Справа № 2 - 480 /11 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 лютого 2011 р. Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вагіра», (далі - ТОВ «Вагіра») про встановлення факту трудових відносин, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Вагіра» про встановлення факту трудових відносин, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку.

Позивачка вказувала на те, що наказом №23 від 11.04.2008 р. була прийнята на роботу в ТОВ «Вагіра» техніком - будівельником. Наказом директора товариства №43 від 20.10.2009 р. була звільнена з роботи за власним бажанням. Посилаючись на те, що фактично вона працювала у ТОВ «Вагіра» з 11 березня 2008 р., проте відповідач не вніс відповідний запис в її трудову книжку, зазначивши, що вона прийнята на роботу з 11 квітня 2008 р., просила суд встановити факт її трудових відносин в товаристві ТОВ «Вагіра» з 11 березня 2008 р., стягнути заробітну плату за один місяць роботи у розмірі 1000 грн. та компенсацію за невикористану відпустку при звільненні у розмірі 1000 грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позову, а також вказуючи на поважність причин пропуску нею строку звернення до суду з даним позовом, просила про його задоволення.

Представник відповідача позов не визнав, вказуючи на те, що позивачка працювала в товаристві з 11 квітня 2008 р., при звільненні з нею проведено повний розрахунок, в тому числі виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 2009 р. Просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що наказом директора ТОВ «Вагіра» №23 від 11 квітня 2008 р. позивачку було прийнято на роботу в ТОВ «Вагіра» техніком -будівельником. Наказом №43 від 20 жовтня 2009 р. ОСОБА_1 було звільнено з роботи за власним бажанням.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що фактично почала виконувати трудові обовязки в товаристві з 11 березня 2008 р., оскільки 3 березня 2008 р. вона написала заяву про прийняття її на роботу в товариство з 11 березня 2008 р., віддала відповідачу свою трудову книжку, з 11 березня 2008 р. щоденно виходила на роботу, її робоче місце знаходилося на території товариства, а також вона виконувала обовязки інженера-кошторисника, займаючись оформленням кошторисної документації.

Як вбачається з наявних матеріалів справи 3 березня 2008 р. позивачка написала заяву про прийняття її на роботу інженером-кошторисником в ТОВ «Вагіра» з 11 березня 2008 р.

З досліджених в судовому засіданні записів самої позивачки про виконану нею роботу в ТОВ «Вагіра» слідує, що в березні 2008 р. ОСОБА_1 займалася оформленням кошторисної документації в ТОВ «Вагіра» та виконала певний обсяг робіт.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично була допущена відповідачем до роботи з 11 березня 2008 р. Тому на підставі ч.4 ст.24 КАЗпП України необхідно встановити факт трудових відносин між ТОВ «Вагіра» і ОСОБА_1 з 11 березня 2008 р. по 11 квітня 2008 р.

В судовому засіданні позивачка просила стягнути з відповідача невиплачену за один місяць її роботи в товаристві заробітну плату, вказуючи на те, що її розмір щомісячно становив 1000 грн.

В той же час, з наявних у справі штатних розписів товариства, розрахунково-платіжних відомостей, довідки ТОВ «Вагіра» від 14.04.2010 р. про заробітну плату, виданої відповідачем позивачці для обчислення пенсії, слідує, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 становив менше зазначеної нею в позові суми.

Виходячи з наведеного, положень ст.95 КЗпП України, ст.3 Закону України «Про оплату праці» суд вважає, що при обчисленні заборгованості по заробітній платі, яка виникла перед ОСОБА_1 за один місяць її роботи в ТОВ «Вагіра» з 11 березня 2008 р. по 11 квітня 2008 р. слід виходити із встановленої державою мінімальної заробітної плати.

Таким чином невиплачена заробітна плата складає 515 грн.

Що стосується інших вимог позивачки, то суд вважає їх необгрунтованими, оскільки як вбачається з розрахунково-платіжної відомості по товариству за жовтень 2009 р., довідки ТОВ «Вагіра» від 10.02.2011 р., розрахунку виплати компенсації за невикористану відпустку, при звільненні позивачки з роботи їй було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 2009 р. у розмірі 189 грн. 83 коп. ( з 01.06.2009 р. по 25.06.09 р. позивачка перебувала в плановій відпустці за 2008 р.).

Крім того з наявної у справі розписки самої позивачки слідує, що станом на 2 грудня 2009 р. вона не мала претензій до ТОВ «Вагіра» за виконану нею роботу в товаристві з 11.04.2008 р. по 20.10.2009 р., крім оплати її роботи у вихідні дні та перебування у відрядженні. Вимог щодо невиплати компенсації за невикористану відпустку відповідачу не заявляла.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу суд може поновити ці строки.

В судовому засіданні позивачка, вказуючи на поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, посилалася на те, що про своє порушене право вона дізналася лише при звільненні з роботи та видачі їй трудової книжки, оскільки з наказом про прийняття на роботу вона не знайомилась. До того ж з моменту звільнення з роботи вона намагалася самостійно вирішити спір в досудовому порядку, зверталася з відповідними заявами про захист її трудових прав до відповідача, а також до центру зайнятості, де до працевлаштування перебувала на обліку як безробітна, а також до Департамету праці і соціального захисту населення.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що строк на звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 слід поновити, оскільки його пропущено з поважних причин.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вагіра» про встановлення факту трудових відносин, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку задовольнити частково.

Встановити факт трудових відносин між товариством з обмеженою відповідальністю «Вагіра» і ОСОБА_1 в період з 11 березня 2008 р. по 11 квітня 2009 р., зобовязавши товариство з обмеженою відповідальністю «Вагіра» внести відповідний запис в трудову книжку ОСОБА_1.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вагіра» на користь ОСОБА_1 515 грн. (пятсот пятнадцять) грн. заробітної плати.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вагіра» на користь держави 59 грн. 50 коп. судового збору та 120 грн. інформаційно-технічних витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська