АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4215/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Прозорової М.Л.

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 січня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, вказуючи на те, що з 18 червня 2005 року вони знаходяться у зареєстрованому шлюбі. 20 березня 2004 року, тобто до шлюбу з відповідачем, мати подарувала їй квартиру АДРЕСА_1, де вона мешкала разом з донькою ОСОБА_4 З метою заволодіння квартирою відповідач схилив її до продажу зазначеної квартири.

20 грудня 2006 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу вона здійснила відчуження вказаної квартири за 126 250 грн. В той же день, за одержані від продажу квартири кошти та добавлені 5050 грн., а всього за 131 300грн. була придбана квартира АДРЕСА_2, договір купівлі-продажу якої був оформлений на відповідача. Фактично цей правочин відповідач, виступивши покупцем, з метою заволодіння її квартирою шляхом заведення в оману та зловживання довірою, вчинив за її кошти, отримані від продажу належної їй квартири.

Після цього відповідач зареєструвався у придбаній квартирі, а через деякий час став вимагати виселення їй з донькою, створювати умови неможливості сумісного проживання, ухиляється від реєстрації їх з донькою в квартирі, погрозами примушує до розірвання шлюбу.

На день оформлення договору купівлі-продажу квартири відповідач за її згоди , як дружини, отримав кредит на суму 7000 доларів США, який нею виплачується і за який вони відповідальні в рівних частинах. З зазначеної суми кредитних коштів, 1000 доларів США була використана на придбання квартири, а за 6000 доларів США відповідачем придбано автомобіль, яким він користується особисто. Отже причетність відповідача до купівлі квартири є нікчемною, бо якщо визнати спільними докладені 5050 грн., то це є меншим вартості 1 кв.м. купленої квартири, який складає 2138 грн. Отже спірна квартира не може вважатись спільною власністю сторін, як подружжя, оскільки вона була придбана за рахунок її коштів, отриманих шляхом відчуження квартири, належної їй особисто.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила визнати за нею право особистої приватної власності на спірну квартиру.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 січня 2011 року позов задоволено частково. За кожною із сторін визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення, як постановленого з порушенням норм матеріального права при невідповідності висновків суду обставинам справи та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 ст.303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи рішення суд посилався на те, що за кредитним договором від 20 грудня 2006 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, останнім був отриманий кредит в сумі 7000 доларів США на придбання квартири. З п.1.3 вказаного договору вбачається, що забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека квартири АДРЕСА_2.

При розгляді справи сторони не заперечували проти того, що заборгованість за даним кредитним договором не погашена. Строк дії цього договору закінчується 21 грудня 2016 року.

Вирішуючи даний спір, суд не прийняв до уваги те, що його рішення впливає на права КБ «ПриватБанк», який відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання за кредитним договором, вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, КБ «ПриватБанк» не був залучений до участі в справі, а тому не мав змоги надати докази та заперечення по суті спору.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини, постановлене судове рішення, на підставі п.4 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню як передчасне з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 січня 2011 року скасувати. В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: