№ 2- 8032
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 травня 2011 року звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат. Позивач в своєму позові посилається на те, що 16 березня 2011 року відповідач керувала автомобілем «Сеат Ібіца`і порушила правила керування автомобілем та дорожнього руху, не врахувала дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснила ДТП, в результаті якого він (позивач) постраждав, йому завдана матеріальна і моральна шкода, пошкоджено його автомобіль «Пежо-307», за що стосовно відповідача складено постанову, але до адміністративної відповідальності її притягнено не було. Вказаними діями, пов`язаними з порушеннями правил керування автомобілем і дорожнього руху, позивачу завдано значну матеріальну і моральну шкоду, він поніс витрати та інш.. Вважає, що вказану шкоду повинен відшкодовувати відповідач і просив стягнути з відповідача як власника джерела підвищеної небезпеки матеріальну і моральну шкоду згідно його розрахунку, висновку експерта та всі понесені ним витрати на оплату експертизи, судові та інші, задовольнивши позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 16 березня 2011 року водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Сеат Ібіца», державний номер автомобіля НОМЕР_1 , рухалася по території автостоянки № 15 в м. Дніпропетровську по вул. Космічній, 32 і перед здійсненням маневру розвороту не пересвідчилася, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до керування своїм автомобілем та дорожньої обстановки і її зміни, не діяла таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров`ю громадян, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, не впоралася з керуванням свого автомобіля, в наслідок допустив зіткнення з стоявшим в тому ж місці на автостоянці автомобілем «Пежо 307», державний номер НОМЕР_2 (належить позивачу), скоївши ДТП.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля позивача не отримав ушкодження. При цьому порушення цим відповідачем, зазначеного пункту правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому зв`язку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень та пошкодження автомобіля позивача.

Стосовного винного у вказаній ДТП працівниками ДАІ не було складено протокол, оскільки звернення такого до ДАІ не було, а звернувся позивача до Жовтневого райвідділу міліції. Після перевірки обставин звернення позивача постановою Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 01 вересня 2011 року (остання постанова) в порушенні кримінальної справи стосовно відповідачки по ч. 1 ст. 194 КК України (навмисне пошкодження чужого майна) відмовлено; вказаною постановою фактично встановлена не навмисна вина відповідачки в пошкодженні автомобіля позивача. Вказаною постановою винним фактично у вказаній ДТП визнано було ОСОБА_2 , але через закінчення терміну притягнення до адміністративної відповідальності покарання не призначалося. Постанова набрала законної сили та виконана.

За результатами розгляду справи та дослідженням матеріалів цивільної справи, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідачка ОСОБА_2 .. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому зв`язку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 01 вересня 2011 року встановлено факт вчинення відповідачем на своєму автомобілі адміністративного правопорушення відносно позивача, факт завдання діями вказаної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого зв`язку між винними діями ОСОБА_2 та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і не оспорена. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що винними діями відповідача на своєму автомобілі позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди. Матеріальна шкода полягає (крім пошкодження автомобіля) і в наступному: втрата товарного вигляду пошкодженого автомобіля позивача, витрати на оплату експертизи, поштові та судові витрати.

Таким чином, в результаті винних дій відповідача на своєму автомобілі позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями відповідача, пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача).

Суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду повністю: матеріальну шкоду - 3535 грн. 80 коп., втрату товарного вигляду автомобіля в сумі 2908 грн. 54 коп., витрати на оплату експертизи в сумі 400 грн., витрати на судовий збір в сумі 128 грн. 44 коп. і на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120 грн., оскільки всі вказані витрати підтверджені належними доказами в судовому засіданні, шкода настала.

Крім матеріальної шкоди позивачу була завдана і моральна шкода, що полягає в наступному: на час та після ДТП позивач вимушений був відмовитись від звичного способу життя, він не мав можливості нормально спілкуватись зі своєю родиною. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; сам факт перенесення ДТП, фізичний біль та інш., безсоння від болю та від хвилювань в результаті викликало не лише фізичну але й душевну біль і завдало глибокої душевної травми; особиста вимушена бездіяльність та безпомічність також спричиняли моральні страждання позивачу, оскільки за складом характеру і стилем життя позивач активна людина, а в результаті ДТП вимушений був на деякий час припинити своє спілкування із знайомими та друзями, колишніми колегами по роботі; позивач тяжко хворіє, є інвалідом 2-ї групи, відношення відповідача до скоєного ним, який не тільки не робить ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З викладеного видно, що позивачу неправомірними діями відповідача завдано моральної шкоди за кожною з підстав встановлених законодавцем. Суд вважає можливим задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 1000 грн., в задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, виходячі з вимог зазначених норм матеріального права витікає, що неправомірними, злочинними діями відповідача, пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано моральної шкоди, яка знаходиться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і яка підлягає повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача), оскільки завдання шкоди було внаслідок правопорушення, тобто грубого порушення прав особи та законодавства в цілому; завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки; завдання шкоди здоров`ю позивача; завдання майнової шкоди позивачу; завдання збитків позивачу; вимушеність на протязі тривалого часу захищати свої порушені права; невірне ставлення до своєї поведінки з боку відповідача, який не здійснив дій, щодо відшкодування завданої шкоди і продовжує не визнавати свою вину.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач ОСОБА_2 повинна довести, що її дiями не було порушено її права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно вiдповiдача відносно завданої шкоди, предмета спору, а вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

Відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито`та ст. 81 ЦПК України позивачі, що звертаються з позовом про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я звільняються від сплати державного мита (судового збору), але сума збору позивачем була оплачена судовий збір 128 грн. 44 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120 грн., тому вважає можливим ці витрати також стягнути з відповідача.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково: стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 3535 грн. 80 коп., втрату товарного вигляду автомобіля в сумі 2908 грн. 54 коп., витрати на оплату експертизи в сумі 400 грн., витрати на судовий збір в сумі 128 грн. 44 коп. і на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120 грн. та моральну шкоду 1000 грн., а всього 8092 грн. 78 коп., в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України; ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України; ст. ст. 3, 10, 11, 61, 81, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду 3535 грн. 80 коп., втрату товарного вигляду автомобіля в сумі 2908 грн. 54 коп., витрати на оплату експертизи в сумі 400 грн., витрати на судовий збір в сумі 128 грн. 44 коп. і на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120 грн. та моральну шкоду 1000 грн., а всього 8092 грн. 78 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -