Справа № 2-655/2011
УХВАЛА

іменем України

"22" грудня 2011 р.

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Кирянчук Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву про розяснення рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, виселення тимчасових мешканців та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

15 березня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва винесено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, виселення тимчасових мешканців та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Судом вирішено: Зобовязати ОСОБА_2, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3, усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні квартирою №69 в будинку №31-А по вулиці Миропільській в місті Києві. Виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1. Виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовити.

23 листопада 2011 року представник позивача ОСОБА_6 направив до суду заяву про розяснення рішення суду, відповідно до поданої заяви представник позивача посилається на неналежне виконання державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_7 вимог Закону України Про виконавче провадження, а саме безпідставне закриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду, що призвело до порушень прав позивача, як власника квартири, яка незважаючи на прийняте судом рішення, не має можливості вселитись та проживати в квартирі, а відповідач ОСОБА_2 продовжує утримати ключі від квартири, тому єдиним можливим способом захисту позивача є розяснення рішення суду, що надасть можливість належним чином виконати рішення суду та притягнути до відповідальності винних осіб.

Позивач та її уповноважений представник в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

В порядку ч.3 ст.221 Цивільного процесуального кодексу України неявка осіб, які брали участь у справі не перешкоджає розгляду питання про розяснення рішення суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення визначені у статті 214 Цивільного процесуального кодексу України, серед іншого, під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст. 221 Цивільного процесуального кодексу України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не замінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про розяснення рішення суду допускається, якщо воно не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути предявлено до примусового виконання.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку визначеному Законом України Про виконавче провадження, яким визначено способи та межі повноважень державної виконавчої служби, спрямованих на примусове виконання рішень судів.

Як зясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, 23 червня 2011 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у мсті Києві ОСОБА_8 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-655 виданого 01 квітня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва про зобовязання ОСОБА_2, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3, усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні квартирою №69 в будинку №31-А по вулиці Миропільській в місті Києві, на підставі п.8 ч.1 ст.49, 50 Закону України Про виконавче провадження, мотивуючи тим, що 31 травня 2011 року боржником отримана постанова про відкриття виконавчого провадження, згідно заяви №8378 від 01.06.2011 року ОСОБА_2 повідомила, що рішення суду виконано добровільно 25.03.2011 року відразу після отримання копії рішення суду згідно з якого її зобовязано усунути перешкоди у користуванні квартирою №69 по вул. Миропільській, 31-А у м.Києві шляхом виселення кватирантів. (а.с.82)

23 червня 2011 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_8 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-655 виданого 01 квітня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва про виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, на підставі п.8 ч.1 ст.49, 50 Закону України Про виконавче провадження, мотивуючи тим, що 01 червня 201 року виходом державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_2, зясовано наступне: боржник ОСОБА_5 добровільно звільнив квартиру АДРЕСА_3 про що складено відповідний акт державного виконавця від 01.06.2011 року. (а.с.86)

23 червня 2011 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у мсті Києві ОСОБА_8 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-655 виданого 01 квітня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва про виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, на підставі п.8 ч.1 ст.49, 50 Закону України Про виконавче провадження, мотивуючи тим, що 01 червня 201 року виходом державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документів, а саме: АДРЕСА_4, зясовано наступне: боржник ОСОБА_5 добровільно звільнив квартиру АДРЕСА_3 про що складено відповідний акт державного виконавця від 01.06.2011 року. (а.с.89)

Виходячи зі змісту поданої представником позивача ОСОБА_6 заяви про розяснення рішення суду, заявник фактично просить вирішити питання, які стосуються способу та порядку виконання рішення суду, що має вирішуватись в порядку, передбаченому Розділом VI Цивільного процесуального кодексу України Процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для надання розяснення судового рішення, оскільки заявник просить розяснити ті питання, які вирішувались судом під час ухвалення судового рішення, та розяснити правову позицію суду, яка викладена у мотивувальній частині судового рішення, також слід зазначити, що прийняття рішення на майбутнє не передбачено цивільним процесуальним законодавством, тому суд позбавлений надавати оцінку склавшимся правовідносинам між сторонами спору, які виникли після прийняття рішення суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява представника позивача ОСОБА_6 про розяснення рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2011 року є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись 214, 219, 221 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_6 про розяснення рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, виселення тимчасових мешканців та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я