Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при секретарі Пугачовій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14грудня 2010року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

встановила:

10.11.2010р. ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 31 жовтня 2007р. вона позичила відповідачці гроші в сумі 1200 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 листопада 2010р. еквівалентно 9502грн.80коп., про що відповідачка написала розписку, в якій зобов'язалася повернути отриманні гроші до кінця 2009року. Але в обумовлений у розписці строк ОСОБА_1 гроші не повернула, ухиляючись від виконання свого зобов'язання. На підставі наведеного, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму боргу у розмірі 9502грн.80коп. та судові витрати у розмірі 616 грн. (а.с.7)

Відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала.

Рішенням суду від 14 грудня 2010р. позов ОСОБА_2 задоволений повністю. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу -

9502грн.80 коп., а також понесені позивачкою судові витрати в сумі 616грн., а усього 10118 грн.80 коп. (а.с.33).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться питання про скасування рішення суду та закриття провадження по справі, при цьому апелянт посилається на те, що судом порушені норми матеріального і процесуального права, оскільки суд не врахував, що сплинув строк позовної давності для звернення до суду із зазначеним позовом, що вона своєчасно у повному обсязі повернула борг матері позивачці ОСОБА_5 у присутності свідків, яких суд не став слухати, суд не врахував, що вона має на утриманні неповнолітню доньку (а.с.36-37).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, представника позивача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, зобовязання відповідачки перед позивачкою за договором позики від 31 жовтня 2007р. повинні бути виконані належним чином.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, зібраним доказам, яким суд дав належну оцінку та нормам ЦК України.

Судом першої інстанції були встановлені факти і відповідні їм правовідносини, які виникли між сторонами.

31 жовтня 2007р. ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі 1200доларів США в борг, про що була складена розписка (а.с.8). Згідно тексту розписки від 31 жовтня 2007р. відповідачка зобов'язалась повернути гроші в розмірі 1200 доларів США частинами за два рази до кінця 2009року (а.с.8). За даними НБУ станом на 04 листопада 2010р. курс складав 791грн.97коп. за 100 доларів США (а.с.14).

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, між сторонами по даній справі був укладений договір позики, на підтвердження якого була надана розписка.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідачка не виконала свої зобовязання за договором позики, ухиляючись від виконання.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка ОСОБА_2 довела суду обґрунтованість своїх позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_1 не довела суду обґрунтованість своїх заперечень, а навпаки давала суду суперечливі свідчення. Так, у своїх письмових запереченнях на позовну заяву відповідачка визнавала, що вона отримала 31 жовтня 2007р. від ОСОБА_5 1200доларів США, які в кінці лютого 2009р. повернула (а.с.25-26), 14.12.2010р. у судовому засіданні відповідачка пояснила, що розписка написана нею 23.10.2007р., але гроші вона не отримувала (а.с.29-30). В подальшому відповідачка заявляла, що гроші вона нібито повернула мати позивачки.

Доводи апелянта відносно того, що позивачкою пропущений строк позовної давності не відповідають дійсності, оскільки частиною 1 статті 261 ЦПК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушала, тобто в даному випадку позивачка довідалась про порушення її права лише 01.01.2010року, так як відповідачка згідно розписці від 31.10.2007р. зобовязалась повернути борг до кінця 2009року. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлена у три роки. З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулась до суду 10.11.2010року, тобто в строк передбачений чинним законодавством для захисту свого порушеного права (а.с.7)..

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила витрати на ІТЗ на не вірні реквізити. Судом апеляційної інстанції неодноразово були направлені відповідачці листи про сплату витрат на ІТЗ в сумі 120грн. на відповідні реквізити, однак, отримавши вказані листи не сплатила витрати на ІТЗ в сумі 120грн., які необхідно стягнуто з відповідача.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14грудня 2010року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати на інформаційно-технічне забезпечення апеляційного розгляду справи в сумі 120грн. (, на р/р №0007 МФО 828011, банк отримувач ГУ ДКУ в Одеської області, призначення платежу КБК 22050002 - за ІТЗ апеляційній суд Одеської області).

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Судді апеляційного суду Одеської області І.П.Сидоренко

ОСОБА_6

ОСОБА_7