Справа № 2-2340/11
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.11.2011 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого - судді Трофімова В.С.
секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку заочного розгляду в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 6261 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що 20 вересня 2010 року о 17 год. 00 хв., в районі буд. 256, по вул.Салтівське Шосе, у м.Харкові, водій автомобіля Нісан, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 не витримав безпечну швидкість руху та безпечний інтервал, що призвело до зіткнення з автомобілем Москвич, державний номерний знак 4556ХА, чим наніс матеріальну шкоду, місце ДТП залишив. Винним у дорожньо-транспортній пригоді Фрунзенським районним судом м.Харкова був визнаний ОСОБА_4, який під час зіткнення транспортних засобів порушив вимоги п.п.2.10; 12.1; 13.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. Внаслідок зіткнення в автомобілі позивача були деформовані: задня панель, заднє ліве крило, зруйнований задній лівий ліхтар, отримані інші пошкодження Згідно звіту дослідження спеціаліста - автотоварознавця позивачу завдана матеріальна шкода у розмірі 6261 грн., позивачем сплачено 400 гривень за проведення дослідження. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач зазнав моральних страждань у звязку з ушкодженням його майна, втратив можливість користуватися своїм майном, втратив спокій, йому довелося тратити багато часу на ремонт автомобіля, звернення за юридичною допомогою та оформлення відповідних документів.
Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи попереджався заздалегідь і належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у матеріалах справи є дані про належне його повідомлення.
Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У ході судового розгляду встановлено, що автомобіль Москвич 412 ИЭ, державний номерний знак ч4556ХА УАЗ-3163належить на праві власності ОСОБА_2.
Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2011 року, приблизно о 17 год. 00 хв., в районі будинку №256, по вул..Салтівське Шосе у м.Харків відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів „Нісан, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля „Москвич, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2.
Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20.12.2010 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у вигляді позбавлення права користування транспортними засобами строком на 1 рік. З вищезазначеної постанови також вбачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулася через недотримання водієм ОСОБА_3 п.п.2.10, 13.1, 12.1 Правил дорожнього руху України.
Згідно звіту №335/11-2010 дослідження спеціаліста-автотоварознавця ТОВ Сател Груп, який був складений 10.11.2010 року, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Москвич 412 ИЭ, державний номерний знак ч4556ХА в результаті його пошкодження при ДТП складає 6261 гривна.
Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Згідно вищезазначеному звіту спеціаліста-автотоварознавця, відповідач своїми діями заподіяв позивачу ОСОБА_2 матеріальну шкоду на суму 6261 гривні.
Відповідно до ст..1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
У абз. 1 п. 4 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збиткуз подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11(далі по тексту ППВС України № 6) вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати яку-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, повинна наступати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих особливостей.
У абз. 2 і 3 п. 4 ППВС України № 6 вказане, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки через право власності, повного господарського ведення, оперативного управління або по інших підставах (договори оренда, довіреність і т.п.). Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за збиток перед потерпілим особу, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки через трудові відносини з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.п.).
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода складається з душевних страждань, які фізична особа зазнала, у звязку з пошкодженням її майна.
Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У абз. 1 і 2 п. 3 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди(далі по тексту ППВС України № 4) вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру унаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з погіршенням здоров'я, в порушенні права власності (зокрема інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного суспільного життя, порушенні відносин з навколишніми людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд вважає, що з вини відповідача ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнавав у звязку з діями ОСОБА_3
При визначенні судом розміру відшкодування завданої позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди суд виходить з вимог розумності та справедливості та враховує обставини, викладені вище.
Суд оцінює моральну шкоду, причинену ОСОБА_2 у розмірі 2000 гривен.
З урахуванням вищезазначеного, суд не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, які є у матеріалах.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом судової справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати повязані з проведенням судових експертиз та ін.
Судові витрати в справі визначаються судом виходячи з положень ст. 88 ЦПК України.
Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, у межах задоволених позовних вимог, при зверненні до суду з позовом у сумі 101 гривні, витрати, повязані з інформаційно-технічним забезпеченням розгляди справи у розмірі 120 гривень; витрати, повязані з оплатою висновку фахівця - автотоварознавця у розмірі 400 гривен 00 копійок, що підтверджується відповідними квитанціями.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1166 ч.1, 1167 ч.1, 1187 ч.2, 1188 ЦК України, ст.ст. 10,11, 79, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 224 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 6261 гривні.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 1000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати: витрати повязані з оплатою судового збору у розмірі 101 гривні; витрати, повязані з інформаційно-технічним забезпеченням розгляди справи у розмірі 120 гривень; витрати, повязані з оплатою висновку фахівця - автотоварознавця у розмірі 400 гривень.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Надруковано у нарадчій кімнаті.
Головуючий суддя: