30 вересня 2011 року У Х В А Л А
30 вересня 2011 року суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Плахтій І.Б. вивчивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідачів, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним правочину,
в с т а н о в и л а:
Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу від 30 грудня 2010 року.
Разом з тим подала заяву про забезпечення позову, в якій просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, якою, в тому числі, було забезпечено повернення отриманої у позивача відповідачем ОСОБА_2 позики в розмірі 429070 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Виходячи зі змісту ст.152 ЦПК України, шляхом накладення арешту на майно, забороною передавати майно дозволяється забезпечувати позови майнового характеру.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позовуустановлено, що при встановленні відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.
Позивачем заявлено позов про визнання недійсним правочину. Вимоги позову немайнового характеру.
До заяви про забезпечення позову позивачем не додано доказів про належність вказаного в заяві нерухомого майна саме відповідачу, а не іншим особам, чи на праві спільної власності, що позбавляє суд можливості зробити висновок про співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, із заявленими позивачем вимогами, як того вимагає ч. 3 ст. 152 ЦПК України.
Наявність оскаржуваного позивачем договору купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу не свідчить про виконання сторонами його умов та про реєстрацію права власності на нерухоме майно за покупцем.
З врахуванням викладеного, вказані в заяві види забезпечення позову не можна визнати співмірними із заявленими у даній справі позовними вимогами, та такими, що не порушують права інших осіб, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 151-153, 293 ЦПК України,
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідачів, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним правочину -- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій