Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2011 Справа №2-943/11

18 березня 2011 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої Черніцької І.М.

- за участю секретаря Ландяку А.О.

- участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 20 000 грн.

Позивач вказав, що відповідач позичив у нього грошові кошти в сумі 20 000 грн., які зобов'язувався повернути йому по першій вимозі.

Посилаючись на те, що відповідач не повернув йому позичені кошти на його вимогу, просив задовольнити його позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, зіславшись на доводи викладені у заяві.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що у дійсності коштів у відповідача не отримував. Працював у відповідача на посаді таксиста та на вимогу позивача написав розписку в рахунок оплати наданого автомобіля. У позові просив відмовити.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 5 жовтня 2009 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 20 000 грн., які останній зобов'язувався повернути ОСОБА_1 по першій вимозі.

Дані обставини стверджуються письмовою розпискою від 5 жовтня 2009 року наданою позивачем.

10 грудня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про повернення позичених грошових коштів в сумі 20 000 грн., що стверджується письмовою вимогою, квитанцією про відправлення даної вимоги відповідачеві.

На вимогу позивача та на даний час, борг в сумі 20000 грн. відповідачем не повернуто.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягє до задоволення.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики), що були передані йому у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника.

За нормами ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із вимогами ст.ст.625, 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, а саме, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по договору позики в сумі 20000 грн.

Твердження позивача, що він не отримував грошей від ОСОБА_1 не заслуговують на увагу суду, оскільки не знайшли свого підтвердження у суді першої інстанції та спростовуються матеріалами справи.

Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

На підтвердження укладення договору позики позивач представив суду розписку, яка свідчить про передання ОСОБА_1 ОСОБА_2 у позику грошових коштів на суму 20000 грн. та невиконання боржником свого обовязку згідно умов договору.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що договір позики ОСОБА_2 не оскаржувався.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 в користь позивача слід також стягнути судовий збір в сумі 200 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.526, 530, 625, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 борг в сумі 20 000 (двадцять тисяч ) грн., а також судовий збір у сумі 200 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_4