№ 2- 9514
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину та на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19 вересня 2011 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь неповнолітньої дитини та на утримання дружини. Позивач у своєму позові посилався на те, що відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , 2010 року народження, вона є мамою цієї дитини. Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини участі не приймає. Вона зараз не працює, доглядає дитину. Матеріально погано забезпечена. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти до досягнення сином трьох років в розмірі 500 грн. щомісячно на її утримання та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини до досягнення сином повноліття в розмірі 1000 грн. щомісячно, задовольнивши позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що він і так надає допомогу позивачці на утримання сина, на утримання дружини він не повинен надавати допомогу, оскільки вона може працювати і отримувати допомогу від держави, вважає позовні вимоги безпідставними, він і сам може утримувати і забезпечувати сина, якщо він буде мешкати з ним. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 12 червня 2010 року. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони разом не мешкають, стало питання про розірвання шлюбу і сімейні стосунки припинені.

На теперішній час позивач ОСОБА_1 мешкає разом зі своїм неповнолітнім сином, займається його вихованням та утриманням, лікуванням. Відповідач на утримання сина та дружини регулярну матеріальну допомогу не надає.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Судом встановлено, що син сторін ОСОБА_4 неповнолітній, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час не працює, має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги від батька, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаного сина ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття щомісячно по 1000 грн.. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач не виплачує аліменти в добровільному порядку, працює, має доходи і суттєве матеріальне становище.

При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх задоволення.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час.

Враховуючи вимоги ст. 199 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина з 19 вересня 2011 року (з дня подачі позову).

На підставі ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Син сторін ОСОБА_5 неповнолітній, знаходяться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час не працює, має скрутне матеріальне становище, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти і на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення трьох років ОСОБА_6 , оскільки відповідач працює, має постійний дохід, від утримання дружини і сина ухиляється, не надає будь-якої допомоги позивачу.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Враховуючи те, що позивачка не працює, державну грошову допомогу отримує, але незначну (син хворіє і потребує лікування), інших джерел доходу не має, суд вважає можливим визначити початок виплати цих аліментів з 19 вересня 2011 року, а також допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита.

У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

ОСОБА_1 згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито`звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача слід також стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 171 гривні, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн..

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача та їх сина по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього та предмета спору і не довів цього, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно позовних вимог є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги можливу позицію відповідача стосовно не погодження з позовними вимогами (навіть в частині), оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 84, 180, ч. ч. 1, 2 ст. 183, ст. ст. 191, 199 Сімейного кодексу України, п.п. «а`п. 1 ст. 3, п. 5 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», ч. 3 ст. 88, ст. ст. 10, 11, 76, 169, 209, 212-215, 218, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь матері ОСОБА_1 в сумі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно до досягнення ОСОБА_6 повноліття, починаючи стягнення з 19 вересня 2011 року.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в твердій грошовій сумі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, починаючи стягнення з 19 вересня 2011 року.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 171 гривні та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 120 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -