справа №2-421/2011р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2011 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого Рудюка О.Д.

при секретарі Пономаренко Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Вишгороді цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - комунальне підприємство житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своїм батьком - ОСОБА_2 Однак, з досягненням нею повноліття (з 2005 року) відповідач почав перешкоджати її проживанню в цій квартирі, поселив до неї квартиронаймачів. У звязку з порушенням права позивачки на проживання та користування вищевказаним житлом, остання просила суд вселити її до спірної квартири та зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні цим житловим приміщенням.

Відповідач, у свою чергу, звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, у якій просив суд у задоволенні позовних вимог по первинному позову відмовити у повному обсязі, визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселити її з квартири АДРЕСА_1 та зобовязати КПЖ і КГ Вишгородської міської ради зняти її з реєстрації за вказаною адресою.

У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та уточнила їх: окрім вселення її до спірної квартири та зобовязання відповідача не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням просила суд стягнути з останнього на її користь судові витрати та е селити до квартири її малолітнього сина ОСОБА_3 Проти зустрічного позову про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення заперечувала.

Представник позивачки підтримав позовні вимоги останньої, а проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Відповідач проти первинного позову заперечував, підтримавши свої вимоги за зустрічним позовом.

Представник відповідача підтримав позицію свого довірителя.

Представник третьої особи за первинним позовом - органу опіки та піклування вишгородської міської ради підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 повністю, - проти вимог ОСОБА_2 заперечувала.

Представник третьої особи за зустрічним позовом - КПЖ і КГ Вишгородської міської ради до суду не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним вином. Причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що 14.11.1995р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2.

14.03.1996р.останній зареєструвався за вказаною адресою, а 15.05.1997р. там же була зареєстрована його донька ОСОБА_1 10.03.2011р. у зазначеній квартирі також було зареєстровано онука власника квартири - ОСОБА_3

Після розлучення батьків - 22.11.1995р. ОСОБА_1 періодично мешкала то з матірю в м. Києві, то з батьком - у спірній квартирі. З часом ОСОБА_2 взагалі заборонив дочці мешкати у цій квартирі та користуватись нею.

16.07.2005р. ОСОБА_2 зареєструвався приватним підприємцем та, здійснюючи підприємницьку діяльність, 30.07.2010р. уклав зі сторонніми особами - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір оренди квартири, згідно умов якого орендарі прийняли у тимчасове користування дві кімнати квартири АДРЕСА_3 на період часу з 01.08.2010р. по 30.06.2011р.

Будучи зареєстрованою у квартирі свого батька, ОСОБА_1 неодноразово робила спроби вселення до неї, що результатів не дало. Дані факти, зокрема, підтверджуються відповідними висновками ЖОЇ 1429 від 29.09.2010р. таЖОЇ 1448 від 05.10.2010р. (а.с.23-40).

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними тимчасово зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. 4.2 цієї ж статті передбачено, що якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Суд вважає, що ОСОБА_1 була відсутня за місцем реєстрації з поважних причин, оскільки власник спірної квартири навмисно перешкоджав її проживанню у квартирі та користуванню нею, що підтверджується матеріалами справи, та показаннями свідка ОСОБА_7, допитаного безпосередньо в судовому засіданні, а тому норми ст.71 ЖК України не можуть бути застосовані до ОСОБА_1

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений з займаного приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення без надання громадянам іншого житлового приміщення передбачені ст. 116 ЖК України. Зокрема, ч.1 ст.116 ЖК України визначено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

ОСОБА_2 в судовому засіданні не наведено жодних обставин, зазначених у ст.116 КК України, на підставі яких ОСОБА_1 має бути виселена зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як встановлено у судовому засіданні, між сторонами угоди про порядок користування спірною квартирою укладено не було.

ОСОБА_1 після народження сина ОСОБА_3 зареєструвала його у квартирі АДРЕСА_4 - за місцем своєї реєстрації, що повністю відповідає вимогам ч.2 ст.156 ЖК України.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Аналізуючи ж обставини, на які посилається ОСОБА_2 та докази, на яких вони ґрунтуються, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні його позовних вимог.

Так, ОСОБА_2, у обґрунтування вимоги щодо визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірною квартирою, посилається на відсутність її. за місцем реєстрації понад шість місяців (ст.71 ч.1 ЖК України). Останнім надано суду два акти: №135 від 12.10.2010р. та №1 від 26.03.2011р., згідно яких ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі з 1997р. Крім того, факт відсутності останньої за місцем прописки підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_8 Однак, вказані акти та показання свідків суд не приймає до уваги, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 не мала можливості проживати у квартирі та користуватись нею з вини ОСОБА_2, що є поважною причиною.

Крім того, підстав, для виселення ОСОБА_1 з житлового приміщення без надання іншого, що передбачені ст.116 ЖК України ОСОБА_2 також не наведено.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Жодної обставини, викладеної у ст.61 ЦПК України судом не встановлено.

Ч.3 ст.60 ЦПК України визначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 не доведено обставин, на підставі яких може бути задоволено його позовні вимоги.

На підставі ст.9,71,116,156 ЖК України, керуючись ст.ст.60,213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2,третя особа - орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_5 та зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8,50грн. - витрат по сплаті державного мита та 37,00грн. витрат по сплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу, а всього 45,50грн.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - комунальне підприємство житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ