№ 2-187 // 11
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И .
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
У складі : головуючого судді Голубковій М.А.
Секретаря Дребущак О.О.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неповнолітній ОСОБА_4 , треті особи : ОП ЗМБТІ , Шоста нотаріальна контора, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння , суд,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 , ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . ОСОБА_3 , треті особи : ОП ЗМБТІ , шоста нотаріальна контора про розірвання договору дарування , договорів купівлі-продажу та визнання права власності на 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
У подальшому позивачі уточнили свої позовні вимоги , просили визнати договір купівлі-продажу 1//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 15.07 . 2006 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 недійсним .
Визнати договір купівлі-продажу 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 недійсним.
Витребувати у ОСОБА_2 на їх користь 17//100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , та у ОСОБА_3 17//100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 знову уточнила свої позовні вимоги, просить витребувати у ОСОБА_11 -17//100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , у ОСОБА_3 -17//100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , та поновити її права власності на 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , пояснив , рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.07. 2004 р. було задоволено позов ОСОБА_6 до неї про виділ долі боржника із загальної доле вій власності и визнано за ним право власності на 17//50 частин жилого будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01.12. 2005 р. рішення було скасовано та направлено на новий розгляд до суду Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.
ОСОБА_6 оскаржував ухвалу апеляційного суду Запорізької області до Верховного суду України , який залишив скаргу ОСОБА_6 без задоволення.
Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про виділ долі боржника із загальної власності та визнання його права власності на 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з неявкою позивача було залишено без розгляду.
ОСОБА_6 , знав про те , що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя може бути скасовано, по мировій угоді , яка була затверджена Комунарьським районним судом м. Запоріжжя передає 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 своєї дружині ОСОБА_7 .
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27.05. 2009 р. ухвала Комунарьського районного суду м. Запоріжжя від 21.10. 2005 р. про затвердження мирової угоди між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасовано і в позові відмовлено.
Згідно до ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставі , що не заборонено законом, зокрема із право чинів .
Право власності вважається набутим правомірно , якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.
Позивачка вважає, що ОСОБА_6 набув право власності на 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , яки належали їй на праві власності , на підставі незаконного рішення Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 22.07. 2004 р., яке було скасовано апеляційним судом Запорізької області 01.12. 2004 р., таким чином , ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_7 не набули права власності на 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , так як рішення суду від 22.07. 2004 р. визнано незаконним .
По її заяві , для забезпечення позову , Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 06.07. 2006 р. було накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , але , знав про те, що на будинок накладено арешт , ОСОБА_7 , по договору купівлі-продажу від 15.07. 2006 р. продала 17//50 частин вказаного житлового будинку ОСОБА_8 , який проживає по сусідству , договір було удостовірено шостої нотаріальної конторою.
ОСОБА_8 покупає вказані частині житлового будинку АДРЕСА_1 , знав про то, що у суду знаходиться її позов , вона особисто попереджала його про це. , але він 24.02. 2007 р. укладає з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
дарування 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Після того, як вона звернулась до суд з позовом про розірвання цього договору дарування, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом про визнання угоди удаваною, та визнання права власності на об`єкт нерухомості .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2009 р. судом визнано недійсним договір дарування 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 24 лютого 2007 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Визнано дійсним договір купівлі-продажу 17//50 частин жилого будинку АДРЕСА_1 , укладений 24 лютого 2007 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Відповідачі знали про те, що у суду знаходиться її позов про визнання права на 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , вона особисто говорила про це відповідачам.
Позивачка вважає, що належане їй 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 вибуло із її володіння мимо її волі, на підставі незаконного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.07. 2004 р. , просить витребувати у відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належані ім. на праві власності по 17// 100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 ., та поновити її право власності на 17//50 частин житлового будинку.
Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачки ОСОБА_3 позов не визнали, пояснили, під час укладання договору дарування від 24.02. 2007 р. , який рішенням Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 24.11. 2009 р. визначено договором купівлі-продажу , нотаріусом при оформленні були перевірені всі правовстановлюючі документи, заборон на продажу майна не було. Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01.10 . 2008 р. , арешт на житловий будинок « АДРЕСА_1 зареєстрований 27 .04. 2007 р. о 18 год. 28 хв за № 4891536 . Вони вважають, що вони є добросовісними набувачами 17//50 частин жилого будинку АДРЕСА_1 . З ними проживає неповнолітня дитина, іншого житла не мають, за час проживання понесли розходи на ремонти та переобладнання помешкання , позивачка не говорила їм про спір у суду, вона давала згоду на переоформлення лицевого розрахунку, знала про покупку 17//50 частин будинку з часу його дарування ,, просять у позові відмовити.
Ухвалою суду до участі по справі була залучена неповнолітня ОСОБА_4 , представником якою у судовому засіданні був її батько ОСОБА_2 , який від її імені просив у позові відмовити, оскільки у них не має іншого житла.
Третя особа : ОСОБА_8 , суду пояснив, що придбав у ОСОБА_7 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 належним чином, оформив документи і став добросовісним набувачем. Про те , що вказані частини будинку є спірними , він не знав. При оформленні угоди з ОСОБА_12 , були витримані всі вимоги , нотаріусом було перевірено наявність заборон на оформлення угоди, ніякої інформації на той час не було і вони оформили угоду. Він вважає , підстав для визнання угоди недійсною не має, у позові просить відмовити.
Третя особа ОСОБА_6 , позов не визнав , суду пояснив , рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.07. 2004 р. на підставі того, що ОСОБА_1 мала перед ним борг, суд виділив йому 17//50 частин жилого будинку АДРЕСА_1 . Потім він передав цю частину вказаного будинку дружині по мировій угоді , яка була затверджена Комунарьським судом м. Запоріжжя , на той час рішення суду скасовано не було. Він вважає,що діяв правомірно, у позові просить відмовити.
Третя особа ОСОБА_7 позов не визнала , пояснила, що при укладанні мирової угоди в Комунарському районному суду м. Запоріжжя 21.05. 2005 р. ОСОБА_6 надав рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.07. 2004 р. , витяг на реєстрацію права власності, на підставі цих документів Комунарський районний суд затвердив угоду. Вона зареєструвала мирову угоду в ЗМБТІ , про те , що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.07. 2004 р. скасовано не знала. Вона вважає, що набула право власності на 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 належним чином , і продала її також належним чином ОСОБА_8 . При укладанні угоди з ОСОБА_8 , нотаріальна контора за місяць до укладання угоди надала ОСОБА_1 та ОСОБА_5 письмове повідомлення , але від них до нотаріуса ніяких заяв не надходило. Вони знали про продаж частини будинку , тому вважає, що у позові треба відмовити.
Третя особа ОСОБА_5 позов підтримав, пояснив суду, що всі знали, що ОСОБА_6 забрав у матері частину жилого дома, при покупці частини будинку ОСОБА_8 , проживає по сусідству та знав про все, а ОСОБА_2 он особисто говорив про позов у
суді, але вони його не слухали. Просить позов задовольнити.
Третя особа Шевченківська рай адміністрація не заперечує проти позову, просить розглянути справи без іх участі.
Треті особи ОП ЗМБТІ та Шоста нотаріальна контора проти позову не заперечують просять розглянути справу без їхнією участі.
Суд , вивчивши матеріали справи , вислухав сторони, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за мотивами :
Житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності належить 17//100 частин ОСОБА_2 , 17//100 частин ОСОБА_3 ,, 4//25 ОСОБА_1 , 1//2 частина ОСОБА_5 .
Рішенням Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 22.07. 2004 р. на 17//50 частин жилого будинку АДРЕСА_1 було виділено в приміщення в жилому будинку та визнано право користування земельної ділянкою , визнано за ОСОБА_6 право власності на 17//50 частин вказаного жилого будинку .
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01. 12 . 2005 р. рішення скасовано , ухвалою Верховного Суду України скарга ОСОБА_6 залишено без задоволення.
21.10. 2005 р. ОСОБА_6 передав належані йому 17//50 частин жилого будинку АДРЕСА_1 по мировій угоді своєї дружині ОСОБА_7 , подальшому ОСОБА_7 продала вказану частину будинку ОСОБА_8 , а той , в свою чергу , продав її ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
В силу ст.. 321 ЦК України , право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Ст. 387 ЦК України визначено , що власник має право витребувати своє майно від особи , яка незаконно , без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Ст.. 388 ЦК України передбачає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати , про що набувач не знав і не міг знати // добросовісний набувач // , власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі , якщо майно :
1. було загублено власником або особою , який він передав майно у володіння ;
2. було викрадено у власника або особи, який він передав майно у володіння;
3. вибуло з володіння власника або особи, який він передав майно у володіння , не з їхньої воли іншим шляхом.
Майно не може бути витребуване від добросовісного набувача , якщо воно було продано у порядку , встановленому для виконання судових рішень.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Як вибачається з матеріалах справи, 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , вибуло із володіння позивачці не з її волі, на підставі рішення Шевченківського суду м. Запоріжжя від 22.07. 2004 р. , яке потім рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01.12 . 2005 р. було скасовано . Таким чином, судом встановлено, що продавець ОСОБА_6 не мав права відчужувати 17 //50 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 придбання відповідно до ст.. 388 ч.1 ЦК України , можливо тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника , а у особи , яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням , не є двохстороння реституція , а повернення майна з чужого незаконного володіння .
Суд вважає, що 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 підлягає витребуванню у відповідачів на користь позивачки , оскільки позивачка мала на нього право власності.
Доводи відповідача ОСОБА_2 про те , що у них є неповнолітня дитина, у них не має іншого житла, суд не може прийняти до уваги, оскільки, угода , укладена її батьками визнана судом незаконною і у порядку ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06. 11. 2009 р. визначено , що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчиненні після недійсного правочину.
Рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення реєстрації права власності на майно, що підлягає державною реєстрації за власником, а також скасування попередньої реєстрації на підставі сю 19, 27 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.»

В силу ст.. 88 ЦК України , сторони на користь якої ухвалено рішення ,з іншої сторони присуджуються всі документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.. 208. 212, 213, 215 ЦПК України, ст.. 317, 321, 391, 388 ЦК України , 1212, 1213 ЦК України, ст.. 19, 27 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та її обмежень», суд-

В И Р И Ш И В :

Позов задовольнити у повному обсязі.

Витребувати у ОСОБА_2 17//100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 .

Витребувати у ОСОБА_3 17//100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 .

Вказане рішення є підставою для ОП ЗМБТІ для скасування реєстрації за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на 17//100 частин за кожним на жилой будинок АДРЕСА_1 та поновити за ОСОБА_1 права власності на 17//50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 згідно договору купівлі продажу від 25.05. 2000 р.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 233 грв. солідарно.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної карги в 10-днівний строк з дня його проголошення .

Суддя Голубкова М.А.