Рівненський міський суд Рівненської області
Справа № 2-4495/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2011 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Цвіркуна О.С.,

при секретарі - Красновій А.О.,

за участю позивача-відповідача - ОСОБА_1,

представника позивача-відповідача - адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача-позивача - адвокат ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нікчемним, визнання недійсним договору позики, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 21 вересня 2009 року між ним та ОСОБА_4 було фактично укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки RENAULT Master, випуск 2003 року, державний номерний знак АС 2803 AM. Стверджує, що на прохання ОСОБА_4 надав останньому Генеральну довіреність на зазначений автомобіль, яка була посвідчена нотаріусом. Відповідно до умов зазначеного договору купівлі-продажу ОСОБА_4 повинен був передати позивачу 11 000 доларів США. В день видачі та посвідчення нотаріусом довіреності ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 3000 доларів США. Пізніше борг, який виник з договору купівлі-продажу автомобіля, було замінено позиковим зобовязанням, оформленим у вигляді розписки, з крайнім терміном повернення коштів до 31 грудня 2010 року. До зазначеного в розписці терміну ОСОБА_4 повернув 1 000 доларів США, 7 000 доларів США боргу останній повертати у відмовляється, у звязку з чим, позивач ОСОБА_1, посилаючись на положення ст.ст. 526, 536, 599, 625, 1047, 1048, 1053 ЦК України, просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 зазначену суму коштів, а також проценти за користування належними йому коштами та три відсотки річних від суми боргу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги по справі підтримав повністю та просив їх задоволити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задоволити, надав пояснення та обґрунтування аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги по справі не визнала, вважає їх безпідставними, а тому такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідач ОСОБА_4 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання нікчемним договору купівлі-продажу автомобіля марки RENAULT Master, випуск 2003 року, державний номерний знак АС 2803 AM та про визнання недійсним договору позики, в яких зазначив, що письмовий договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля ними не укладався, що на думку ОСОБА_4 є обовязковим. Також

зазначає, що в порушення вимог законодавства, не було здійснено державної реєстрації договору купівлі-продажу автомобіля, у звязку з чим, посилаючись на положення ст. ст. 206, 208, 210, 215, 216 ЦК України, просить визнати даний договір нікчемним. ОСОБА_5 того, у звязку з тим, що зазначений договір купівлі-продажу вважає нікчемним, просить визнати договір позики недійсним.

Представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, надала пояснення та обґрунтування аналогічні викладеним в позовній заяві.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги по зустрічному позову не визнали, вважають їх необґрунтованими та безпідставними, а тому такими, що задоволенню не підлягають.

Позивач ОСОБА_1, допитаний як свідок, показання якого, відповідно до ч.2 ст. 57 ЦПК України, є доказом по справі, підтримав позовні вимоги та обставини, викладені в своєму позові, додатково зазначивши, що, на прохання відповідача ОСОБА_4 та його знайомого ОСОБА_5, які придбали в позивача автомобіль марки RENAULT Master, випуск 2003 року, державний номерний знак АС 2803 AM, за узгодженою ціною - 11 000 доларів США, з яких 3 000 доларів США були сплачені одразу, 1 000 доларів США - пізніше, 21 вересня 2009 року ним було видано на імя ОСОБА_4 і ОСОБА_5 довіреність. Зазначив, що за спільною домовленістю між ним та ОСОБА_4 боргове зобовязання, яке виникло з фактично укладеного між ними договору купівлі-продажу автомобіля, відповідно до положень ст. 1053 ЦК України, було замінено позиковим зобовязанням, оформленим у вигляді розписки. Повідомив суду, що ОСОБА_4 пообіцяв, про що також зазначив і в розписці, повернути всі кошти до 31 грудня 2010 року.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що він знайомий з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Зазначив, що ОСОБА_4 він знає досить давно, вони разом займались підприємницькою діяльністю. Свідок показав, що був присутній при придбанні ОСОБА_4 у ОСОБА_1 автомобіля марки RENAULT Master, випуск 2003 року, державний номерний знак АС 2803 AM за 11 000 доларів США. Оскільки, ОСОБА_4 не хотів витрачати кошти на необхідне оформлення автомобіля і тому на його прохання 21 вересня 2009 року ОСОБА_1 видав на них (свідка та ОСОБА_4П.) довіреність. Свідок зазначив, що був присутній при передачі ОСОБА_4 ОСОБА_1 3000 доларів США та написання розписки на суму, що залишилась. Про подальшу передачу коштів ОСОБА_4 свідкові нічого не відомо.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів підлягають задоволенню в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нікчемним та про визнання недійсним договору позики задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Судом було встановлено, що 21 вересня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено усний договір купівлі-продажу автомобіля марки RENAULT Master, випуск 2003 року, державний номерний знак АС 2803 AM. ОСОБА_1 Відповідно до умов зазначеного договору купівлі-продажу, ОСОБА_4 повинен був передати ОСОБА_1 за автомобіль 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США.

Зясовано, і це підтверджується поясненнями позивача та свідка ОСОБА_5, що на прохання відповідача ОСОБА_4, позивач ОСОБА_1 видав на імя ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_4 довіреність на автомобіль марки RENAULT Master, випуск 2003 року, державний номерний знак АС 2803 AM, посвідчену 21.09.2009 р. приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_7. Зазначена довіреність видана терміном до 21 вересня 2012 року. Судом було встановлено, що в день видачі довіреності від 21.09.2009 р. ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 3 000 доларів США, що було підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_5. Представник відповідача ОСОБА_4 не заперечувала того факту, що ОСОБА_4 передав позивачеві ОСОБА_1 3 000 доларів США, а пізніше ще 1 000 доларів США. Дана обставина також підтверджується дослідженою судом Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.10.2010 року, яка на даний момент скасована не була, а тому є дійсною.

Як було встановлено судом, у звязку з відсутністю у відповідача решти коштів (8 000 доларів США, з яких 1 000 доларів США була пізніше передана ОСОБА_4 ОСОБА_1М.) за спільною домовленістю між позивачем та відповідачем, відповідно до положень ст. 1053 ЦК України, борг, що виник з укладеного між ними усного договору - купівлі продажу автомобіля було замінено позиковим зобовязанням, оформленим у формі розписки.

Відповідно до Розписки, дослідженої судом, відповідач ОСОБА_4 зобовязується повернути позивачу ОСОБА_1 кошти в сумі 8 000 доларів США до 31 грудня 2010 року. Факт написання зазначеної розписки відповідачем ОСОБА_4 був підтверджений в судовому засіданні його представником - адвокатом ОСОБА_3

Із відповіді ВРЕР (м. Острог) при ВДАІ УМВС України в Рівненській області № 261 від 27.09.2011 р. автомобіль марки RENAULT Master, випуск 2003 року, державний номерний знак АС 2803 AM станом на 24.09.2009 р. зареєстрований за громадянином ОСОБА_8, а 19.12.2008 р. було видано тимчасовий талон по дорученню на ОСОБА_9, ОСОБА_10, 07.10.2009 р. - на ОСОБА_4, 08.10.2009 р. - на ОСОБА_5 (а.с. 39, 40).

На інших осіб зазначений автомобіль не переоформлявся, що також підтверджується дослідженими судом відповідями ВДАІ УМВС України в Рівненській області № 7708 від 29.09.2011 р., Відповіддю Нововолинського ВРЕР № 1216 від 05.10.2011 р.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням. Заміна боргу позиковим зобовязанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує пятдесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін.

З огляду на зазначене, позивач ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідача ОСОБА_4 боргу, що виник із укладеного між позивачем та відповідачем усного договору купівлі-продажу автомобіля та був замінений позиковим зобовязанням, строк виконання якого настав. Разом з тим, позивач має право на одержання від відповідача, розрахованих відповідно до положень ст.1048 ЦК України, процентів від суми позики в розмірі, який дорівнює обліковій ставці Національного банку України за

кожен місяць до дня повернення позики.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Варто зазначити, що проценти за користування чужими грошовими коштами, розраховані відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, не є штрафною санкцією, у звязку з чим, суд приходить до висновку, що позивач має право на одержання від відповідача трьох відсотків річних від всієї суми боргу.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нікчемним суд прийшов до висновку, що такі позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України та розяснень пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно розмежувати види недійсності правочинів: нікчемні правочин - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх діяльність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через відповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до розяснень пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК України тощо.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до положень ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, немає наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статей параграфу 1 «Загальні положення про купівлю-продаж» глави 54 Цивільного кодексу України обовязкова письмова форми для договору купівлі-продажу автомобіля не передбачено, а тому такий договір не є нікчемним, а оспорюваним і лише у встановленому законом порядку може бути визнаний судом недійсним.

Однією з підстав визнання договору купівлі-продажу нікчемним позивач ОСОБА_4 зазначає відсутність державної реєстрації правочину відповідно до положень ч.1 ст.210 ЦК України. Дане твердження суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

В даному випадку, державна реєстрація договору купівлі-продажу транспортних засобів законодавством не передбачена, а відповідно до Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою Кабінетом Міністрів України від 07 вересня 1998 р. № 1388, та Інструкції про проведення державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них та здійснення перевірок реєстраційно-екзаменаційних підрозділів Державтоінспекції МВС України, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх справ України № 335 від 10 квітня 2002 року передбачено лише державну реєстрацію транспортних засобів, а не правочину, що не є тотожним терміну державної реєстрації, в розумінні статті 210 ЦК України. З огляду на зазначене наявність державної реєстрації транспортного засобу або її відсутність не є правовою підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Разом з тим, звертаючись до суду позивач, відповідно до положень ст.16 ЦК України, на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину - договору купівлі-продажу автомобіля нікчемним, позивач в силу зазначених вище вимог законодавства зобовязаний довести правову та фактичну підставу нікчемності такого правочину.

Оскільки, позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, як оспорюваного правочину, ОСОБА_4 не ставилась, а, відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики, суд прийшов до висновку, що така позовна вимога задоволенню не підлягає, з огляду на наступне:

Як було встановлено судом, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договір позики не укладався, а, відповідно до положень ст. 1053 ЦК України, за їх домовленістю, борг, який виник із укладеного між ними устояного договору купівлі-продажу автомобіля, був замінений позиковим зобовязанням, оформленим у вигляді розписки. Будь-яких правових підстав недійсності договору новації, передбачених законом, ОСОБА_11 не навів, доказів не надав.

Твердження ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 не мав права звернення до суду із позовом про стягнення боргу, оскільки він не є власником автомобіля RENAULT Master, випуск 2003 року, державний номерний знак АС 2803 AM, який зареєстрований за ОСОБА_8, що було підтверджено в суді, суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до положень, ст. 604 ЦК України зобовязання припиняються за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація). Таким чином, зобовязання, які виникли між ОСОБА_1М та ОСОБА_4 з укладеного ними усного договору купівлі-продажу автомобіля припинені у звязку із заміною первісного зобовязання новим - договором новації, сторонами якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_4, оформленим у вигляді розписки. З огляду на наступне, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 як сторона договору новації, має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Як вбачається із досліджених в судовому засіданні банківських квитанцій, позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду було сплачено 649 грн. 91 коп. державного мита, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 649 грн. 91 коп. державного мита, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На підставі викладеного, ст.ст. 206, 208, 210, 215, 526, 599, 604, 1053, 1047, 1048

керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 55 790 грн. основного боргу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 8 357 грн. 41 коп. процентів за користування належними ОСОБА_1 коштами та 843 грн. 58 коп. трьох відсотків річних від простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 649 грн. 91 коп. державного мита, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нікчемним та визнання недійсним договору позики відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою, яка може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського міського суду О.С. Цвіркун