Справа №22-ц-1401/11 Головуючий у суді у 1 інстанції - Левченко
Код категорії 37 Суддя-доповідач - Рибалка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2011 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Таран С. А., Дубровної В. В.,

за участю секретаря - Федини Д.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2011 року

в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Перша Сумська державна нотаріальна контора, про визначення часток в праві власності на квартиру, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, визнання договору дарування квартири недійсним

та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи Перша Сумська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, про усунення від права спадкування за законом, визнання права власності на Ѕ частину квартири в порядку спадкування, визначення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання часток в праві власності на квартиру, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, визнання договору дарування квартири недійсним відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири № 29, яка розташована в буд. № 14 по вул. Черепіна в м. Суми в порядку спадкування за заповітом після померлої 05 лютого 2008 року ОСОБА_5.

Встановлено порядок користування квартирою, виділивши ОСОБА_4 в користування жилі кімнати площею 17, 2 кв. м. та 8. 0 кв. м., а ОСОБА_6, ОСОБА_2 жилі кімнати площею 13, 9 кв. м. та 12, 3 кв. м.. Підсобні приміщення: ванну, вбиральню, кухню, коридор залишено в спільному користуванні.

В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, до якої приєдналася ОСОБА_3, посилаються на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Просять скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2011 року, яким задовольнити їх позовні вимоги, а саме: визнати частково недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1; визначити 1/2 частку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2О право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за ст. 1266 ЦК України після смерті їхнього діда ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в рівних долях; визнати за ними право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за ст. 1266 ЦК України після смерті їх бабусі ОСОБА_5 в рівних долях. В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 квітня 2007 року помер ОСОБА_1 Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, яке складається з ј частини квартири АДРЕСА_3. Вказана частина квартири належить померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину після померлого сина ОСОБА_7, який помер 23 листопада 2000 року. Іншими співвласниками квартири є дружина померлого ОСОБА_5, яка також померла 05 лютого 2008 року та його онуки ОСОБА_1, ОСОБА_2 Кожному з них належить на праві власності ј частина вказаної квартири.

Під час перебування померлого ОСОБА_1 в шлюбі з ОСОБА_5 його дружина придбала АДРЕСА_4. До придбання вказаної квартири подружжя ОСОБА_5 мешкало та було зареєстроване в ІНФОРМАЦІЯ_2. Після придбання квартири вони переїхали до неї на постійне місце проживання та зареєструвались в ній. Спадкоємцями за законом після померлого ОСОБА_1 є його дружина ОСОБА_5 та за правом представлення - онуки ОСОБА_1, ОСОБА_2, так як їх батько ОСОБА_7 помер до відкриття спадщини. ОСОБА_1, ОСОБА_2 на час відкриття спадщини були повнолітніми, разом зі спадкодавцем не проживали та в установлений законом строк з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались.

ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_5 В установлений законом законом строк вона прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини нотаріусу та отримала свідоцтво про право на спадщину на належний ОСОБА_5 грошовий вклад. ОСОБА_5 прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_1 однак за життя не мала можливості отримати свідоцтво про право власності на належну йому ј частину квартири АДРЕСА_3., в звязку з тим, що вона є предметом спору в даній цивільній справі. Крім того ОСОБА_5 також належить ј частина вказаної квартири. Померлий ОСОБА_1 останні роки перед смертю через похилий вік та тяжку хворобу перебував в безпорадному стані та потребував стороннього догляду і піклування. Необхідний догляд за ним здійснювала дружина ОСОБА_5, яка постійно проживала разом з ним. Крім того, родині ОСОБА_5 постійно допомогала родина ОСОБА_4, з якою в них склалися давні дружні стосунки.

Правильно встановивши вказані обставини на підставі належним чином досліджених і оцінених доказів, зясувавши та перевіривши доводи та заперечення сторін суд першої інстанції належним чином обґрунтував висновки, викладені в рішенні.

Доводи апелянтів щодо відсутності у померлої ОСОБА_5 на момент складення заповіту на користь ОСОБА_4 права власності на незареєстроване нерухоме майно, й відповідно права на розпорядження таким майном шляхом складення заповіту, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_5 прийняла спадщину, в тому числі нерухоме майно ј частину АДРЕСА_5, після померлого чоловіка шляхом постійного проживання з ним на час відкриття спадщини згідно вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, тобто на законних підставах набула право власності на нього. Та обставина, що ОСОБА_5 не встигла до часу власної смерті нотаріально оформити та зареєструвати обєкт нерухомості не може вважатися достатньою підставою для позбавлення її права власності на такий обєкт й, відповідно, права розпоряджатися ним, в тому числі шляхом складення заповіту. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, незалежно від часу її прийняття.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Посилання апелянтів на недійсність договору дарування квартири АДРЕСА_2 були предметом розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано ним спростовані. Зокрема, суд дійшов вірного висновку про правомірність набуття права власності на частку померлого чоловіка ОСОБА_1 його дружиною ОСОБА_5 з підстави постійного з ним проживання на час відкриття спадщини та втрату права на спадщину апелянтами в звязку із закінченням шестимісячного строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України. При цьому доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про протилежне в звязку із зверненням до суду для вирішення питання про визнання за ними права власності на спірне нерухоме майно, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки цими позивачами не було заявлено вимогу про надання їм в судовому порядку додаткового строку на прийняття спадщини як це визначено ч.3 ст. 1272. Не може йтися в даному випадку й про фактичне прийняття онуками спадку поза процедурою звернення до нотаріальної контори, передбаченою ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки вони є повнолітніми працездатними особами, із спадкодавцем постійно не проживали. Таким чином, ОСОБА_1 на час укладення договору дарування ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2 мала право на розпорядження нею як власник. Належних та допустимих доказів порушення сторонами при укладенні оспорюваного договору дарування вимог ст. 203 ЦК України апелянтами всупереч вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України апелянтами ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не було надано.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та задоволення позову ОСОБА_4 є законним та обґрунтованим. Таким, що відповідає інтересам сторін та належним їм часткам у спірній квартирі АДРЕСА_6, вважає колегія суддів й визначений порядок користування спірною квартирою.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

У звязку з цим апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -