Справа № 2 - п-477/11р.
РІШЕННЯ

Іменем України

11 квітня 2011 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на відшкодування інфляційних збитків та трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2009 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів на відшкодування інфляційних збитків та трьох процентів річних за прострочення грошового зобовязання.

Позивачка вказувала на те, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 4 липня 2007 р. з відповідачки на її користь стягнуто 33710 грн. 43 коп. вартості 1/6 частини домоволодіння №5 по пров.Чайковського у м.Миколаєві. Між тим на час подачі позову рішення суду не виконане, кошти на її користь відповідачкою сплачені лише частково. Посилаючись на те, що за період виконання судового рішення гроші знецінились та несвоєчасне їх повернення завдало їй збитків, просила суд на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідачки на її користь 12100 63 коп. на відшкодування інфляційних збитків та 1656 грн. 51 коп. трьох процентів річних за прострочення грошевого зобовязання.

В подальшому при розгляді справи позивачка неодноразово уточнювала свої вимоги, остаточно просила суд стягнути з відповідачки на її користь 21947 грн. збитків від інфляції та 2621 грн. - три проценти річних за весь час прострочення грошового зобовязання, а всього 24568 грн., а також понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов, просила про його задоволення.

Відповідачка позов не визнала, посилаючись на те, що при розгляді справи про розподіл домоволодіння вона не погоджувалася зі стягненням з неї грошової компенсацією її частки та повідомила суд про свою неспроможність сплатити позивачці вартість 1/6 частини домоволодіння. Крім того вона несвоєчасно була повідомлена державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з неї компенсації вартості частини майна. А коли дізналася у березні 2008 р. почала вживати всіх заходів для термінового виконання рішення суду, для чого взяла кредит у банку під проценти, а також при кожній можливості виплачувала кошти на користь позивачки. Посилаючись на ці обставини, просила в позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст..625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно частини першої ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобовязання передбачені статтями 599 -601, 604-609 ЦК України, зокрема за статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 4 липня 2007 р. задоволено частково позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 про реальний розподіл житлового будинку. Постановлено припинити право власності ОСОБА_1 на 1/6 частину спірного домоволодіння, визнати за ОСОБА_2 право власності на вказану частину, зобовязати ОСОБА_2 виплатити на користь позивачки 33710 грн. 43 коп. компенсації вартості 1/6 частки домоволодіння №5 по пров.Чайковського в м.Миколаєві.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 8 листопада 2007 р. зазначене рішення суду залишено без змін.

За цим судовим рішенням Ленінським районним судом м.Миколаєва виданий виконавчий лист. 14 грудня 2007 р. державним виконавцем Ленінського відділу ДВС відкрите виконавче провадження та боржнику надано семиденний строк для добровільного виконання рішення.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження стягувану суму у розмірі 33710 грн. 43 коп. відповідачка сплачувала частинами. Останній платіж у розмірі 2670 грн. нею було здійснено 4 листопада 2009 р.

З матеріалів виконавчого провадження також вбачається, що 21 травня 2009 р. начальником Ленінського відділу ДВС на підставі проведеної ним перевірки виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа щодо зобовязання ОСОБА_2 виплатити ОСОБА_1 вартість частки у розмірі 33710 грн. 43 коп. винесено постанову, якою внесено зміни до постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.12.2007 р. та поновлено ОСОБА_2 строк на добровільне виконання рішення суду до 29 травня 2009 р.

Зазначена постанова начальника Ленінського відділу ДВС учасниками виконавчого провадження не оскаржувалась.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідачки індексу інфляції та трьох процентів річних обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню.

Так з наявних матеріалів справи слідує, що станом на 01.06.2009 р. відповідачкою зі стягуваної на користь позивачки суми 33710 грн. 43 коп. не було і виплачено 15610 грн. Остаточно зобовязання було виконане 4 листопада 2009 р.

Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивачки слід стягнути 390 грн. 25 коп. інфляції за 5 місяців прострочення грошового зобовязання (15610 х 1,025 - 15610 = 390,25), а також 201 грн. 43 коп. - три проценти річних за прострочення з 01.06.2009 р. по 04.11.2009 р. (15610 х 3% : 365 х 157 днів).

Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на відшкодування інфляційних збитків та трьох процентів річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 390 грн. 25 коп. інфляції та 201 грн. 43 коп. річних за простроченні грошового зобовязання, 51 грн. судового збору і 30 грн. інформаційно-технічних витрат, а всього 672 грн. (шістсот сімдесят дві) грн. 68 коп.

В іншій частині в позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська