РІШЕННЯ

Іменем України

23.12.2011 року Справа № 2-6106/11

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу та договору дарування недійсними; за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу та договору дарування недійсними.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 09 квітня 2011 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бєлградська, № 71Б.

Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу домоволодіння від 09.04.2011 року продаж було здійснено за 1 424 390 (один мільйон чотириста двадцять чотири тисячі триста девяносто грн.) 00 коп.

Після укладання даного договору купівлі-продажу від 09.04.2011 року, позивачка звернулась до експерта з оціночної діяльності та отримала консультацію щодо вартості домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Бєлградська, №71б, згідно з якою на момент укладання договору купівлі-продажу домоволодіння його вартість за словами експерта складала близько 2 000 000 гривень.

10 квітня 2011 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 лист про наміри визнати недійсним договір купівлі-продажу від 09 квітня 2011 року, як такий що був укладений на вкрай невигідних умовах.

Незважаючи на це, 27 квітня 2011 року було укладено договір дарування домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бєлградська, №71б, між ОСОБА_2 та неповнолітнім ОСОБА_3.

У зв'язку з цим позивачка просила суду визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бєлградська, №71б, який був укладений 09 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнати недійсним договір дарування даного домоволодіння, який був укладений 27 квітня 2011 року між ОСОБА_2 та неповнолітнім ОСОБА_3, та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вищевказане домоволодіння.

Не погодившись з поданим позовом, відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічний позов та просила суд визнати ОСОБА_3 добросовісним набувачем, який набув у законний спосіб нерухоме майно, а саме домоволодіння №71б, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Бєлградська, №71б на підставі договору дарування, укладеного 27 квітня 2011 року між ОСОБА_5, що діяла на підставі довіреності посвідченої 27.04.2011 року та зареєстрованої в реєстрі за №639 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_3, від імені якого діяла законний представник мати ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом вимоги викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просила відмовити у повному обсязі.

Представник позивача за зустрічним позовом вимоги викладені в зустрічній позовній заяві підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а в задоволенні первісного позову просила відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши в сукупності надані докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а позов ОСОБА_8 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бєлградська, №71б, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №528.

Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу домоволодіння від 09.04.2011 року продаж було здійснено за 1 424 390 грн. 00 коп. Вказану суму було взято відповідно до відомостей, викладених у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.04.2011 року за №29606779, виданого КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації.

За даними ОСОБА_1, отриманими нею в якості консультації від експерта, на момент укладання договору купівлі-продажу домоволодіння №71б по вул. Бєлградській у м. Дніпропетровську, його вартість складала близько 2 000 000 гривень.

На думку суду, висновки позивачки стосовно введення її на час укладення договору в оману та укладання даного договору не вкрай невигідних для неї умовах, є надуманими, оскільки під час укладення оскаржуваного договору вона не оспорювала ціну домоволодіння і під час укладання та підписання обома сторонами договору, їх волевиявлення було вільним. Окрім цього, наміри визнати недійсним договір купівлі-продажу від 09 квітня 2011 року не є підставою для скасування договору дарування від 27 квітня 2011 року, який було укладено ОСОБА_5, що діяла на підставі довіреності посвідченої 27.04.2011 року, від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_3, від імені якого діяла законний представник мати ОСОБА_2, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі під №650 та зареєстрований КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, що підтверджено витягом № 30102545 від 26.05.2011 року, реєстраційний номер 14987963.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ст.215 ЦК України містить положення щодо недійсності угод та зазначає, що правочин є недійсним у зв'язку з недотриманням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для дійсності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України.

Ст.216 ЦК України визначені особливі правові наслідки недійсності правочину та зазначено, що у разі недійсності угоди кожна із сторін зобов'язана повернути іншій стороні в натурі все, що вона отримала у виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що отримане, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ч.3 ст.388 ЦК України, право власника на витребування майна від добросовісного набувача можливо у випадку, якщо майно було набуте за безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 до укладення договору дарування не оскаржувала договір купівліпродажу домоволодіння №71б по вул. Бєлградській 71б від 09.04.2011 року та не довела суду того факту, що даний договір укладений нею в результаті введення її в оману та на вкрай невигідних для неї умовах, тому суд вважає, що підстави для визнання даного договору недійсним, - відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір дарування від 27.04.2011 року укладений відповідно до вимог чинного законодавства та право власності за цим договором ОСОБА_3 набуто добросовісно та у встановлений законом спосіб, тому підстави для визнання його недійсним також відсутні.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає визнати ОСОБА_3 добросовісним набувачем, який набув у законний спосіб нерухоме майно, а саме: домоволодіння № 71 б по вул. Бєлградській у м. Дніпропетровську на підставі договору дарування, укладеного 27 квітня 2011 року між ОСОБА_5, що діяла на підставі довіреності, посвідченої 27.04.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_3, від імені якого діяла законний представник мати ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №650.

На підставі вищевикладеного, відповідно ст.ст. 10, 16, 60, 203, 215, 216, 229, 233, 321, 330, 388, 638, 392 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 222, 223 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу та договору дарування недійсними, - відмовити.

Позов ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем, яким набуте у законний спосіб нерухоме майно, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 добросовісним набувачем, який набув у законний спосіб нерухоме майно, а саме: домоволодіння № 71 б по вул. Бєлградській у м. Дніпропетровську на підставі договору дарування, укладеного 27 квітня 2011 року між ОСОБА_5, що діяла на підставі довіреності, посвідченої 27.04.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_3, від імені якого діяла законний представник мати ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №650.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя