Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2011 Справа №2-1948/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого-судді Дуди О.О.

з участю секретаря Шилівської М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Посилається на те, що 21.08.2003 року позивачем було передано в позику відповідачу 10000 гривень. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.11.2004 року вирішено стягнути ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 10000грн. боргу за договором позики та 100грн. державного мита. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 29.05.2006 року боржника ОСОБА_2 оголошено в розшук, у звязку з чим рішення суду не виконано по даний час. Просить стягнути з відповідача інфляційні втрати від суми боргу за період з 10.02.2008 року по 10.02.2011 року в розмірі 4403,60грн., три відсотки річних в розмірі 909грн. Крім цього вказав, що відповідачем йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, повязаних з порушенням цивільних прав, яку оцінює у 3000грн. моральної шкоди та просить стягнути з відповідача.

У судове засіданні позивач не зявився, надіслав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить задовольнити позов та розглянути справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На підставі ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.11.2004 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 10000грн. боргу за договором позика та 100грн. сплаченого державного мита, а всього стягнути 10100грн. В решті позову відмовлено. Рішенням встановлено, що між сторонами 21.08.2003 року укладено договір позики за яким ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 10000грн., які він зобовязався повернути до 01.01.2004 року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 29.05.2006 року оголошено розшук ОСОБА_2.

Згідно листа УМВС України в Тернопільській області №5/3-Ф-56 від 22.12.2009 року місце перебування ОСОБА_2 встановлено. У останнього були відібрані письмові пояснення про причини несплати боргу, з яких вбачається, що ОСОБА_2 боргу не визнає.

Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 п.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем, у строк та в порядку, встановленому договором.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на даний час борг позивачу в повному обсязі не повернув, чим порушує взяті на себе зобовязання.

Таким чином підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні витрати із суми боргу в розмірі 10100грн. за період з 10.02.2008 року по 10.02.2011 року складають 4029,9грн. (17,5%(2008 рік)+11,7%(2009 рік)+8,8%(2010 рік)+1,9%(2011 рік) = 39,9% х 10100грн.) та три відсотки річних із суми заборгованості за період з 10.02.2008 року по 10.02.2011 року із розрахунку 1097 днів, які становлять 909,92грн.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Згідно розяснень, даних у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем суду не надано доказів про заподіяння йому відповідачем моральної шкоди на підтвердження душевних страждань, повязаних з порушенням цивільних прав, як про це зазначено у позовній заяві.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат від суми боргу за період з 10.02.2008 року по 10.02.2011 року в розмірі 4029,9грн., трьох відсотки річних із суми заборгованості за період з 10.02.2008 року по 10.02.2011 року, які становлять 909,92грн., позов слід задовольнити частково, відмовивши у стягненні решти суми інфляційних витрат, у звязку з невірно здійсненим позивачем її розрахунком та моральної шкоди.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 11, 23, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 611, 625, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати від суми боргу за договором позики від 21.08.2003 року в розмірі 4029,9грн. та три відсотки річних від суми заборгованості за договором позики від 21.08.2003 року в розмірі 909грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 49,39 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи, сплачені позивачем при зверненні з позовом до суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Тернопільського міськрайонного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Дуда О.О.