АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц- 5273/ 2011 р. Головуючий 1 інст. - Бессонова Т.Д.
Категорія - «зобовязання вчинити дії» Доповідач - Піддубний Р.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2011 року. м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Піддубного Р.М.,

суддів - Тичкової О.Ю., Солодкова А.А.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобовязання вчинити певні дії ,-

встановила:

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є інвалідом 3-ї групи, віднесений до 1-ї категорії осіб, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи та відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.19991 року має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Оскільки інвалідність повязана з перебуванням на військовій службі згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» також має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Посилаючись на невідповідність розмірів зазначених виплат розмірам, встановленим ч. 4 ст. 48, ч. 5 ст. 13 вищевказаних Законів та відмову відповідача у їх перерахунку, просив визнати такі дії протиправними та стягнути з відповідача суми щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щорічної допомоги до 5 травня відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2007-2009 роки. Крім того, посилаючись на те, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, просив стягнути на її відшкодування 500 грн.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 липня 2010 року позов задоволено частково. Визнано бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області (УПСЗН) протиправною та зобовязано відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриману за 2007 та 2009 роки щорічну грошову допомогу на оздоровлення відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 4 мінімальних заробітних плат та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком за 2009 рік.

В апеляційній скарзі УПСЗН, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати, прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_1 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржене.

Апеляційна скарга прийнята до розгляду судовою колегією судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області і розглядається за правилами КАС України відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до розділу ХП «Прикінцеві положення» ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами від 2 грудня 2010 року № 2748 -УІ, який набрав чинності з 30 грудня 2010 року.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 197 Кодексу Адміністративного судочинства України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, за правилами цього Кодексу.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалідом 3 групи, а тому має пільги, передбачені статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що зазначені виплати проводились відповідачем не у відповідності з вимогами зазначених законів, а тому порушує права позивача. При цьому суд визнав пріоритетність положень Законів у застосуванні до даного спору над постановами Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 3 групи, захворювання яких повязано з ліквідацією наслідків на ЧАЕС виплачується щорічна грошова допомога на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Дію положення статті 48 Закону N 796-ХІІ було зупинене на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" .

Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007 зазначені норми визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Як убачається з матеріалів справи щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік позивачу виплачено у грудні 2007 року, тобто після ухвалення рішення Конституційним Судом України.

Таким чином, у зазначений період часу Управління праці повинно було нараховувати та виплачувати позивачу допомогу на оздоровлення у розмірі встановленому ч. 4 ст. 48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно зі ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» Кабінету Міністрів України у 2009 році надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Проте Кабінетом Міністрів України на виконання ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» нормативних актів, які б визначали розмір зазначених соціальних виплат прийнято не було. При цьому дія ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Законом України «Про державний бюджет на 2009 рік» не зупинялась. Таким чином, відповідач повинен був виплатити позивачу щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2009 рік відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону у розмірі 5 мінімальних заробітних плат виходячи із її розміру на момент виплати.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, обґрунтовано дійшов висновку стосовно обовязку відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007, 2009 р. відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам 3 групи виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Дія зазначеної норми закону у 2009 році не зупинялась.

Статею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати.

Між тим, за правилами ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту» щорічна допомога до 5 травня виплачується виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, а не з розміру мінімальної заробітної плати.

Крім того, Законом України «Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту» не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми допомоги, встановлені даним Законом.?

Отже, дії відповідача щодо виплати позивачу у 2009 році разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах менших, ніж передбачено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є протиправними.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України, який діяв на час ухвалення судового рішення, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Оскільки під час розгляду справи відповідачем зазначеної процесуальної дії вчинено не було, суд першої інстанції правильно не застосував положення ч. 1 ст. 100 КАС.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені в її обґрунтування, є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого правового спору, не спростовують, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 195, 195-1, 196 - 198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили в порядку ч. 5 ст. 254 КАС України і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді