РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2011 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Лупінос Є.А.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа П*ята Запорізька державна нотаріальна контора,про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини,визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2011 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 ,заповіту не залишив.

Після його смерті спадкоємцями першої черги за законом були позивач ОСОБА_1 та його рідний брат ОСОБА_4 .

Протягом встановленого законом строку позивачем була подана заява до П*ятої Запорізької державної нотаріальної контори про відмову від спадщини після смерті батька.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер,спадкоємцем після його смерті є відповідачка ОСОБА_2 .

Посилаючись на те,що відмова від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 була вчинена ним на прохання брата ОСОБА_4 ,з метою прискорити та спростити оформлення спадщини,за усною домовленністю між ними ОСОБА_4 обіцяв надати позивачу можливість проживати в батьківському будинку або продати будинок та розділити виручені кошти,а відтак позивач мав намір фактично отримати після смерті батька частку у спадщині,з підстав ч.1,3 ст.215,ч.3 ст.203,1270,1272 ЦК України просив суд визнати недійсною відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ,визначити додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та пояснив, що після смерті батька ,яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 ,його брат ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини,з метою прискорити та спростити її оформлення на прохання ОСОБА_4 позивач подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька,однак фактично за умовами усної домовленості з братом мав намір отримати частку батьківського спадку у вигляді половини будинку АДРЕСА_1 або половини коштів від його реалізації. Однак до часу своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 своєї обіцянки не виконав,його спадкоємиця дружина ОСОБА_2 також не бажає виконувати обіцянку брата та надати позивачу можливість проживати в батьківському будинку,через що позивач вважає порушеними свої права на спадкування майна після смерті батька ОСОБА_3 ,а відмову від прийняття спадщини недійсною. Оскільки строк на прийняття спадщини після смерті батька через вказані вище обставини на його погляд був пропущений з поважних причин,просив визначити додатковий строк три місяці для подання відповідної заяви нотаріусу.

Представники позивача за довіреністю ОСОБА_5 в процесі розгляду справи та ОСОБА_6 в судовому засіданні просили суд задовольнити вимоги свого довірителя в повному обсязі з посиланням на те ,що відмова від прийняття спадщини після смерті батька хоча і була вчинена позивачем, проте не відповідала його внутрішній волі, спрямованій на отримання частини батьківського спадку, тому є недійсною з підстав ст.203 ч.1,3 ЦК України. Позивачем з поважних причин пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, просили визначити додатковий строк три місяці для подання позивачем відповідної заяви нотаріусу.

Відповідач ОСОБА_2 в процесі розгляду справи проти позову заперечувала в повному обсязі та пояснила, що про смерть батька, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачеві було відомо, брат позивача - її чоловік ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, позивач як спадкоємець за законом не бажав приймати спадщину і відмовився від неї, при цьому діяв добровільно, без жодних умов або домовленостей з ОСОБА_4 .Пояснення позивача про обіцянку з боку ОСОБА_4 продати батьківський будинок АДРЕСА_1 та розділити отримані кошти вважає неправдивими, оскільки з 2004 р.цей будинок на праві власності належав її чоловіку та не входив до складу спадкового майна після смерті батька позивача. Посилання позивача на те, що вона та її чоловік за його життя домовлялися з позивачем про спільне проживання та його утримання також вважає неправдивими, оскільки її дитина є інвалідом, потребує постійного догляду, вона не має та ніколи не мала можливості для спільного проживання з позивачем та піклування про нього.

Представник відповідача за довіреністю Чесняк Ф.Ф.в інтересах своєї довірительки вважає позов заявленим безпідставно та не доведеним доказами, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши сторони та їх представників , дослідивши надані письмові докази в сукупності, суд дійшов до висновку про те, що позов заявлений необгрунтовано та не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив,що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 ,який не залишив заповіту,після його смерті відкрилася спадщина за законом, на прийняття якої в рівних частках мали право його діти позивач ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_4

28.08.2008 р. ОСОБА_4 звернувся до П*ятої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 ,де була заведена спадкова справа № 1008,та повідомив про наявність іншого спадкоємця позивача ОСОБА_1 .

Статтею 1273 ЦК України передбачено право спадкоємця за законом або заповітом відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, передбаченого ст.1270 ЦК України, тобто протягом шести місяців з часу її відкриття, шляхом подання заяви про відмову від прийняття спадщини в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини.

19.11.2008 р.позивач ОСОБА_1 звернувся до П*ятої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття належної йому частки спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 ,при цьому нотаріусом було доведено до відома позивача про безумовність та беззастережність відмови від прийняття спадщини та можливість її відкликання протягом строку, встановленого для її прийняття, що позивачем не заперечувалось.

Свої вимоги про визнання недіймноювідмови від прийняття спадщини за законом після смерті батька позивач обгрунтував з посиланням на ч.1,3 ст.203 ЦК України тим, що вона не відповідала його внутрішній волі на отримання частки від батьківського спадку та була обумовлена обіцянкою ОСОБА_4 передати половину коштів від реалізації спадкового майна.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов*язків є,зокрема,правочини.

За змістом ст.215 ч.1,3 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України.

Як передбачено ст.203 ч.1,3 ЦК України,зміст правочину не може протирічити актам цивільного законодавства,а також моральним принципам суспільства.Волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

З матеріалів справи видно,що оспорювана позивачем відмова від прийняття спадщини як односторонній правочин була ним вчинена у передбачений законом спосіб шляхом подання заяви про відмову від прийняття спадщини в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини на реалізацію передбаченого статтею 1273 ЦК України права спадкоємця за законом або заповітом відмовитись від прийняття спадщини, тому зміст цього правочину ,вчиненого в межах цивільного законодавства, йому не протирічить,моральних принципів суспільства не порушує.

Наявність відмови від прийняття спадщини у вигляді відповідної заяви, поданої до нотаріальної контори особисто позивачем, свідчить про те що він бажав подати таку заяву і сама ця заява є зовнішнім проявом його внутрішньої волі.

Як роз*яснив Верховний Суд України в п.25 Постанови № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування», відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав,передбачених статтями 225,229-231,233 ЦК України.

На час розгляду справи не надані докази на підтвердження того, що на час вчинення оспорюваного правочину воля позивача була відсутня або сформована неналежним чином(під впливом обману,погрози тощо)і з таких підстав позов не заявлений.

За змістом пояснень позивача зрозуміло, що він від вчиненого правочину розраховував отримати певну користь, яка на його погляд мала полягати в одержанні половини вартості будинку АДРЕСА_1 , проданого після смерті батька як його спадок, або можливості користуватись будинком для власного проживання, і вчиняв оспорюваний правочин саме з таких міркувань.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України обов*язок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, покладено на сторони.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України ,до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз*яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду».

Всупереч вказаним вимогам закону позивачем та його представниками на підтвердження своїх доводів про наявність таких умов вчинення оспорюваного правочину жодного доказу суду не надано ,ці обставини відповідачем заперечувались.

Крім того, суд вважає, що помилка позивача щодо його міркувань про можливість отримання користі при відмові від спадщини не є підставою для визнання такої відмови недійсною. За наявності у позивача волевиявлення на прийняття спадщини після смерті батька він мав право відкликати заяву про відмову від спадщини та відновити своє право на спадкування, однак таких дій позивач не вчиняв.

Крім того, за період з часу вчинення оспорюваного правочину і до часу смерті ОСОБА_4 позивач жодних вимог про розподіл коштів або майна,отриманих як спадок ОСОБА_3 ,не заявляв,а будинок,про розділ коштів від продажу якого з ним нібито домовлявся ОСОБА_4 ,до складу спадщини після смерті батька взагалі не входив.

Аналізуючи наведене суд встановив,що оспорюваний позивачем правочин відповідає вимогам законодавства ,не суперечить моральним засадам суспільства,відповідав внутрішній волі позивача на час його вчинення,тому підстав для визнання його недійсним суд не встановив і в цій частині в задоволенні позову відмовляє.

Вирішуючи вимоги позивача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі пропуску цього строку з поважної причини.

За змістом цього закону, поважними можуть бути визнані такі причини, які унеможливлюють своєчасне звернення спадкоємця з заявою про прийняття спадщини, зокрема хвороба, відрядження тощо.

За обставинами справи, позивач був обізнаний про час та місце відкриття спадщини після смерті батька, а також про наявність спадкової справи за заявою іншого спадкоємця.

Жодних доказів на підтвердження причин, які унеможливювали б його своєчасне звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, позивач не надав.

Навпаки, у встановлений законом строк позивач реалізував інше своє право спадкоємця і відмовився від прийняття спадщини.

Як роз*яснив Верховний Суд України в п.24 Постанови № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування»,за наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

На підставі ст.ст.3,10,11,57,60,88,169,208-209,212,213-215,218 ЦПК України, ст.ст.11,203,1270,1273 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А. Галущенко