Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2011 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів: за участю секретаря:ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ставищанського районного суду Київської області від 17 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_5 (син) про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив суд стягнути з його сина відповідача по справі на його користь аліменти у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Ставищанського районного суду Київської області від 17 грудня 2010 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду та направлення справи на новий судовий розгляд через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Судом встановлено, що відповідач є сином позивача. Крім того позивач є одиноким пенсіонером, який хворіє і потребує стороннього догляду. Зазначені обставини визнаються сторонами по справі та підтверджується копією довідки виконкому Іванівської сільської ради від 12 липня 2010 року № 746. Відповідач 31 жовтня 2008 року звільнений з посади пакувальника відділу пакування ДП „ОМНІ-Сервіс" в зв'язку з скороченням обсягів виробництва. Перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, був направлений на роботу, проте, йому відмовлено у працевлаштуванні, оскільки він не відповідає певним вимогам, що підтверджується копією довідки ДП „ОМНІ-Сервіс" від 3 грудня 2009 року № 20 та копією направлення на роботу Дніпровського районного центру зайнятості від 30.1 1.2010 року.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має можливості в даний час надавати позивачу матеріальну допомогу - виплачувати йому щомісячно аліменти, а позивач не надав суду доказів того, що відповідач має можливість утримувати його.

Однак на думку колегії суддів зазначені обставини не можуть бути підставою до відмови в задоволенні позову.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є не працездатними і потребують матеріальної допомоги.

Статтею 205 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тобто зазначені судом першої інстанції обставини щодо можливості відповідача надавати позивачу матеріальну допомогу не можуть бути підставою до задоволення позову чи до відмови в задоволенні і повинні бути лише враховані судом при визначенні розміру аліментів у разі, якщо суд дійде до висновку, що позов підлягає задоволенню.

За змістом ст. 202 СК України повнолітні діти зобовязані утримувати своїх батьків за наявності двох підстав, а саме, якщо батько чи мати є не працездатними і якщо вони потребують матеріальної допомоги.

Позивач по справі є непрацездатною особою пенсійного віку, що не заперечується сторонами та підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме листом управління пенсійного фонду України в Ставищенському районі.

Згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва станом на 2008 рік позивач отримує пенсію в розмірі 758 грн. 77 коп.. Отже розмір пенсії позивача більший за прожитковий мінімум на 2011 рік, який з 1 січня 2011 року становить 750 грн.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивач має самостійний дохід більший за прожитковий мінімум, а тому не має права на отримання аліментів від безробітного сина, який перебуває на обліку в центрі зайнятості.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В звязку з цим колегія суддів вважає за можливе залишити без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, однак не з підстав не можливості відповідача сплачувати аліменти, а з підстав того, що позивач не потребує матеріальної допомоги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Ставищанського районного суду Київської області від 17 грудня 2010 року - залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: