АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2011 року

06 грудня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Можелянської З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Косенко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року про забезпечення позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 20.12.2010 року було постановлену ухвалу про забезпечення позову, згідно якої суд застосував заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що на праві власності належить ОСОБА_2 в межах позовних вимог, а саме: нерухоме майно, що знаходиться за адресою: 10000, м. Житомир, вул. Барашівська, буд. 48-б; інше рухоме майно, що знаходиться за місцем реєстрації відповідача: 10000, м. Житомир, вул. Барашівська, буд. 48-б; грошові кошти, що обліковуються на рахунках відповідача.

З даною ухвалою не погодився відповідач ОСОБА_2 і звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та відмовити позивачу в заяві про забезпечення позову, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону (а.с.42-44).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а ухвалу суду, в силу ст. 312 ЦПК України скасувати з наступних підстав.

Суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було розглянуто заяву позивача ПАТ КБ ПриватБанк про забезпечення позову і 20.12.2010 року постановлено ухвалу про забезпечення позову (а.с.33), якою суд застосував заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що на праві власності належить ОСОБА_2 в межах позовних вимог, а саме: нерухоме майно, що знаходиться за адресою: 10000, м. Житомир, вул. Барашівська, буд. 48-б; інше рухоме майно, що знаходиться за місцем реєстрації відповідача: 10000, м. Житомир, вул. Барашівська, буд. 48-б; грошові кошти, що обліковуються на рахунках відповідача.

Накладаючи арешт на майно боржника ОСОБА_2, суддя посилався на те, що невжиття даних заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч.5 ст.153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Відповідно до ст.ст. 151,153 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в п.1 Постанови Пленуму від 22.12.2006 року №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Однак, в порушення вищезазначених вимог процесуального закону, вирішуючи питання щодо забезпечення позову та постановляючи 20.12.2010 року ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції не зазначив підстави обрання такого виду забезпечення позову, як і не обґрунтував причини застосування заходів по забезпеченню позову, не вказав на ті обставини, які свідчать про те, що прийняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, визнаючи обсяг майна на яке слід накласти арешт, суд першої інстанції не врахував вимоги ч.3 ст. 152 ЦПК України, а саме, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Однак, вирішити питання щодо такої співмірності апеляційний суд позбавлений можливості, так як в ухвалі суду не зазначена вартість майна, на яке накладено арешт.

Також, матеріали справи не містять документів чи інших доказів належності майна, на яке накладено арешт відповідачу.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, як така що не відповідає вимогам процесуального закону та матеріалам справи, з передачею питання щодо забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153,303,307,312 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року скасувати та передати питання щодо забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: