№ 2-199/11
РІШЕННЯ
29 березня 2011 року м. Балаклія
Балаклійський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Холодної В.С.,
за участю секретаря Задорожної Я.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ї особи Виконком Червонодонецької селищної ради, ДК «Укргазвидобування`НАК «Нафтогаз України`в особі філії ГПУ «Шебелинкагазвидобування`про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, стягнення витрат на утримання житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов*язання не чинити перепон в користуванні житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди,
У січні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та стягнення витрат на утримання житлового приміщення.
Позивач та його представник як підставу позовних вимог зазначили, що ОСОБА_4 відсутня в квартирі за місцем реєстрації понад рік. 10.11.2010 року на виконання рішення Балаклійського районного суду про вселення відповідачка з`явилася на 3 години, а також через день тільки для вигляду, що позивач не розцінює як повернення. Крім того, з серпня 2009 року відповідач жодного разу не з`являлася в квартирі та всі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення покладені на позивача. Посилаючись на те, що відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців, позивач в особі свого представника просив суд:
- визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ;
- стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 2657,77 грн. витрат на утримання квартири за період з серпня 2009 року по 1 листопада 2010 року, а також судові витрати.
Відповідач та її представник проти позову категорично заперечували. В обґрунтування своїх заперечень зазначили, що ОСОБА_4 фактично користувалася житловим приміщенням після вселення за рішенням суду з 10 листопада по 16 грудня 2010 року. У зв*язку з неприязними відносинами самого позивача та його дружини з ОСОБА_4 , остання не може реалізовувати своє право на користування житлом та вимушена була орендувати житло, оскільки іншого не має. Після вселення позивач знов змінив замки спірної квартири, ігнорує ОСОБА_4 , вона змушена чекати під дверима, а також звертатися у різні інстанції з метою поновлення порушеного права. Посилаючись на те, що тривалий час порушується її право на користування житловим приміщенням, відповідач звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому після уточнення просила суд:
- зобов*язати ОСОБА_3 не чинити перепон в користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ;
- поновити її порушене право на користування житловим приміщенням;
- стягнути з ОСОБА_3 на свою користь моральну шкоду в сумі 3000,00 грн.
Позивач в особі свого представника проти зустрічного позову заперечував, посилаючись на недоведеність моральної шкоди.
3-я особа - ДК «Укргазвидобування`НАК «Нафтогаз України`в особі філії ГПУ «Шебелинкагазвидобування`представника в судове засідання не направив, через канцелярію суду надав заяву про розгляду справи без участі його представника.
Представника Виконкому Червонодонецької селищної ради в судовому засіданні підтримав первісний позов, після перерви не з*явився.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Рішенням Балаклійського районного суду від 11 травня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01 вересня 2010 року, ОСОБА_4 вселено у житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1 . Зазначене рішення суду виконане 10 листопада 2010 року, що підтверджується актом державного виконавця (а.с.56).

З пояснень сторін вбачається, що на момент вселення ОСОБА_4 , у спірній квартирі фактично мешкали позивач, неповнолітня донька сторін ОСОБА_5 , а також дружина позивача - ОСОБА_6 (а.с.6 зворотня сторона) без відповідного права користування даним житловим приміщенням.

Відповідно до вимог п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за №2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням ( ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності ( перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї, тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Між тим, згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору-судом.

В ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Доказів, які б свідчили, що відповідачка без поважних причин не проживає в спірній квартирі понад встановлені ч.1 ст. 71 ЖК України строки, позивач, в порушення вимог ч.1 ст. 60 ЦК України, суду не надав. Більш того, як свідчать матеріали, з позовом щодо визнання відповідачки такою, що втратила право користування зазначеної вище житловою площею позивач звернувся до суду 26 січня 2011 року, посилаючись на те, що відповідач не користується квартирою з серпня 2009 року, тоді як на виконання рішення суду її вселено у спірну квартиру 10 листопада 2010 року.

Вказані обставини свідчать про те, що на час звернення позивача до суду з вимогою про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, встановлені законом строки, які дають відповідачу право на зберігання за ним жилого приміщення, не сплинули.

Вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь позивача 2657,77 грн. витрат на утримання квартири за період з серпня 2009 року по 1 листопада 2010 року задоволенню не підлягають з огляду на відсутність правових підстав. ОСОБА_4 вселена у спірне приміщення та почала ним користуватися лише 10 листопада 2010 року, тобто поза межами позовного періоду. До цього ж часу внаслідок перешкод з боку позивача, ОСОБА_4 не могла користуватися житловим приміщенням, а тому підстав для відшкодування позивачеві половини вартості комунальних послуг немає.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтвердили факт неприязних відносин позивача та його дружини з відповідачкою, а також наявність постійних сварок з цього приводу. Крім того, свідок ОСОБА_10 пояснила, що колишня дружина її сина, а на даний момент дружина позивача ОСОБА_11 має у приватній власності житло.

Позивач не заперечує факту зміни замку у спірному житловому приміщенні після вселення ОСОБА_4 , пояснюючи це неприязними стосунками колишньої дружини з теперішньою, яка фактично мешкає у спірній квартирі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки ОСОБА_3 протягом тривалого часу перешкоджає ОСОБА_4 у здійсненні нею права користування квартирою, право проживання в якій вона має на підставі виданого у встановленому законом порядку ордеру (а.с. 10), суд приходить до висновку про необхідність задоволення зустрічної позовної заяви в частині поновлення порушеного права ОСОБА_4 , шляхом зобов*язання ОСОБА_3 не чинити перепони в користуванні вищезазначеним житловим приміщенням.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Порушенням права на користування житловим приміщенням ОСОБА_4 завдано моральної шкоди, оскільки це призвело до морального й психологічного дискомфорту позивачки, тривалих звернень до різних органів для поновлення порушеного права, порушення звичайного способу життя.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну (немайнову) шкоду у сумі 500 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають віднесенню на позивача за первісним позовом. Внаслідок часткового задоволення зустрічного позову, в якому поєднано декілька вимог, судовий збір також підлягає стягненню з позивача за первісним позовом в доход держбюджету.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст. 71,72 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ї особи Виконком Червонодонецької селищної ради, ДК «Укргазвидобування`НАК «Нафтогаз України`в особі філії ГПУ «Шебелинкагазвидобування`про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, стягнення витрат на утримання житлового приміщення відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання не чинити перепон в користуванні житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити порушене право ОСОБА_4 на користування житловим приміщенням, зобов`язавши ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перепони в користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 500,0 (п*ятьсот) грн. моральної шкоди, 8,50 грн. судового збору та 37,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнути з ОСОБА_3 в доход держбюджету 8,50 грн. судового збору.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ :