Справа № 22Ц-2017/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 57 Доповідач: Іващук В. А.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2011 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретаріОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 квітня 2011 року у справі за поданням начальника Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про примусове проникнення до житла боржника,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 квітня 2011 року подання начальника Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про примусове проникнення до житла боржника задоволено.

Надано дозвіл Замостянському відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції на примусове проникнення до будинковолодіння №135 по вулиці Київській в м. Вінниці для проведення опису і арешту майна, що належить боржнику ОСОБА_7.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити виходячи із наступного.

Відповідно правил пункту 10 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатись до суду з поданням зокрема про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Згідно із статтею 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Задовольняючи подання Державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника суд першої інстанції правильно вирішив це питання відповідно до положень зазначених вище норм матеріального і процесуального права та правильно виходив із того, що вимоги державного виконавця у його поданні не суперечать положенням ст. 30 Конституції України, проникнення до житлового будинку обумовлене необхідністю виконати судове рішення, а тому за встановлених судом обставин (зокрема встановленого факту відмови у добровільному допуску державного виконавця до будинковолодіння для виконання покладених на нього законом обовязків) подання державного виконавця підлягає задоволенню.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, оскільки ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

ОСОБА_6 не наведено доводів про порушення судом вимог закону, які можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Не можна погодитись з доводами ОСОБА_6 про те, що судовим рішенням від 18 червня 2010 року встановлені обставини за наявності яких суд не має правових підстав для задоволення подання державного виконавця, а саме, що з боржником ОСОБА_7 вона проживає окремо і не веде з ним спільного господарства з грудня 2009 року.

Доводи зводяться в основному до того, що боржник ОСОБА_7 не проживає в цьому будинку, вказане житло не є його власністю, а в цьому будинку відсутнє майно боржника, тому немає підстав для примусового проникнення державного виконавця до житла.

Такі доводи не ґрунтуються на законі, оскільки в правилах статті 376 ЦПК України йдеться про примусове проникнення до житла для перевірки державним виконавцем наявності майна боржника в саме в цьому житловому приміщенні, а тому не має значення наявність чи відсутність права боржника на це житло, в також факт його проживання чи не проживання в ньому.

Крім того, з копії зазначеного судового рішення від 18 червня 2010 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вбачається, що судом не встановлювались вказані ОСОБА_6 факти, що з боржником ОСОБА_7 вона проживає окремо, а спільного господарства з ним не веде саме з грудня 2009 року. За змістом цього судового рішення встановлено, що шлюб фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільне господарство, втратили взаємні почуття любові та поваги.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, то відповідно до ч.1 п.1 ст.312 ЦПК України подану апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.4, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 квітня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

З оригіналом вірно: