Справа № 22-ц-4372/11 Головуючий у І інстанції Войнаренко Л.Ф.
Провадження № 22-ц/2459/11 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 13.09.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Воробйової Н.С.

суддів: Голуб С.А., Коцюрби О.П.

при секретарі Хворостяній А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП ,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2011 року позивач предявив в суді названий позов. В позові посилався на те, що з вини відповідача 4 серпня 2009 року сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль позивача. Позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 4270,52 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 1720,8 грн., послуги банку у розмірі 34 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду від 23 травня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4270,52 грн. матеріальної шкоди, понесені ним судові витрати в сумі 120 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду сторони оскаржили його в апеляційному порядку.

В доводах апеляційної скарги позивач ОСОБА_2 зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на проведення експертизи, оскільки квитанції про оплату позивачем експертизи були долучені до матеріалів справи. Крім того, суд безпідставно не взяв до уваги доводи позивача про заподіяння йому моральної шкоди.

Просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що суд безпідставно поклав на нього обов»язок по відшкодування позивачу шкоди, завданої внаслідок ДТП, оскільки вина відповідача у ДТП не була доведена. Відносно нього не складався протокол про адміністративне правопорушення, він не притягувався до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення складався саме на позивача, але постановою суду провадження було закрито за п.1 ст. 247 КУпАП.

ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи в порядку ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 має бути задоволена з наступних підстав.

Рішенням суду встановлено, що 4 серпня 2009 року о 16-й годині на 22 км автодороги Київ-Десна Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП автомобіль НОМЕР_1 яким керував позивач та автомобіль марки DAUWOO-21043, яким керував відповідач отримали механічні пошкодження.

Відповідно до довідки ДАІ в автомобілі позивача деформована ліві задні дверцята, ліве заднє крило, лівий поріг.

Матеріальні збитки, заподіяні позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля при ДТП, складають 4270,52 грн.

Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 18 травня 2010 року в діях ОСОБА_2 відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП і провадження у справі закрито за п.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про винуватість відповідача в ДТП і обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди.

Судова колегія не може погодитись із таким висновком суду з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. ст. 8, 213, 215 ЦПК України умовами обґрунтованості рішення є повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та відповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен встановити всі юридичні факти, які згідно з нормами права мають значення для розкриття існуючих між сторонами правових відносин чи певних подій.

Виходячи з підстав заявленого позову - ст. ст. 1166, 1188 ЦК України - підлягали встановленню судом такі юридичні факти як наявність шкоди та її розмір внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, винної поведінки одного чи обох володільців цих джерел та причинного зв'язку між шкодою і їх (чи його) протиправною поведінкою.

Зазначені юридичні факти суд повинен встановити і обґрунтувати доказами, одержаними у визначеному законом порядку за допомогою передбачених ч. 2 ст. 57 ЦПК України засобів доказування і перевіреними у судовому засіданні.

Суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вимог ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду має містити чіткі вичерпні і безумовні висновки щодо доведеності чи недоведеності юридичних фактів, що мають значення для справи, на підставі оцінки доказів відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Усупереч зазначеним процесуальним нормам права суд, дослідивши надані сторонами докази, не дав оцінки у їх сукупності і взаємозв'язку, не зробив чіткого і безумовного висновку щодо наявності вини відповідача у заподіянні шкоди, розмір шкоди і таким чином не встановив юридичного факту, який підлягав встановленню судом у даних правовідносинах.

Так рішення суду взагалі не містить викладу обставин, за яких сталася ДТП, а також висновків суду щодо того, які саме норми ПДР були порушені відповідачем і чи знаходяться в причинному зв»язку порушення ПДР відповідачем та завданням шкоди позивачу.

Крім того, суд ухвалив своє рішення при відсутності в матеріалах справи доказів розміру шкоди, яким може бути акт товарознавчої оцінки автомобіля позивача із зазначенням пошкоджень автомобіля, методики, які застосовував оцінював при проведенні оцінки, а також обґрунтування висновків про встановлення розміру матеріальної шкоди.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судова колегія встановила наступні факти та відповідні їм правовідносини.

4 серпня 2009 року о 16-1 годині на 22 км автодороги Київ-Десна сталась ДТП за участю автомобіля ВАЗ 1043 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля DAUWOO-21043, під керуванням відповідача ОСОБА_3

Позивач не зазначивши у своєму позові обставини ДТП, разом з тим в судовому засіданні пояснював, що він, рухаючись у напрямку м. Вишгорода зайняв крайнє ліве положення на своїй смузі руху, включив лівий поворот і почав здійснювати поворот. В цей час автомобіль відповідача, який рухався у попутному напрямку, але перетнувши суцільну розподільну лінію виїхав на зустрічну смугу і на зустрічній смузі вдарив автомобіль позивача у задні ліві дверцята.

Відповідач, заперечуючи проти позову пояснив, що він рухався у напрямку м.Вишгород. Автомобіль позивача рухався в попутному напрямку перед автомобілем позивача. Швидкість обох автомобілів була близько 40 км на годину. Біля автобусної зупинки Дідовиця автомобіль ВАЗ 21043 зменшив швидкість і прийняв праворуч до автобусної зупинки, а потім різко, не включивши сигнал покажчика повороту, звернув ліворуч, перекривши дорогу для автомобіля відповідача. Відповідач загальмував, але уникнути зіткнення не зміг, внаслідок чого правим кутом бампера свого автомобіля вдарив автомобіль ВАЗ 21043 в задні ліві дверцята. Зіткнення сталось на смузі руху автомобіля відповідача, після чого автомобіль позивача проїхав близько метра і зупинився.

Відповідач сфотографував розташування автомобілів після ДТП і надав вказані фотографії в електронному вигляді до матеріалів цивільної справи. Дані фотографії містяться в матеріалах справи, були досліджені у судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги, а тому судова колегія оцінює їх поряд з іншими доказами у справі. Заперечень позивача щодо належності і допустимості цих доказів не надходило. Як вбачається із вказаних фотографій гальмівний шлях автомобіля відповідача розташований на його смузі руху, що також не суперечить схемі ДТП яка міститься в адміністративному матеріалі. На схемі ДТП гальмівний шлях автомобіля відповідача знаходиться на його смузі руху.

І позивач і відповідач стверджували, що удар відбувся у задні ліві дверцята автомобіля позивача. Наявність механічних пошкоджень лівих дверцят автомобіля позивача доводиться матеріалами справи. Разом з тим, і на схемі ДТП і на фотографіях, наданих відповідачем з місця ДТП зафіксовано, що автомобілі розташовані так, що правий кут бамперу автомобіля відповідача упирається у заднє ліве крило автомобіля ВАЗ 21043. Це підтверджує версію відповідача про те, що на схемі ДТП під номером 4 зафіксовано не місце зіткнення, а місце розташування автомобілів після їх повної зупинки.

Таким чином, проаналізувавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності та взаємозв»язку судова колегія приймає пояснення відповідача щодо обставин скоєння ДТП, вважає їх правдивими і такими, що підтверджуються іншими доказами.

Виходячи з того, що удар відбувся у задні ліві дверцята автомобіля ВАЗ 21043, після удару автомобілі частково розташовувались на своїй смузі руху, а передніми частинами на зустрічній, гальмівний шлях автомобіля відповідача знаходився на його смузі руху, судова колегія прийшла до висновку, що пояснення позивача щодо обставин ДТП, а саме, що автомобіль відповідача рухався по зустрічній смузі руху в попутному напрямку і зіткнення сталось на зустрічній смузі руху, не підтверджуються матеріалами справи.

Даних про те, що відповідач не виконав вимоги п. 12.3 ПДР судова колегія не здобула, оскільки яке вбачається із досліджених матеріалів справи наявний гальмівний шлях автомобіля відповідача.

Ці обставини підтверджуються схемою ДТП і фотографіями з місця ДТП, довідкою ДАІ про ушкодження на автомобілі позивача (а.с.4).

Судова колегія не може погодитись із доводами позивача про те, що оскільки постановою суду у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, то винним у ДТП є ОСОБА_3

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова у справі про адміністративне правопорушення обов»язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постанова Вишгородського районного суду Київської області від 18 травня 2010 року стосувалась лише ОСОБА_2, вона не є преюдиційним доказом вини відповідача.

Крім того, судова колегія враховує, що, як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ОСОБА_3 при її розгляді в судові засідання не викликався, з постановою не був ознайомлений.

Органами ДАІ щодо ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення не складався. Будь-яких доказів наявності вини ОСОБА_3 у ДТП позивач суду не надав.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає позовні вимоги позивача не доведеними, оскільки не встановлений факт винної поведінки відповідача, внаслідок якої сталась ДТП.

Оскільки вина відповідача у ДТП відсутня, підстав для задоволення позову ОСОБА_2 немає.

Також судова колегія вважає недоведеними позовні вимоги щодо наявності матеріальної шкоди та її розміру, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази.

За таких обставин суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до ч. 2 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 квітня 2011 року скасувати в частині задоволення позовних вимог і стягнення судових витрат і в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4270,52 грн. відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: