Справа № 2-10/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2011 р. Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої судді Янжули С. А.

при секретарі Лиман Н.П.

з участю позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

В С Т А Н О В И В :

02.12.2008 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 08.07.2006 року перебувала у законному шлюбі з відповідачем. До того, майже три роки, а саме: з листопада 2003 року вона з відповідачем проживали однією сімєю, вели спільне господарство. В червні 2006 року вони вирішили придбати автомобіль для потреб їх сімї. На той час будь-яких непорозумінь чи розбіжностей з питань спільного життя між ними не існувало. Тому вони вирішили оформити автомобіль на відповідача. Порадившись, вони вирішили придбати автомобіль ВАЗ 210990. Оскільки на той час у них не було суми коштів, достатньої для того, щоб одразу оплатити його вартість, вони звернулися до ОСОБА_3 філії ЗАТ ПриватБанкдля отримання кредиту на купівлю автомобіля. В червні 2006 року вони сплатили автосалону перший внесок в сумі приблизно 9000 грн.

16.06.2006 року відповідач уклав з банком кредитний договір № PVH0AN09981810. Вона виступала поручителем за зобовязаннями відповідача по вказаному кредитному договору, уклавши з банком договір поруки № PVH0AN09981810 від 16.06.2006 року. Після цього, в липні 2006 року вона з відповідачем офіційно оформила шлюбні стосунки і протягом наступного року спільно з ним користувалася машиною, бо також має посвідчення водія.

Однак, з певного часу, їх сімейні стосунки стали погіршуватися і з жовтня 2007 року вони стали проживати окремо один від одного. Хоча автомобіль було придбано ними спільно, після фактичного припинення їх сімейних відносин, відповідач забрав автомобіль і користується ним одноособово. Право позивачки як співвласника автомобіля, він не визнає, стверджуючи, що він є його особистою власністю, оскільки придбаний до шлюбу.

Станом на жовтень 2007 року, коли вона з відповідачем припинила фактичні сімейні відносини, вони за рахунок спільних коштів виплатили банку більшу частину кредиту (приблизно 20 000 грн).

Просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь належну їй частку в спільному майні в розмірі 10 000 грн. Судові витрати розподілити між сторонами порівну.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав, надав суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що позивачка хибно вказує в позові, що вони в червні 2006 року спільно вирішили придбати автомобіль для потреб їх сімї та хибно вказує, що вони в червні 2006 року сплатили автосалону перший внесок в сумі приблизно 9000 грн. Але він дійсно в червні 2006 року вирішив придбати автомобіль та дійсно сплатив автосалону перший внесок в сумі 9000 грн, але придбав автомобіль для особистих потреб і вносив 9000 грн із своїх власних коштів, навіть не брав грошей у позивачки в борг. Він взяв в кредит автомобіль ВАЗ-210990 не для майбутньої сімї, а для власних приватних потреб, зокрема, в м.Дніпропетровську та в м.Павлограді він займався приватним будівельним бізнесом. Первинний внесок 9000 грн він вніс зі своїх власних коштів, оскільки працює з липня 2003 року електромонтером оперативно-виїздної бригади 4 розряду в ОСОБА_3 енергопідприємству до теперішнього часу та отримує заробітну плату. Також він отримує шахтарську пенсію, тому дійсно мав достатньо коштів для внесення первинного внеску за автомобіль. З відповідачкою він дійсно перебував в зареєстрованому шлюбі з 08.07.2006 року по 23.12.2008 року, але загального сімейного бюджету в них не було. Про це вказує сама позивачка в своєму запереченні на зустрічний позов, зокрема вона вказує, що компютер, пральну машину, газову колонку придбала самостійно, для власних потреб і вона сама брала кредит в банку. Вона сама вказує на те, що коли вирішувалося питання про придбання вказаних речей, ОСОБА_2 не те що не давав мені ніяких грошей, він навіть відмовився виступати поручителем перед банком. Позивачка також сама вказує, що кредити, які вона отримала під час перебування в сімї, виплачені нею самостійно, за власні кошти.

Згідно кредитного договору по автомобілю, він також повинен сплачувати 1000 грн щомісячно, починаючи з червня 2006 року по 2011 року. Він сплачує ці щомісячні внески за свій власний кошторис, зі своїх власних коштів. Позивачка ніколи не сплачувала за нього щомісячні платежі, не давала йому в борг на сплату щомісячних внесків. Позивачка посилається на ст.74 СК України, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, але факт проживання однією сімєю з листопада 2003 року по липень 2006 року чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу їй необхідно встановлювати в судовому порядку. І тільки після набрання чинності рішенням суду про встановлення факту проживання однією сімєю, позивачка має право звернутися до суду про розподіл спільного майна. Позивачка не зверталася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю.

Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, відповідач та його представник заперечують проти задоволення позову.

Вислухавши сторони, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в цивільному шлюбі з грудня 2003 року. Цей факт підтверджують як позивачка, так і відповідач.

08.07.2006 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 у відділі реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №132, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб І-КИ №043721 від 08.07.2006 року.

Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах 16.06.2006 року вони придбали в кредит автомобіль ВАЗ 210990, що підтверджується копією кредитного договору № PVH0AN09981810 від 16.06.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 філією ЗАТ КБ ПриватБанкта ОСОБА_2 Вартість кредитних коштів складає 35 500,00 грн. Строк повернення кредитних коштів до 15.06.2011 року.

Договором поруки № PVH0AN09981810 від 16.06.2006 року підтверджується, що поручителем перед кредитором ОСОБА_3 філією ЗАТ КБ ПриватБанкпо кредитному договору № PVH0AN09981810 від 16.06.2006 року, укладеному з ОСОБА_2 на видачу кредиту для придбання автомобіля ВАЗ 210990 є ОСОБА_1

Фактично сторони припинили шлюбні відносини з жовтня 2007 року, про що самі підтвердили в судовому засіданні.

Копією свідоцтва про розірвання шлюбу І-КИ № 105619 від 23.12.2008 року підтверджується, що 23.12.2008 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно ст.355 ЦК України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідульного користування, є об`єктом права сумісної власності подружжя.

ч.1 ст.60 СК України підтверджується, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дитиною, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідність ч.1 ст.61 СК України обєктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

На підставі ч.1 ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частини 1-3 статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1, перебуваючи у цивільному шлюбі з грудня 2003 року та в зареєстрованому шлюбі з 08.07.2006 року, 16.06.2006 року придбали спірний автомобіль, фактично шлюбні відносини припинено сторонами з жовтня 2007 року, шлюб розірвано 23.12.2008 року, банківський кредит повністю сплачував відповідач, суд вважає за можливе стягти з відповідача на користь позивачки 10 000 гривень та судові витрати по справі, так як сума, сплачена за автомобіль за період з 16.06.2006 року по 30.09.2007 року, становить 24 430 гривень 17 копійок, з них: первинний внесок на придбання автомобіля - 9 000 гривень, що підтверджено сторонами по справі, за період з 21.07.2006 року по 21.09.2007 року сплачена сума кредиту 15 430 гривень, підтверджується випискою по транзитному рахунку №6320 в період з 16.06.2006 року по 31.10.2007 року. Ѕ частина суми 12 215 гривень 09 копійок. Позивачкою заявлено позов на суму 10 000 гривень, під час розгляду справи вона не змінювала ціну позову, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог.

Керуючись ст. ст. 60, 212 215 ЦПК України, ч. 2 ст. 220, 60, ч.1 ст.61, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70, 74 Сімейного Кодексу України, ст. 355, ч.2 ст.370, ч.1-3 ст. 372, 368 ЦК України, - суд

В И Р І Ш И В :

Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок належну їй частку у спільному майні подружжя.

Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 130 (ста тридцяти) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4