Справа № 2-4788/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2011 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі Біжко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2010 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом, в якому просив суд: визнати недійсним з часу підписання кредитний договір №11/ФК-07 від 14.12.2007 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк`та Собяніною Ольгою Андріївною.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зазначив, що оспорюваний договір був укладений під час шлюбу позивача з ОСОБА_2 , то відповідно до ч.2 ст.65 СК України, позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, на задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача позовні вимоги визнав, надав до суду заперечення, проти позову заперечував.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

30 червня 2010 року між TOB «Укрпромбанк». АТ «Дельта Банк`та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань «Укрпромбанку`на користь «Дельта банку», відповідно до якого TOB «Укрпромбанк`відступив, а AT «Дельта Банк`набув права вимоги до боржників по кредитним договорам.

Судом встановлено, що 05 серпня 1995 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину.(а.с.7-8)

14 грудня 2007 року ОСОБА_2 уклала з відповідачем кредитний договір №11/ФК-07, за яким отримала кредит на споживчі цілі у сумі 9 000 грн.

При укладанні кредитного договору ОСОБА_2 було належним чином проінформовано про всі істотні умови договору, як то спосіб, терміни погашення кредиту, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, умови дострокового розірвання договору тощо, що підтверджується наявністю особистого підпису ОСОБА_3 на договорі, та інших документах.

Судом встановлено, що при укладанні кредитного договору сторонами було дотримано всі вимоги, які необхідні для його дійсності передбачені ст.203 ЦК України, а саме:

- зміст правочину не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особи, які вчиняли правочин мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. (кредитний договір було укладено повноважними особами);

- волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній

волі;

- правочин вчинено у формі, яка встановлена законом;

- правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (за даним кредитним договором фактично було отримано кредитні кошти на споживчі цілі.)

Згідно ч.1, 2 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч.3 ст.65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Судом встановлено, що предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем - фінансова установа. Кредитом є надання коштів у позику, що є одним із видів фінансової послуги.

Відповідно до розділу 2 «Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин Верховного Суду України, положення ст.65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обов`язків для другого із подружжя, а лише для позичальника, як сторони договору у відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України.

За змістом ст.65 СК України згода подружжя вимагається у випадку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що даний кредитний договір не є угодою щодо розпорядження майном подружжя і тому до даних правовідносин норма ст.65 СК України не може бути застосована.

Слід зазначити, що відповідно до норм чинного законодавства, кредитний договір не потребує нотаріального посвідчення та/або державної реєстрації, тому не має законних підстав в обов`язковій письмовій згоді на укладання цього виду договору подружжя. Крім цього, ОСОБА_2 , одержала кошти для особистих потреб, що є її особистою приватною власністю, згідно ст.57 СК України.

Таким чином, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача до відповідача про визнання кредитного договору недійсним, суд вважає їх безпідставними, необґрунтованими, такими, що спростовуються фактичними обставинами справи та наявними доказами, а також нормами цивільного законодавства України, у зв`язку з чим, суд вважає можливим у задоволені позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: