СПРАВА № 2-1389/11
Рішення

Іменем України

03 червня 2011 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /третя особа з боку позивача: орган опіки та піклування виконкому Комсомольської міської ради/ до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

встановив:

В березні 2011 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначені вимоги, підтримані позивачем в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на ухилення відповідачем від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини.

Відповідач позов не визнав. Ситуацію, що склалася, пояснив вкрай напруженими та негативними стосунками з позивачкою, яка з моменту розпаду сім"ї усіляко перешкоджає побаченням з дитиною і висуває непередбачувані вимоги для надання можливості побачень з донькою, що по суті унеможливлює належне виконання батьківських обов'язків з його боку. З зазначених підстав просить відмовити в задоволенні позову.

Представник органу опіки та піклування при виконкомі Комсомольської міської ради, залучений до участі у справі на стороні позивачки, вважає позов обґрунтованим, а наявність підстав для його задоволення доведеними.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Дитина народилася в зареєстрованому шлюбі, який фактично розпався через півроку після її народження. Як пояснила суду позивач, після розірвання шлюбу відповідач пішов із сім'ї, і з того часу вони проживають окремо. За поясненнями позивачки причиною розпаду сім'ї стала неможливість спільного проживання та часті суперечки між нею та чоловіком. Відповідач, не заперечуючи причину розпаду їх сім'ї, додав, що шлюб розпався через схильність його дружини до лідерства.

Обгрунтовуючи позов, позивач, посилаючись на наявність заборгованості по аліментам, зазначила про те, що відповідач не бачиться з дитиною, не відвідує дитячий заклад, і протягом такого тривалого часу жодного разу не привітав її із святом. Інші підстави в обґрунтування заявлених вимог позивачем не наведені.

Розглядаючи справу на засадах змагальності сторін, враховуючи рівні права сторін щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, провівши аналіз представлених по справі доказів, суд дійшов висновку, що самі по собі факти наявності заборгованості по аліментам, невідвідування дитячого закладу та відсутність привітань до свят, як підстави, на які посилається позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, не є наслідком її винної поведінки.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний стан і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є санкцією за протиправну, винну поведінку батьків і є одним з видів юридичної відповідальності. Вирішуючи спір в контексті роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд одночасно виходить з тієї позиції, що позбавлення батьківських прав насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, яка відповідно до вимог ст.153 СК України має право на безперешкодне спілкування з батьками.

Оцінюючи, як один із доказів по справі, висновок органу опіки та піклування, яким встановлено факт самоусунення батька від виконання своїх батьківських обов'язків ( а.с. 6-8), з огляду на що надано висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав, суд, аналізуючи його зміст, вважає, що висновок було надано без врахування дійсного характеру взаємовідносин сторін, та не встановлено винну поведінку батька.

Розглядаючи спір і виходячи насамперед із інтересів дитини, приймаючи до уваги положення ст.155 СК України, відповідно до якої здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, суд, за відсутності даних, що підтверджують винну поведінку відповідача та його свідомого нехтування своїми обов'язками, вважає позов необґрунтованим, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, недоведеними.

На підставі викладеного, керуючись 151,153,155,157 СК України, ст.ст.213,215 ЦПК України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя підпис Т.В.Окунь

З оригіналом вірно:

Суддя Т.В.Окунь