АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-5530/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2011 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: сектор громадянства і реєстрації фізичних осіб Нікопольського МВ (по обслуговуванню м.Нікополь та Нікопольського району) УМВС України в Дніпропетровській області та служба у справах дітей Нікопольської райдержадміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька. Позивачка вказувала на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, котрий проживає з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні сина не приймає, аліменти належним чином не сплачує, має заборгованість по аліментам.

Разом з сином вона має намір відвідати свого батька ОСОБА_5, що постійно проживає та працює в Російській Федерації, завдяки значній фінансовій допомозі якого вона має можливість оздоровити сина, забезпечити його необхідними речами та належним у його віці годуванням, але відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України.

Посилаючись на те, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини, не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, позивачка просила надати дозвіл без згоди відповідача на оформлення тимчасового виїзду їх сина за межі України та на його в'їзд до Російської Федерації на три місяці.

Ухвалою від 22 лютого 2011 року суд залучив до участі у справі в якості третьої особи службу у справах дітей Нікопольської районної державної адміністрації.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2011 року надано дозвіл ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за межі України до Російської Федерації разом з матір'ю ОСОБА_3 і в її супроводі без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 на три місяці продовж року.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення, як необґрунтованого, постановленого при неправильному встановленню обставин, які мають суттєве значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги та перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності з п.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України", оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №932 від 11 липня 2007 року, затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі - Правила).

Згідно з п.2-2 Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Зі справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 17 грудня 2008 року, від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5,6).

Згідно довідки Червоногригорівської сільської ради Нікопольського району №2820 від 18 жовтня 2010 року ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір'ю ОСОБА_3 по вул.Б.Хмельницького,8 в смт.Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.8), ОСОБА_2 зареєстрований та проживає а тому ж населеному пункті по вул. Чкалова,3 (а.с.11).

Згідно довідки ВДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції №1472 від 25 жовтня 2010 року відповідач має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина (а.с.15).

ОСОБА_3 має намір тимчасового виїзду з дитиною до свого батька ОСОБА_5, який проживає в Російській Федерації: с.Давидово, 2-й мікрорайонАДРЕСА_1.

Надати згоду на виїзд сина за кордон відповідач відмовився.

Аналізуючи надані докази та встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що тимчасовий виїзд за кордон малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, не суперечить його інтересам і не порушує прав відповідача як батька дитини на участь у вихованні, спілкуванні та утриманні дитини, та надав дозвіл на виїзд дитини до Російської Федерації у супроводі матері без згоди батька.

Зазначений висновок суду грунтується на матеріалах справи та відповідає нормам матеріального права.

Посилання апеляційної скарги на те, що батько позивачки є громадянином України, мав тимчасову реєстрацію в Російській Федерації, яка закінчилась 14 січня 2011 року не є підставою для скасування рішення, оскільки суду апеляційної інстанції надано документ, котрий підтверджує продовження строку реєстрації ОСОБА_3 в Російській Федерації.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування безпідставні. Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, доказам у справі дана оцінка відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: