АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-4521/2011p. Головуючий 1 інстанції Божко В.Н.
Категорія:право власності Доповідач: Овсяннікова А.І.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого - Овсяннікової А.І.,
суддів - Бездітко В.М., Сащенко І.С.,
при секретарі - Москаленко Є.А., Щегельському Д.О.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 07 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину будинку та розподіл сумісного майна, -
ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину жилого будинку та розподіл сумісного майна.
В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що з відповідачем познайомилась у 1990 році, а з грудня 1990 року він перейшов проживати до неї у гуртожиток по АДРЕСА_1 , де у неї була окрема кімната.
У них склалися нормальні сімейні стосунки, вони планували своє сумісне життя, зокрема, обговорювали питання придбання житла для їх сім`ї.
Відповідач повідомив її про можливість недорого придбати будинок АДРЕСА_2 . Будинок потребував капітального ремонту і вони вирішили сумісними силами та коштами зайнятися ремонтом будинку.
21.03.1991 ОСОБА_1 на своє ім`я купив будинок. Вони продовжували проживати у гуртожитку і робити капітальний ремонт будинку. На виконання цих робіт повністю витрачалися їх з відповідачем заробітна плата і нарівні з ним вона виконувала фізичну роботу по будівництву.
Також фізично та будматеріалами їм допомагали її батьки та брат.
У серпні 1992 року вони перейшли жити в будинок, відремонтувавши одну кімнату.
20.11.1993 року вони зареєстрували шлюб.
З 1994 по 2006 рік вони побудували прибудову А-1-1 вартістю 29 998 грн., літню кухню «Ж» - 13 734 грн., сарай «З» - 16 650 грн., гараж «Г» - 11 641 грн., сарай «Д» - 7 756 грн., душ «У1» - 1 969 грн., навіс «Е» - 5 045 грн., навіс «Ф» - 10 398 грн., ворота N - 1 897 грн., огорожу № 1 - 6 326 грн.
Інвентарна вартість будинку становить 117 131 грн., а до реєстрації шлюбу вартість його становила 19 801 грн.
Зазначене свідчить, що в період шлюбу з ОСОБА_1 за рахунок її трудових та грошових витрат істотно збільшилась цінність будинку, в зв`язку з чим він має бути визнаний спільним майном подружжя.
Просить визнати за нею право власності на ? частину жилого будинку АДРЕСА_2 та в порядку розподілу сумісного майна виділити їй диван вартістю 1 700 грн., телевізор кольоровий «Самсунг» - 1 800 грн., газову плиту «Наталка» - 2 тис. рн.., холодильник «Норд» - 3 тис. рн..., пральну машинку-автомат «Занусі» - 3 тис. рн.., насосну станцію «Бендер» - 700 грн., велосипед жіночий 600 грн., водонагрівач електричний «Роунд» - 800 грн., душову кабіну 800 грн., пилосос «Самсунг» - 250 грн., вентилятор «Електа» - 100 грн., котел опалювальний 2 тис. рн..., на загальну суму 16 750 грн.
Стягнути з відповідача 3 310 грн. компенсацію за недостаючу частку; стягнути судові витрати: держмито 1 700 грн., ІТЗ 120 грн., послуги адвоката 3 тис. рн..., а всього 4 820 грн.
Відповідач позов не визнав. Пояснив, що ще у вересні 1990 року заплатив завдаток за будинок. Одночасно, готуючись до ремонту, він придбав 3 тис. штук цегли, 6,5 м 3 дошок, деревину-кругляк, горбиль, труби та інший матеріал.
21.03.1991 року за 5 500 крб. він купив цей будинок та став його ремонтувати.
До часу реєстрації шлюбу з позивачкою капітальний ремонт будинку він завершив.
Не заперечує, що під час шлюбу побудували з позивачкою кухню «Ж», сарай «З». При цьому використовувався шифер, знятий з будинку, який він оцінює в 1 200 грн. Сумісно побудували душ. Гараж «Г» та сарай «Д» він будував з матеріалів, які залишились після розібрання шлакового старого сараю, придбаного ним разом з будинком.
При будівництві навісів «Е» та «Ф» ним було використано шифер з придбаного будинку та куплений ним у 1993 році.
Огорожа і ворота збудовані у 1991 році до реєстрації шлюбу.
Звертає увагу, що ОСОБА_2 не мала можливості робити великі трати, оскільки значні кошти нею витрачалися на доньку від першого шлюбу.
Згоден компенсувати вартість половини кухні «Ж», сараю «З» тим майном, яке вона просить залишити собі. Згоден залишити їй все майно, яке вона залишає йому, окрім дивану за 1 500 грн.
Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 07 лютого 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що судом безпідставно прийнято пояснення позивачки та свідків. Будинок він купував до шлюбу за власні кошти, значну частину перебудував і робив сам до реєстрації шлюбу. Сараї, які побудовані за час шлюбу частково побудовані з будматеріалів, які він придбав до шлюбу, або з розібраних.
Колегія суддів, вислухавши суддя-доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи за нею право власності на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_2 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що всі перебудови та переобладнання проведені сторонами за сумісні кошти подружжя, вартість будинку значно підвищилась, а тому є підстави вважати це спільним майном.
Однак погодитись з таким висновком не можна.
Матеріали справи свідчать, що спірний житловий будинок був придбаний відповідачем ОСОБА_1 21 березня 1991 року згідно договору купівлі-продажу.
Шлюб сторони зареєстрували 20 листопада 1993 року.
За цей період часу зроблені значні перебудови жилого будинку: піднято жилий будинок та залито фундамент; розібрано стару дерев`яну основу будинку та вкладено нову; розібрано веранду, у будинку венець обкладено цеглою, замінено кришу, послано підлогу та інше.
Виконання цих робіт в цей час сторонами не оспорюється.
Після реєстрації шлюбу сторони побудували сараї, льох, літню кухню, гараж, літній
душ.
Відповідно до вимог ст. 25 КпроШтаС України, яка діяла на час виниклих правовідносин, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилось у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнано судом спільною сумісною власністю подружжя.
В суді апеляційної інстанції позивачка пояснила, що жодного документа (чеки, квитанції, накладні та т.і.) на придбання будматеріалів у неї немає.
Виконання робіт по перебудовам суд розцінив як виконання робіт подружжям. Однак, навіть при виконанні цих робіт до реєстрації шлюбу позивачка не надала доказів про існування угоди між нею та відповідачем про створення сумісної власності.
За таких обставин сам факт сумісного проживання сторін не є підставою для визнання за позивачкою права власності на будь-яку частину будинку.
Після реєстрації шлюбу проведено ряд перебудов. Так, згідно виписки з протоколу № 21 від 19.12.2000 року вбачається, що відповідачу дозволено здійснити переобладнання в будинку зі збільшенням житлової площі на 5,6 м2, а веранду перебудувати під кухню, що і було зроблено сторонами.
Однак, і це не є підставою для визнання за позивачкою права власності на частину будинку.
Як підтвердили сторони збільшення житлової площі на 5,6 м2 сталася у зв`язку з переобладнанням кухні в будинку: вони розібрали в приміщенні кухні пл. 4,9 м2 піч і це стала жила кімната пл. 5,6 м2.
Побудова замість веранди кухні пл. 13,6 м 2 також не створює у позивачки права власності, оскільки це не жила площа і у будь-якому випадку це не є значним збільшенням цінності дошлюбного майна.
Побудовані навіси, сараї, літня кухня, літній душ взагалі не створюють права власності.
Отже, за таких обставин, підстав для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину жилого будинку немає.
Що стосується розподілу іншого майна, то колегія виходить з наступного. Наявність виділеного сторонам майна, окрім гумового човна, сторонами не оспорюється і його вартість, окрім мотоблоку, також.
Тому колегія суддів вважає, що розподіл майна відповідає вимогам закону.
З суми вартості розподіленого майна колегія виключає мотоблок з причепом. При цьому позивачці виділено майна на 16 750 грн.. відповідачу за виключенням гумового човна та мотоблоку виділяється майна на 11 720 грн.
Однак, різниця вартості з позивачки не стягується, оскільки мотоблок фактично залишається відповідачу і його вартість навіть відповідачем оцінена у п`ять тисяч грн., хоча позивачка наполягає на вартості у сумі 15 тис. грн.
Відповідно підлягає зменшенню сума судових витрат.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309 ч. 1 п. З, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -
ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 07 лютого 2011 року у частині визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину жилого будинку по АДРЕСА_2 та у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 310 грн. - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким ОСОБА_2 в задоволенні позову в цій частині відмовити.
У частині розподілу іншого майна подружжя рішення змінити: виключити з числа майна, яке підлягає розподілу, гумовий човен - 650 грн. та мотоблок з причепом вартістю 15 тис. грн..
Зменшити суму загальної вартості, яке підлягає виділенню ОСОБА_1 з 27 370 грн. до 11 720 грн.
Змінити рішення і в частині розподілу судових витрат: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 287 грн.50 коп. - судових витрат та 3 тис. грн. - за надання юридичної допомоги.
В інший частині рішення суду залишити без змін.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.
Головуючий
Судді -