БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ Справа № 2-121
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

с.Біловодськ 16 травня 2011 року

Біловодський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Пруського І.І.,

за участю:

секретаря Мірошник Г.Г.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Біловодського районного суду Луганської області, справу за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Біловодське» Біловодського району Луганської області про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача акціонерного товариства «Біловодське» на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за вересень 2008 року в сумі 644 гривні і середній заробіток за період затримки розрахунку з 1 жовтня 2008 року по 28 березня 2010 року в сумі 26606,43 гривні.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала повністю і дала суду пояснення про те, що 30 вересня 2008 року вона отримала трудову книжку, але за розрахунковими не зявилася по тій причині, що були сварки з чоловіком, який періодично зловживає спиртними напоями.

Через деякий час позивачка, з метою звернення в суд, зверталась в усній і письмовій формі до правління ВАТ про видачу довідки про заборгованість по заробітній платі, але до кого конкретно зверталась не памятає, а докази про письмові звернення до правління ВАТ у позивачки відсутні.

За отриманням розрахункових в ВАТ «Біловодське» звертався і чоловік позивачки, але в видачі коштів йому було відмовлено в звязку з відсутністю будь-якого уповноваючого на те документа.

Взагалі суму 26606,43 грн. позивачка вважає компенсацією їй моральної шкоди за несвоєчасний розрахунок.

644 грн. позивачка отримала в лютому 2011 року.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю і дав суду пояснення про те, що 30 вересня 2008 року позивачка була звільнена з підприємства за власним бажанням.

В цей же день на підприємстві видавалась заробітна плата, але замість позивачки заробітну плату прийшов отримувати її чоловік, який знаходився в стані спяніння.

Чоловіку позивачки було відмовлено у видачі зарплати, належної позивачкі по справі.

Після 30 вересня 2008 року чоловік позивачки періодично звертався на підприємство з вимогою видати йому заробітну плату позивачки, але йому відмовляли в звязку з відсутністю у нього будь-яких повноважень на те.

Позивачку неодноразово повідомляли в телефонному режимі про необхідність отримання розрахункових, але вона не приходила.

В жовтні 2008 року позивачка зявилася на підприємство, але відмовилася отримувати гроші не вказуючи причину, що підтверджується платіжною відомістю за жовтень 2008 року.

1 лютого 2011 року позивачка звернулася на підприємство з письмовою заявою про видачу їй розрахункових які і отримала.

Представник відповідача вважає, дії позивачки умисними, направленими на штучну затримку розрахунку, а її позовні вимоги необґрунтованими і несправедливими.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 статті 117 КЗпП України передбачає наявність вини власника або уповноваженого органу в затримці розрахунку при звільнені.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

В процесі розгляду справи встановлено, що позивачка отримала трудову книжку 30 вересня 2008 року.

В цей же день у ВАТ «Біловодське» виплачувалась заробітна плата, і позивачка могла отримати розрахункові, але вона не пішла отримувати належну їй суму розрахункових по причині сварки з чоловіком.

В жовтні 2008 року позивачка зявилася в товариство, але розрахункові не побажала отримувати не вказавши причину.

Будь-яких доказів про те, що позивачкі було відмовлено в своєчасній виплаті розрахункових, вона суду не надала.

Крім того, в процесі розгляду справи по суті, позивачка пояснила, що вважає суму 26606,43 грн. компенсацією їй (позивачкі) моральної шкоди за несвоєчасний розрахунок. Однак у встановленому ч.2 ст.31 ЦПК України порядку, позивач не змінила предмет або підставу позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 31 ч.2, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.117 ч.1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

Рішення виготовлено в повному обсязі 20 травня 2011 року

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення.

Головуючий:

суддя І.І.Пруський