, а розписки написані ним щодо автомобіля. Нотаріус ОСОБА_3 відповіла, це їй відомо, але вона все одно оформляє договір позики грошей на підставі вказаних розписок.

При підписанні договорів позики грошей позивач не звернув увагу на дату їх оформлення. Вже пізніше він звернув увагу на дати і його здивувало, що вони різні. На договорі позики грошей на суму 15000 грн. дата 17.01.2008 року, а на :договорі на суму 30300 грн. - 14.03.2008 року, хоча обидва документи він підписував в один день, тоді ж коли писав розписки.

Після того як ОСОБА_4 запропонував позивачу по 100 грн. кожного дня, він відмовився від цього і запропонував йому щоб він забрав автомобіль назад, а позивачу повернув гроші за ремонт автомашини в сумі 6000 грн., які він брав в кредит та його розписки. Він відмовив позивачу і запропонував знайти покупця на автомобіль. Позивач знайшов покупця на автомобіль і він передав громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - 21 лютого 2009 року на підставі генеральної довіреності №758962, копія якої додається до заяви, в якій записано ОСОБА_5 200, державний знак НОМЕР_1, договір оформлено нотаріусом ОСОБА_3

Після того як автомобіль був переданий іншим особам, то ОСОБА_4 повернув позивачу розписку на 15000 грн., а другу розписку на 30300 грн. повернути відмовився, заявивши, що ніякого автомобіля він ОСОБА_2 не повертав і він віддасть йому розписку на 30300 грн. лише після того, як позивач перепише на нього квартиру.

При таких обставинах справи позивач вважає, що договір позики грошей та виконавчий напис зроблений відповідачем ОСОБА_13 повинні бути визнанні недійсними.

Позивач просить винести рішення яким визнати недійсним договору позики грошей від 14.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_14 між ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 на суму 30300 , а також визнання недійсним виконавчого напису від 17 травня 2010 року , зробленого нотаріусом ОСОБА_14 на суму 61854, 00 грн

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позов підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги не визнали та показали суду, що ОСОБА_1 позичив грошей на суму 15000 грн. та на суму 30300 грн. на що писав розписки, та було оформлено нотаріально договір позики. У зв'язку із тим, шо ОСОБА_1 не вертав позичені гроші, було здійснено нотаріального напису від 17 травня 2010 року на суму 61854 гривень. Обставини на яких посилається ОСОБА_1 в позовній заяві не відповідають дійсності, та є його спробою ухилитися від повернення боргу.

Приватний нотаріус ОСОБА_14 ОСОБА_15 показала, суду, що 17 січня 2008 року, за реєстровим номером 190 та 14 березня 2008 року за реєстровим № 751 нею було записи у відповідних реєстрах для реєстрації нотаріальних дій про посвідчення договорів позики грошей за участю ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про що свідчить іх підписи у вказаних реєстрах. Факт отримання грошей було підтверджено розписками написаними власноручно ОСОБА_1 згідно до умов договорів позики.

14 квітня 2010 року до неї звернулась ОСОБА_16 з проханням передати заяву ОСОБА_1 про повернення боргу до 21 квітня 2010 року згідно до умов договору позики грошей посвідченого 14 березня 2008 року за реєстром №751 строк виконання якого настав 14 березня 2010 року

17 травня 2010 року нею як приватний нотаріус був вчинений виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 суму 61854, 00 грн згідно до договору позики грошей посвідченого нотаріусом 14 березня 2008 року за реєстром № 751. Також ОСОБА_14 пояснила що , при оформленні договору позики грошей позивач ОСОБА_1 не пояснював що ніяких грошей від ОСОБА_2 він не отримав, а були подані розписки яки свідчили про отримання ним цих грошей. Вважає ОСОБА_14 що позов необгрунтований та в його задоволенні слід відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 пояснив, що мало місце договір позики грошей ОСОБА_1 у ОСОБА_2, про що були написані власноручно ОСОБА_1 розписки, а також були укладені договори позики грошей яки посвідчено нотаріусом. В нотаріальну контору вони були два рази в січня і березня місяцях 2008 року коли оформляли договори позики грошей. Він не вказував ОСОБА_1 писати розписки на позичення грошей в рахунок підтвердження договору купівлі продажу автомобіля, так як автомобіль був наданий в оренду, щоб він заробляв собі гроші таксуванням. ОСОБА_1 отримав гроші і написав розписки в іх отриманні.

Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, покази свідків вважає що позов не підлягає задоволенню.

Згідно до ст. 1046 за договором позики одна сторона позикодавець передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договор позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст.. 1047 ЦК України зазначає що, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян . На підтвердження укладання договору позики та його умови може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому, позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З розписки ОСОБА_1 вбачається, що він як позичальник отримав у позикодавця ОСОБА_2 30300 гривень згідно умов укладеного договору позики грошей 14.03.2008 року який завірений нотаріусом ОСОБА_3 14.03.2008 року і зобов'язався іх повернути 14.03.2010 року ( а.с. № 74) .

Згідно договору позики грошей від 14 березня 2008 року посвідченого 14 березня 2008 року приватним ноніусом гайдабура Г.П. реєстровий № 751 ОСОБА_1 як позичальник отримав у ОСОБА_2 як позикодавець 30300 гривень , та сума позики прийнята в повному обсязі від позикодавця позичальником до підписання цього договору.

Також в п. 8 договору зазначено що за прострочення виконання зобов'язань, за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі одного відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції.

Крім того в договорі позики грошей окремо зазначено, що « я, ОСОБА_1 стверджую , що отримав від ОСОБА_2 30300 гривень до підписання цього договору» та під цим зазначенням стоїть підпис ОСОБА_1

Дані письмові докази по справі доводять факт укладання договору позики грошей від 14 березня 2008 року згідно до якого ОСОБА_1 отримав у ОСОБА_2 суму 30300 гривень , та спростовують пояснення позивача по справі ОСОБА_1 що він грошей по даному договору позики не отримав.

Свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 яки були допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача ОСОБА_1 не були свідками укладання договору позики у нотаріуса, та не були свідками домовленостей між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про умови договору позики грошей.

У відповідності до ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідчення свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості , ніж встановлено договором.

Ст.. 218 ч. 1 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводиться письмовими доказами , засобами , аудіо - , відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

В п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року зазначено що, зі змісту абзацу другого частини першої ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення , а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину.

Безпідставні як такими що суперечать матеріалам справи е посилання позивача ОСОБА_1 на те, що він писав розписки про отримання грошей в один день і в нотаріальну контору у нотаріуса був тільки раз, так як встановлено з журналу реєстрації нотаріусом вчинення нотаріальних дій який був оглянутий в судовому засіданні встановлено, що він був в нотаріальній конторі два рази 17 січня 2008 року при укладанні договору позики грошей на суму 15000 гривень і 14 березня 2008 року коли уклали договір позики грошей на суму 30300 гривень , про що свідчить його підписі в книги реєстрації нотаріальних дій, яких підтвердив ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Виконавчий напис на договорі позики був вчинений нотаріусом ОСОБА_14 згідно до вимог ст. ст. 87,88, 89 Закону України « Про нотаріат» ст.ст. 625, 1050 ЦК України, та умов договору позики і підстав для його недійсним немає.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог заперечень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не довів обставини викладені в позовній заяві і тому в позові слід відмовити.

На підставі наведеного ст.ст.218, 625, 1045,1047,1050, 1051 ЦК України, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року , ст. ст. 87,88, 89 Закону України « Про нотаріат» та керуючись ст.ст. 3, 27, 60, 208, 209,212 -215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 прож. м. Чернівці вул Барбюса буд.49 кв..1 до ОСОБА_2 прож. м. Чернівці вул Барбюса, 32/2, приватного нотаріуса ОСОБА_3 м. Чернівці вул Заньковецької 17, третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики грошей від 14.03.2008 року , посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_14 між ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 на суму 30300 , а також визнання недійсним виконавчого напису від 17 травня 2010 року , зробленого нотаріусом ОСОБА_14 на суму 61854, 00 грн. - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Г. Г. Попов