01.12.2011 Справа №2-7488/11
ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №2-7488/11р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

01 грудня 2011 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Черніцької І.М.

при секретарі Дилієвській І.М.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 128 600,00 (сто двадцять вісім тисяч шістсот) грн. боргу, а також 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду цивільної справи у суді та 1286 грн. судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Головуюча підпис:

З оригіналом згідно

Суддя І.М. Ченіцька

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа №2-7488/11р.

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2011 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Черніцької І.М.

при секретарі Дилієвській І.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 158 051,50 грн. коштів, з яких: борг 128 600,00 грн., інфляційні збитки 29 451,50 грн.

Позивач вказав, що 19 вересня 2008 року, 13 січня 2009 року 07 червня та 20 липня 2010 року він дав відповідачу аванс на загальну суму 128 600,00 грн. в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0421 га та будинковолодіння по вул.Пирогова, 12 в м.Тернополі, які належать відповідачу.

Посилаючись на те, що договір відчуження земельної ділянки та будинковолодіння не був укладений та відповідач у добровільному порядку відмовляється повертати отримати кошти, просив задовольнити його вимоги, а також стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, зіславшись на доводи викладені у ньому.

Відповідач та його представник у судове засідання не зявились, хоча про час та місце його були повідомленні належним чином, попередньо не повідомили суд про причини своєї неявки. У попередніх судових засіданнях були присутні, позов не визнали та вказали, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини ОСОБА_1

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,041 га та розміщеного на ній будинковолодіння по вул.Пирогова, 12 в м.Тернополі, що стверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ТР №049619, виданим Тернопільською міською радою від 01 квітня 2003 року, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим ТОВ Міське бюро технічної інвентаризаціївід 26.09.2008 року і визнається сторонами по справі.

19 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір, згідно умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 аванс в розмірі 500 грн., а ОСОБА_3 зобов'язався продати належну йому земельну ділянку площею 0,041 га по вул.Пирогова, 12 в м.Тернополі за 577 150,00 грн., що еквівалентно 119 000,000 доларам США.

Згідно умов п. 6.1. попереднього договору сторони домовилися про укладення договору купівлі-продажу до 15 листопада 2008 року.

13 січня 2008 року між сторонами було укладено попередній договір згідно умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 завдаток в розмірі 113 100 грн., а ОСОБА_3 зобов'язався продати належні йому земельну ділянку площею 0,041 га та розміщений на ній будинок по вул.Пирогова, 12 в м.Тернополі за 1 148 400 грн., що еквівалентно 132 000 доларам США.

Згідно умов п. 4.7 попереднього договору сторони домовилися про укладення договору купівлі-продажу 01 березня 2009 року.

Укладені між сторонами попередні договора від 19 вересня 2008 року та від 13 січня 2008 року нотаріально не посвідчено.

У визначені попередніми договорами строки основний договір купівлі-продажу земельної ділянки та будинковолодіння укладений не був.

Крім того, 07 червня 2010 року та 20 липня 2010 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 відповідно 6000 грн. та 9000 грн. в рахунок оплати вартості земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 по вул.Пирогова,12 в м.Тернополі, що підтверджується оригінали розписок написаними ОСОБА_3 від 07.06.2010 року та від 20.07.2010 року.

На даний час договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки та будинковолодіння між сторонами спору не укладено, що визнається сторонами по справі.

Відповідач відмовляється у добровільному порядку повернути отримані кошти на загальну суму 128 600,00 грн..

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, оцінивши наявні у справі докази, виходячи із заявлених вимог вважає, що позов підлягає до задоволення.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Завдаток одночасно є доказом самого факту існування зобовязання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобовязання.

З огляду на зазначене та положення статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобовязання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише у випадку наявності зобовязання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами.

Крім того, вимогами ч.1 ст.635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

В силу вимог ст. 657ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Всупереч вказаним вимогам закону укладений 13 січня 2008 року попередній договір не посвідчений нотаріально і, відповідно, не пройшов державну реєстрацію.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220, ст. 216 Цивільного кодексу України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним та жодних юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю не створює.

Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки та будинковолодінні в установленому законом порядку між сторонами не укладено, передана ОСОБА_1 відповідачу сума у розмірі 128 600 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу у цьому ж розмірі.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, виходячи із заявлених вимог, суд вважає, що діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_3 в користь позивача внесеного авансового платежу у розмірі 128 600,00 грн.

В силу вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення свого права 15 листопада 2008 року та 01 березня 2009 року, у день коли не відбулось нотаріальне укладення договору купівлі продажу земельної ділянки та будинковолодіння та відповідач відмовився повертати отримані кошти.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки не був укладений з вини позивача,а тому отриманні ним кошти є завдатком і поверненню не підлягають(п. 3.2.2 договору), оскільки такі заперечення ґрунтуються на умовах попереднього договору від 13 січня 2008 року, який є нікчемним. Завдаток має забезпечувати тільки дійсне зобов'язання, а в даному випадку сторони лише домовились про можливе укладення в майбутньому договору купівлі-продажу, однак належним чином його не оформили, тому вказана сума вважається авансом і повертається у тому розмірі, в якому надавалась.

Суд також не приймає до уваги твердження відповідача про те, що він не підписував вказаних договорів та розписок, як такі що спростовуються матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ст. 204ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Встановлено, що ОСОБА_3 із позовами до суду про визнання недійсними спірних договорів та розписок не звертався.

Відповідачем не представлено, а судом не здобуто жодних доказів на спростування доводів позивача та факту отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 коштів у сумі 128 600 грн.

Разом з тим, суд вважає, що до задоволення не підлягають позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції, виходячи із наступного.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що договір купівлі-продажу земельної ділянки та будинковолодіння між сторонами спору укладений не був. Таким чином, попередні договори від 19 вересня 2008 року, 13 січня 2008 року 2008 року, які є нікчемним та розписки від 07 червня та 20 липня 2010 року про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок оплати вартості земельної ділянки підтверджують лише факт передачі грошових коштів на суму 128 600.00 грн.

В силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України сплата боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання.

Враховуючи те, що між сторонами спору виникли зобовязання, які не є грошовими, підстави для відповідальності за порушення грошового зобовязання, передбачені ст. 625 ЦК України, відсутні.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення суми боргу з урахуванням встановленого рівня інфляції до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 218, 294, 295 ЦПК України, ст. ст. 215, 216, 570 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 128 600,00(сто двадцять вісім тисяч шістсот) грн. боргу, а також 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду цивільної справи у суді та 1286 грн. судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Головуюча