справа №2-5407/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2011 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Браги А.В.,

при секретарі Лозовому О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Блінза Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк`про стягнення суми вкладу

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2010 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві та судовому засіданні послалась на наступне. 25 квітня 2008 року між відповідачем та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу (пенсійний накопичувальний) строком на 12 місяців з виплатою в кінці строку 17,75% річних. Вкладником на умовах договору протягом 2008 року було внесено частинами суму в загальному розмірі 10000,00 гривень. Після смерті вкладника державним нотаріусом 05 березня 2010 року позивачу, як спадкоємцю, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням на вказаний вклад та нараховані на нього відсотки. Посилаючись на зазначені обставини, вказуючи, що відповідачем безпідставно припинено нарахування відсотків на вклад в зв`язку зі смертю вкладника, що зумовило неповернення коштів за вкладом в належному позивачу розмірі, остання звернулась до суду із даним позовом, в якому просила суд розірвати договір банківського вкладу, стягнути з відповідача суму депозитного вкладу з нарахованими відсотками в розмірі 14469,74 гривень, а також 17000,00 гривень шкоди, в тому числі моральної. Також позивач просила суд покласти судові витрати на відповідача.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, надала до суду письмові заперечення проти позову, зазначивши, що вимоги позивача щодо завдання їй моральної шкоди є необґрунтованими, а отже такими що не підлягають задоволенню через відсутність доказів спричинення такої шкоди. Окрім того, представник відповідача зазначила, що дії відповідача із припинення нарахування вкладнику відсотків після її смерті є такими, що ґрунтуються на законі, оскільки смерть вкладника унеможливлює у відповідності до ст.ст.346, 607 ЦК України сплату вкладнику відсотків за вкладом. Щодо вимоги позивача про розірвання договору представник позивача вказала, що такий договір є вже фактично розірваним через виплату позивачу суми вкладу в розмірі 10987,77 гривень.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, а також дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що між відповідачем та ОСОБА_2 25 квітня 2008 року укладено договір №SAMDN1109 (Вклад «Пенсійний накопичувальний») (а.с.10). За умовами даного договору ОСОБА_2 зобов`язалась надати відповідачу грошові кошти в розмірі 8000,00 гривень на строк до 12 місяців (до 25 квітня 2009 року). Також даним договором передбачено, що сума регулярного надходження на вклад складає від 250,00 до 10000,00 гривень. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути вказані кошти після закінчення строку договору, нарахувавши і сплативши в кінці строку 17,75% річних.

Пунктом 5 договору №SAMDN1109 (Вклад «Пенсійний накопичувальний») від 25 квітня 2008 року визначено, що у випадку неподання вкладником не пізніше дня до закінчення строку кладу заяви про відмову в продовженні строку вкладу, такий вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк.

При укладенні договору №SAMDN1109 (Вклад «Пенсійний накопичувальний») (а.с.10 зворот) ОСОБА_2 зроблено заповідальне розпорядження, за змістом якого у випадку смерті ОСОБА_2 вкладом та нарахованими на нього відсотками розпоряджається позивач в повному обсязі.

На виконання умов вказаного договору ОСОБА_2 протягом 2008 року внесено грошові кошти на депозит в загальному розмірі 10000,00 гривень (а.с.9, 18 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, а 05 березня 2010 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням (а.с.16). Дану спадщину складає вклад та нараховані на нього відсотки і компенсації за договором №SAMDN1109 (Вклад «Пенсійний накопичувальний») від 25 квітня 2008 року.

21 травня 2010 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання їй інформації щодо розміру вкладу і відсотків на нього, на які має право позивач як спадкоємець ОСОБА_2 (а.с.17).

У відповідь на дану заяву відповідачем надіслано позивачу лист від 01 червня 2010 року із розрахунком (а.с.18), за змістом яких відсотки за депозитним вкладом не нараховувались з дня смерті ОСОБА_2 , а сума депозиту і відсотків на нього, що належать позивачу, становить 10987,77 гривень (а.с.18 зворот).

27 жовтня 2010 року позивачем отримано від відповідача 10987,77 гривень за договором №SAMDN1109 (Вклад «Пенсійний накопичувальний») від 25 квітня 2008 року, що з урахуванням положень п.3, 6 зазначеного договору свідчить про фактичне його розірвання. Викладені обставини підтверджуються копією наданої представником відповідача квитанції.

В той же час, судом встановлено, що сума, яка підлягає поверненню позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_2 , за договором №SAMDN1109 (Вклад «Пенсійний накопичувальний») від 25 квітня 2008 року, станом на 27 квітня 2010 року складає 14056,61 гривень (а.с.18 зворот). Викладене підтверджується також копією розрахунку, наданого представником відповідача.

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім умов зазначеного вище договору, врегульовані нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір та акти цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є договір банківського вкладу (ст.1058 ЦК України).

Згідно ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму з процентами на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Нормою ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківському вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню за рахунка вкладника з інших підстав.

Положеннями ст.1228 ЦК України визначено, що вкладник має право розпоряджатися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).

Згідно ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуг, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальна та нематеріальні блага.

Відповідно до ст.178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватись або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

При цьому згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкоємця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм чинного цивільного законодавства, суд приходить до виноску, що зобов`язання за договором №SAMDN1109 (Вклад «Пенсійний накопичувальний») від 25 квітня 2008 року за своєю суттю не є нерозривно пов`язаним з особою кредитора, допускає його заміну шляхом спадкування, зокрема, шляхом спадкового розпорядження (ст.1228 ЦК України).

Отже, до позивача в порядку спадкування перейшли права та обов`язки кредитора за вказаним договором, в тому числі право на отримання відсотків за вкладом за весь час користування банком таким вкладом.

Викладене, в свою чергу, свідчить про те, що зобов`язання відповідача із нарахування і виплати відсотків на вклад (депозит) за вказаним договором не припинилось внаслідок смерті первинного кредитора ОСОБА_2 .

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, однак частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 3068,84 гривень.

Підставою для такого рішення суду є те, що позивачу за договором №SAMDN1109 (Вклад «Пенсійний накопичувальний») від 25 квітня 2008 року станом на 27 квітня 2010 року належить сума в розмірі 14056,61 гривень, з яких відповідачем повернуто 10987,77 гривень. Таким чином, різниця між належною позивачу та фактично повернутою їй відповідачем сумами становить визначені судом 3068,84 гривень.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо дострокового розірвання договору №SAMDN1109 (Вклад «Пенсійний накопичувальний») від 25 квітня 2008 року, оскільки таке розірвання відповідно до п.3, 6 зазначеного договору фактично відбулося шляхом повернення позивачу частини належної їй суми вкладу. Факт розірвання договору визнано і відповідачем в судовому зсіданні.

Не підлягає задоволенню позовна вимога щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 17000,00 гривень з урахуванням витрат юридичних, поштових та інших послуг для відновлення позивачем свого порушеного права.

Позиція суду з цього приводу ґрунтується на тому, що обов`язок із надання доказів, доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог, покладається саме на цю сторону у відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України.

В той же час, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів дійсності спричинення їй шкоди в зазначеному розмірі, зокрема моральної шкоди.

Окрім того, умовами договору №SAMDN1109 (Вклад «Пенсійний накопичувальний») від 25 квітня 2008 року не передбачена можливість відшкодування банком, як боржником, моральної шкоди кредитору за неналежне невиконання банком своїх договірних зобов`язань.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на норми ст.ст.346, 607 ЦК України, як на підставу для відмови в задоволенні позову.

Правова позиція суду з цього приводу ґрунтується на наступному.

Зазначеними нормами цивільного законодавства встановлені загальні підставі припинення права власності та підстави припинення зобов`язання неможливістю його виконання.

Оскільки ж судом встановлено що за договором №SAMDN1109 (Вклад «Пенсійний накопичувальний») від 25 квітня 2008 року відбулася заміна кредитора в порядку спадкування (правонаступництво), немає підстав вважати неможливим виконання такого зобов`язання відповідачем. Заміна кредитора в зобов`язанні не змінює його правовий режим регулювання, оскільки відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також факт звільнення позивача від сплати судового збору (державного мита) на підставі ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито», вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору (державного мита) в розмірі 30,69 гривень, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 11, 22, 386, 525, 629, 1060 1061, 1216, 1218, 1228 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60 - 61, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк`про стягнення суму вкладу, - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк`на користь ОСОБА_1 3068, 84 гривні.

В іншій частині позову, - відмовити.

Судові витрати у справі розподілити пропорційно задоволеного позову, стягнувши з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь держави 30, 69 гривні судового збору.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк`на користь ОСОБА_1 30, 00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя А.В. Брага