АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2591 2011 р. Головуючий в І інстанції Стамбула Н.В.
Категорія: 25 Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2011 року вересня місяця «07» дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Прокопчук Л.П.

Суддів Лободзінського С.В., Бугрика В.В.

при секретарі Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 23 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» про стягнення страхового відшкодування, неустойки за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А :

19 червня 2009 року позивачка ОСОБА_2 звернулася з надалі уточненим позовом до відповідача акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції на загальну суму 177060,05 грн., неустойки в розмірі 8256 грн. 15 тисяч гривень моральної шкоди, 7 тисяч гривень витрат на правову допомогу та 1100,74 грн. витрат на проведення експертиз.

В обґрунтування посилалася на те, що між нею та відповідачем 03 квітня 2008 року був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, користування і розпорядженням засобом наземного транспорту.

26 вересня 2008 року вона стала учасником дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої її автомобіль був пошкоджений, його подальше використання є неможливим.

Документи, необхідні для виплати страхового відшкодування вона надала страховику 29 вересня 2008 року, проте до цього часу страхова виплата відповідачем не здійснена, чим порушені умови договору та Закон України «Про страхування».

Вважає, що згідно з вимогами ст.625 ЦК України має право на страхову виплату з урахуванням індексу інфляції та сплату неустойки у розмірі 3% річних.

Несвоєчасною сплатою страхової виплати страховик заподіяв їй моральну шкоду, яку вона оцінила у 15 тисяч гривень.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 23 грудня 2010 року позов задоволено частково.

Стягнено з акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ВАТ КБ «Надра» суму страхового відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП у розмірі 143097 грн.

Стягнено з АТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 суму встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобовязання у розмірі 33963,05 грн., неустойку в розмірі 8256 грн. за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, моральну шкоду у розмірі 1500 грн., 7000 грн. витрати за надання правової допомоги.

Стягнено з АТ «Українська пожежно страхова компанія» на користь держави 17 грн. судового збору та 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просило його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній, але не заперечував проти врахування останніх письмових пояснень.

Представники ОСОБА_1 та відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» доводи апеляційної скарги визнали частково, підтвердили, що страховою компанією сплачено частково банку страхове відшкодування у розмірі 49833, 64 грн.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 03 квітня 2008 року між позивачкою ОСОБА_2 та акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів.

Вигодонабувачем за вказаним договором визначено філію ВАТ «КБ «Надра» Херсонське регіональне управління.

26 вересня 2008 року з вини позивачки сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, в результаті якої автомобіль був пошкоджений.

На підставі листа банку «Надра» від 26 листопада 2008 року та заяви ОСОБА_2 від 28 листопада 2008 року страхова компанія перерахувала 10 червня 2009 року на рахунок вигодонабувача страхове відшкодування у розмірі 49833,64 грн. (а.с.68).

Відповідно до ст.985 ЦК України страхувальник має право при укладені договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також змінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Аналогічним чином регламентовані права вигодонабувача і в статті 3 Закону України «Про страхування».

Із зазначеного випливає, що договір страхування надає третій особі право вимогати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь.

Проте вигодонабувач у даному спорі не скористався своїм правом вимоги до страховика про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, неустойки та інших виплат.

Із позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона звернулася від свого імені і в своїх інтересах до суду з позовом, але в судовому засіданні суду першої інстанції від 23 грудня 2010 року (а.с.126 об.) представник позивачки змінила позовні вимоги та просила стягнути страхове відшкодування на користь банку, хоч останній і не уповноважував позивачку на це.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказане і також безпідставно постановив рішення про стягнення страхового відшкодування на користь ВАТ КБ «Надра» за відсутності позову самого банку, який до участі у справі залучений лише як третя особа без самостійних вимог (а.с.69).

Право такої вимоги позивачка може мати лише на підставі уповноваження її належним чином вигодонабувачем.

Отже, оскільки у даному спорі банк не наділив ОСОБА_1 такими повноваженнями, то вона є неналежним позивачем у позові про стягнення страхової виплати.

Крім того, оскільки позивачка просила стягнути страхове відшкодування не на свою користь, то на думку колегії інші вимоги, заявлені нею на свою користь, а саме: про стягнення неустойки, інфляційних втрат, моральної шкоди з підстав несвоєчасної виплати страхового відшкодування є похідними від основної вимоги і тому також є безпідставними.

З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає, що рішення постановлене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак воно підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, в силу ст.ст.979, 985, 988 ЦК України, ст.3 Закону України «Про страхування» колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 23 грудня 2010 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.П.Прокопчук

Судді: С.В.Лободзінський, В.В.Бугрик

Копія вірна ОСОБА_3

от