Рівненський міський суд Рівненської області
Справа № 2 -4849
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2011 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Рудики Л.Д.

при секретарі: Кушнерук Ю.С.

за участю представників сторін: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» про визнання договору поруки нечинним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» про визнання недійсним договору поруки № 014/53-05/63154-п від 30.07.2007 року, укладеного з метою забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором № 014/53-05/63154 від 30.07.2007 року.

В обгрунтування позовних вимог посилаються на недотримання банківською установою при укладенні спірного правочину сімейного законодавства щодо отримання письмової нотаріально посвідченої згоди дружини ОСОБА_4 на укладення договору поруки, що передбачено ст.65 СК України. З тих підстав, що ОСОБА_4 не надавала письмової згоди на укладення спірного правочину, не проводилось нотаріальне посвідчення договору поруки, позивач просить визнати нечинним оспорюваний договір поруки.

Позивачі, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1, підтримавши позовні вимоги своїх довірителів, пояснила, що кредитор повинен був отримати письмову згоду дружини ОСОБА_3 на укладення договору поруки, яка не надавалась, договір поруки нотаріально не посвідчений, а відтак спірний правочин є нечинним, як укладений без дотримання вимог сімейного та цивільного законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та вказав, що порука не є угодою щодо розпорядження майном подружжя, договір поруки не потребує нотаріального посвідчення чи державної реєстрації, а тому вимоги позивачів є безпідставними.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши обставини, якими сторони обгрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, не доведеними та не підлягають до задоволення з наступних міркувань.

30.07.2007 року між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 014/53-05/63154, відповідно до якого банк зобов»язався надати позичальнику, а позичальник зобов»язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 75 480 доларів США та сплатити проценти за його користування в порядку і на умовах, визначених договором.

На забезпечення виконання зобов»язань позичальника за вказаним договором кредиту було укладено 30.07.2007 року договір поруки, відповідно до якого поручитель ОСОБА_3 поручився перед кредитором ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» - за належне виконання боржником ОСОБА_6 зобов»язань за кредитним договором.

Вказані положення договорів відповідають вимогам ст.ст.1054, 553 ЦК України, згідно яких за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Твердження позивачів про те, що до даних правовідносин застосовуються норми ст.65 СК України не заслуговують на увагу та спростовуються наступними положеннями.

За змістом цивільного законодавства (ст.553 ЦК України) порука є способом забезпечення виконання зобов»язання( як правило, грошового), а не правочином щодо розпорядження майном належним поручителю, договір поруки не створює обов»язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, а відтак ст.65 СК України, згідно з якою згода подружжя вимагається у разі розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, застосуванню у даному випадку не підлягає.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на обгрунтування недійсності договору поруки, не довели обов»язковість надання згоди одного з подружжя на укладення спірного правочину, не зазначили норми законодавства, які регламентують нотаріальне посвідчення чи (або) державну реєстрацію договору поруки, у зв»язку з чим позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» про визнання договору поруки нечинним відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: