Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.11.2011 Справа №2-5056/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі :

головуючої Сливки Л. М.

за участі секретаря Заплітного Б.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання договору недійсним, визнання рішення незаконним, визнання права власності на частину будинку й усунення перешкод у користуванні будинком,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 пред'явив до суду позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання договору довічного утримання від 22 листопада 2000 року недійсним, визнання рішення ОСОБА_6 сільської ради від 05 червня 1998 року незаконним, визнання права власності на частину будинку № 9-а по вул. Кос-Анатольського в с. Білій Тернопільського району й усунення перешкод у користуванні ним, покликаючись на те, що зазначений будинок придбаний його батьками за час шлюбу. Після смерті матері ОСОБА_7 29 січня 1997 року він вступив в управління спадковим майном, відтак прийняв спадщину на 1/3 частину належної їй частки будинку, добудувавши в ньому за власні кошти другий поверх, набувши у зв'язку з цим право власності на 1/3 його частину. Проте оскаржуваним рішенням сільської ради право власності на весь будинок визнано за його батьком ОСОБА_2, який у подальшому відчужив його за спірним договором довічного утримання своїй дочці й сестрі позивача відповідачці ОСОБА_3 Відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні будинком, у зв'язку з чим виникла необхідність у здійсненні його реального поділу із виділенням належної позивачу частки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_8 позов підтримали з викладених у позовній заяві та уточненнях до неї мотивів і просять задовольнити, визнавши частково незаконним рішення ОСОБА_6 сільської ради від 05 червня 1998 року, частково недійсним договір довічного утримання від 22 листопада 2000 року, визнавти за позивачем право власності на 1/3 частину спадкового майна після смерті ОСОБА_7 та на 1/3 частину будинку № 9-а по вул. Кос-Анатольського в с. Білій Тернопільського району, провести реальний поділ будинку з виділенням належної йому частки та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкоди в користуванні будинком.

Відповідачка ОСОБА_3, діючи у власних інтересах, та в інтересах відповідача ОСОБА_2, в судовому засіданні позову не визнала, пояснивши, що після смерті матері ОСОБА_7 позивач ОСОБА_1 спадщини не прийняв, позаяк ні з заявою про її прийняття до нотаріальної контори не звернувся, ні будь-яких дій, які б свідчили про фактичне її прийняття, зокрема про його вступ в управління спадковим майном, не вчинив. Відтак відповідно до чинного на той час законодавства вважається таким, що відмовився від прийняття спадщини. Після смерті матері ОСОБА_7 саме вона, відповідачка ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком, за власні кошти та спільними зусиллями провели реконструкцію будинку, здійснивши добудови, внаслідок яких збільшилася площа будинку. Натомість позивач ОСОБА_1 участі у здійсненні реконструкції та добудовах спірного будинку не брав, коштів на це надавав. З урахуванням наведеного вважає позов ОСОБА_1 безпідставним, тому просить у його задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позову не визнав, пояснивши, що частка ОСОБА_7 у спірному будинку була незначна, а після її смерті всі будівельні роботи, внаслідок яких істотно збільшилася його площа, здійснила ОСОБА_3 Натомість ОСОБА_1 участі ні в здійсненні добудов, ні у їх фінансуванні, не брав. У подальшому відповідач ОСОБА_4 подав заяву, згідно з якою підтримав ці пояснення, з урахуванням наведеного вважає позов ОСОБА_1 безпідставним, просить у його задоволенні відмовити, продовживши розгляд справи в його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_5 подала в судове засідання заяву, згідно з якою позову не визнала, зазначивши, що добудову до будинку № 9-а по вул. Кос-Анатольського в с. Білій Тернопільського району здійснила її сестра відповідачка ОСОБА_3, натомість їхній брат позивач ОСОБА_1 участі в будівництві не брав, оскільки ще до смерті матері пішов проживати окремо. Саме ОСОБА_3 постійно проживала у спірному будинку разом із батьками, здійснюючи догляд за ними. На даний час саме відповідачка ОСОБА_3 здійснює догляд за батьком, забезпечує його харчуванням та лікуванням. З урахуванням наведеного та, зважаючи на неможливість прибути в судове засідання, просить справу розглянути в її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_6 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, не повідомивши про причини неявки, заяви про розгляд справи в його відсутності не подав. За вказаних обставин відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника ОСОБА_6 сільської ради.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд установив такі обставини:

Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач ОСОБА_1 обґрунтовує пред'явлені ним позовні вимоги, та його пояснень у судовому засіданні, його батьки ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_2, перебуваючи в шлюбі, придбали будинок № 9-а по вул. Кос-Анатольського в с. Білій Тернопільського району.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок від 14 жовтня 1988 року, спірний житловий будинок (на час видачі паспорта по вул. К.Маркса, 9 в с. Білій Тернопільського району), належить на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_9 по Ѕ його частині.

Як слідує з обставин, викладених позивачем ОСОБА_1 в заяві про уточнення позовних вимог, спірний житловий будинок на час придбання його батьками складався з двох житлових кімнат. Як зазначено у вказаному технічному паспорті, житловий будинок складався з трьох жилих кімнат.

При цьому позивачем не надано суду правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, на підставі яких можна би було встановити, що він дійсно належав його батькам - ОСОБА_7 та ОСОБА_2.

29 січня 1997 року ОСОБА_7 померла.

Після її смерті відкрилася спадшина, однак в силу зазначених обставин, зокрема через відсутність правовстановлюючих документів, не можливо встановити, яке саме майно входило до її складу , в тому числі яка частка спірного житлового будинку.

З показань у судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 слідує, що їм відомо, що відповідачка ОСОБА_3 здійснювала добудову до житлового будинку № 9-а по вул. Кос-Анатольського в с. Білій Тернопільського району, однак, коли її було закінчено, та прийнято в експлуатацію, вони не знають.

За вказаних обставин позивачем ОСОБА_1 не доведено, яка саме частка спірного будинку входила до складу спадщини за його померлою матір'ю ОСОБА_7, як і не надано доказів на підтвердження факту здійснення ним будівництва добудов до вказаного будинку після смерті матері.

Згідно зі свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 15 червня 1998 року спірний будинок на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради Тернопільського району від 05 червня 1998 року належав на праві власності ОСОБА_2

При цьому, за відсутності зазначених вище доказів, суд не може дійти до висновку, що вказане рішення сільської ради прийняте з порушенням вимог закону.

З тих же мотивів суд не знаходить підстав для визнання недійсним договору довічного утримання від 22 листопада 2000 року, згідно з яким ОСОБА_2 відчужив спірний будинок відповідачці ОСОБА_3, позаяк, будучи на підставі вказаного вище свідоцтва, власником спірного будинку, він управі володіти ним, користуватись та розпоряджатись на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Аналізуючи в сукупності встановлені обставини та досліджені докази, судом не встановлено й порушення права позивача щодо створення йому перешкод у користування будинком, позаяк такі вимоги є способом захисту порушених прав власника майна, як і вимоги про поділ будинку та виділення в ньому частки. Оскільки позивач ОСОБА_1 не довів свого права власності на частку в спірному будинку, порушення його прав, а відтак способів їх захисту судом не встановлено.

З цих підстав позов ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 218, 223, 294, 295 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 328, 331, 334, 386, 388, 391, 392, 744, 748 Цивільного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання договору недійсним, визнання рішення незаконним, визнання права власності на частину будинку й усунення перешкод у користуванні будинком відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_13