Справа № 2-579/11
Рішення

Іменем України

01 червня 2011 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ПАТ «Банк „Фінанси та Кредит до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк „Фінанси та Кредит про визнання кредитних договорів частково недійсними,

в с т а н о в и в:

В липні 2010 року ПАТ «Банк „Фінанси та Кредит звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованність за кредитним договором, укладеним Банком із ОСОБА_1 15 січня 2008 року, та стягнути з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором, укладеним Банком із ОСОБА_1 14 березня 2008 року.

Зазначені вимоги, підтримані позивачем в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачами взятих на себе зобовязань: ОСОБА_1 - за кредитними договрами, в порушенння яких він не проводить необхідні платежі за кредитними зобовязаннями, відповідачем ОСОБА_2. за договором поруки, всупереч яким поручитель не виконує взяті на себе зобовязанння щодо виконанння зобовязань позичальника.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, звернувшись до суду із зустрічною заявою (а.с. 68) про визнання кредитних договорів, які є предметом позову Банку, частково недійсними.

До суду відповідачі не зявилися, уповноваживши відповідною довіреністю представляти свої інтереси в суді гр. ОСОБА_3 (а.с. 67). Про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України (а.с.94,95).

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність(а.с. 104).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши інші, надані позивачем на обґрунтування заявлених вимог докази, вважає, що позов ПАТ «Банк „Фінанси та Кредит» підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_1 є необґрунтованим з таких підстав:

Судом встановлено, що 15 січня 2008 року між ВАТ «Банк „Фінанси та Кредит» / рішенням спостережної ради Банку від 30.09.2009 року перейменований в ПАТ, далі по тексту Банк/ та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МБИ 142-08-17 (а.с. 26-30), за умовами якого Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 445000 доларів США зі строком користування до 15 січня 2013 року, а Позичальник взяв на себе обовязок перераховувати Банку проценти за користуванння кредитом у розмірі 15 % річних згідно з графіком повернення Кредиту та сплати відсотків, який є невідємною частиною договору (а.с. 31-32). Згаданий договір був забезпечений договором поруки № МБИ 142-08-17/П, укладеним Банком 15 січня 2008 року із ОСОБА_2 (а.с. 47), за якими поручитель поручилась перед Кредитором за належне виконанння ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань

Два місяці потому, 14 березня 2008 року між ВАТ «Банк „Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений ще один кредитний договір № МБИ 161-08-17 (а.с. 33-39), за умовами якого Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 45 000 доларів США зі строком користування до 14 березня 2013 року, а Позичальник взяв на себе обовязок перераховувати Банку проценти за користування кредитом у розмірі 15 % річних.

.На виконання умов згаданих кредитних договорів, наданння кредиту було проведене позивачем шляхом видачі ОСОБА_1 готівки через касу Банку (а.с. 40, 41), тобто взяті за договорами зобовязанння позивач виконав повністю.

Проте, в порушенння п.п. 2.5, 3.4 Договорів, взяті зобовязання по поверненню сум кредитів та сплаті процентів за користування кредитами, не виконує відповідач. Згідно представлених Банком розрахунків /механізм проведенння яких не заперечується стороною відповідачів/ станом на 27 липня 2010 року загальна сума заборгованності по кредитному договору № МБИ 142-08-17 від 15 січня 2008 року становить 30 301,57 доларів США ( що в гривневому еквіваленті становить 361 311,36 грн. (а.с. 7-14), і відповідно за договором № МБИ 161-08-17 від 14 березня 2008 року заборгованість складає 29 286, 24 доларів США ( що в гривневому еквіваленті становить 345132 грн. (а.с. 15-22). Заборгованість в гривневому еквіваленті обрахована Банком відповідно до офіційного курсу валют станом на 27.07.2010 року (а.с. 23).

Заперечуючи дійсність укладених кредитних договорів, відповідач в своїй позовній заяві посилається на ту обставину, що оспорювані договори суперечить вимогам ЦПК України, оскільки по своїй суті є договором приєднання, а він, як споживач не мав можливості при їх укладенні /на невигідних для себе умовах/ впливати на його умови, і на разі порушується принцип рівності сторін, що прямо суперечить п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку належить до них застосувати, суд виходить з наступного:

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулються гл.16, 47-51,71 ЦК України, ЗУ Про захист прав споживачів, ЗУ Про банки і банківську діяльність та умовами укладених сторонами договорів.

Оцінюючи наведені ОСОБА_1 мотиви щодо суперечності змісту укладених кредитних договорів чинному законодавству України та спотвореної волі Позичальника під час їх укладання, як підстав недійсності оспорюваних ним кредитних договорів, суд наголошує про наступне:

Сторони за оспорюваними кредитними договорами передбачили виконання грошових зобовязань позичальника на певних умовах, які на разі позивач називає невигідними для себе, які він змушений була прийняти при підписанні договору, не маючи можливості вплинути на його умови, і що за його посиланням є свідченням порушення принципу рівності сторін та спотвореності його особистого волевиявлення. Разом з тим, неодноразове укладення сторонами договорів в письмовій формі з зазначенням виду, суми та строку кредиту, типу відсоткової ставки, сукупної вартості кредиту, умов його забезпечення та повернення, і крім того, часткове виконання Позичальником взятих на себе зобовязань є свідченням відсутності у нього спотворного уявлення про обставини, що дісно мали місце і виникли з укладенням договорів. Не є таким, що заслуговує на увагу мотив відповідача щодо його необізнаності стосовно валютних ризиків, оскільки будучі абсолютно вільним у виборі виду кредиту, він двічі обрав саме валютний кредит, що на думку суду і є свідченням прояву принципу свободи договору та виключає правову підставу для визнання оспорюваних договорів недійсними з мотивів порушення принципу вільного волевиявлення учасників правочину при їх укладенні.

Отже, факти недодержання при укладенні договорів вимог ст. 203 ЦК України, або вчинення правочинів ОСОБА_1 внаслідок спотвореної волі по справі не встановлені, тому підстав для визнання оспорюваних відповідачем договорів недійсними суд не вбачає.

Аналіз наданих по справі доказів дає суду підставу дійти висновку про порушенння ОСОБА_1 взятих по обом кредитним договорам зобовязань /в формі їх неналежного виконання/ повернути кредити та проценти за їх використання в строки, визначені кредитними договорами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За умовами укладених договорів п.6.1.а (а.с. 29,36) банк має право достроково витребувати наданий кредит у випадку прострочення сплати відсотків за користування кредитом згідно з Графіком за будь-який період. Відповідно до ст. ст. 1054, 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.

Порука, як вид забезпечення виконання ОСОБА_1 основного зобовязання за кредитним договором, має правові наслідки лише у разі порушення боржником зобовязання, яке було забезпечене відповідним чином (ст.ст. 554, 559 ЦК України).

Згідно з п.п.2.1,2.2 Договору відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконанння Позичальником будь-якої частини Зобовязання, так і при невиконанні Позичальником Зобовязань в цілому. Відповідно до узгодженого сторонами порядку виконанння зобовязанння Поручителем Кредитор набуває право вимагати від Поручителя виконанння зобовязання, що витікає із Кредитного договору при умові, якщо в установлений Договором строк виконання Позичальником Зобовязання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані. У випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники.

Отже, невиконання Позичальником взятих за кредитним договором зобовязань є підставою для покладення солідарної відповідальності на боржників та задоволення вимог Кредитора в повному обсязі предявлених позовних вимог.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішене судом відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526,554,610 ЦК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ПАТ «Банк „Фінанси та Кредит задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк „Фінанси та Кредит заборгованість за кредитним договором № МБИ 142-08-17 від 15 січня 2008 року в сумі 361311 грн. 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк „Фінанси та Кредит заборгованість за кредитним договором № МБИ 161-08-17 від 14 березня 2008 року в сумі 345 132 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк „Фінанси та Кредит судові витрати, повязані з оплатою судового збору та витрат на ІТЗ в сумі 485 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк „Фінанси та Кредит судові витрати, повязані з оплатою судового збору та витрат на ІТЗ в сумі 1335 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 8 грн.50 коп., на користь УДК в. м. Комсомольську витрати з ІТЗ в розмірі 37 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя: підпис ОСОБА_4

З оригіналом вірно

Суддя Т.В. Окунь