№ 2- 9696
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Медиком`до Дащенко Геннадія Йосиповича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа Дніпропетровське регіональне відділення державної інноваційної фінансово-кредитної установи про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Медиком»12 квітня 2010 року звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди. Позивач в своєму позові, а його представник в судовому засіданні посилаються на те, що 09 лютого 1996 року третя особа Дніпропетровське регіональне відділення державної інноваційної фінансово-кредитної установи уклала інноваційний договір з позивачем на видачу інноваційного займу строком до серпня 1997 року, 02 червня 1996 року третя особа перерахувала позивачу обумовлені кошти, а в червні цього ж року Дніпропетровська філія АТ «Укрінбанку`гарантувала повернення вказаного займу. Але вказані кошти через неправомірні дії відповідачів повернуті не були, стосовно відповідачів була порушена кримінальна справа, виносився обвинувальний вирок відносно них з задоволенням цивільного позову стосовно вказаних коштів, апеляційним судом вказаний вирок залишено без змін, а ухвалою Верховного Суду України вказані вирок та ухвала скасовані і справа закрита провадженням за збігом терміну притягнення до кримінальної відповідальності; скасування стосувалося і суми цивільного позову. Позивач вважає, що винними діями саме відповідачів йому завдана шкода не повернуто державні кошти, цю шкоду повинні відшкодовувати відповідачі і просив стягнути солідарно з відповідачів шкоду у вказаній сумі, задовольнивши позов у повному обсязі.

Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не, пояснивши. що дійсно було укладено інноваційний договір, кошти надходили, але вони використані за призначенням; ухвалою Верховного Суду України вирок суду стосовно них та ухвала апеляційної інстанції скасовані і справа повністю закрита провадженням, скасування стосувалося і суми цивільного позову. Вони ні в чому не винні. Все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, пояснивши, що дійсно 09 лютого 1996 року вони уклали інноваційний договір з позивачем на видачу інноваційного займу строком до серпня 1997 року, 02 червня 1996 року третя особа перерахувала позивачу кошти в сумі 370000 грн., а в червні цього ж року Дніпропетровська філія АТ «Укрінбанку`гарантувала повернення вказаного займу. Але вказані кошти через неправомірні дії відповідачів повернуті не були, ухвалою Верховного Суду України підтверджена винність відповідачів в неповерненні суми займу, просив стягнути солідарно з відповідачів шкоду у вказаній сумі, задовольнивши позов у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів і представника третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 09 лютого 1996 року третя особа Дніпропетровське регіональне відділення державної інноваційної фінансово-кредитної установи уклала інноваційний договір з позивачем на видачу інноваційного займу строком до серпня 1997 року, 02 червня 1996 року третя особа перерахувала позивачу обумовлені кошти, а в червні цього ж року Дніпропетровська філія АТ «Укрінбанку`гарантувала повернення вказаного займу, відповідачі були працівниками цієї філії. Але вказані кошти через неправомірні дії відповідачів повернуті не були, стосовно відповідачів була порушена кримінальна справа, Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 07 березня 2006 року виносився обвинувальний вирок відносно відповідачів з задоволенням цивільного позову стосовно вказаних коштів, апеляційним судом 24 листопада 2006 року вказаний вирок залишено без змін, а ухвалою Верховного Суду України від 13 грудня 2007 року вказані вирок та ухвала скасовані і справа закрита провадженням за збігом терміну притягнення до кримінальної відповідальності; скасування стосувалося і суми цивільного позову. Позивач вважає, що винними діями саме відповідачів йому завдана шкода не повернуто державні кошти, цю шкоду повинні відшкодовувати відповідачі, в добровільному порядку питання не вирішено, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 07 березня 2006 року виносився обвинувальний вирок відносно відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з задоволенням цивільного позову ТОВ «Медіком`стосовно вказаних коштів, апеляційним судом 24 листопада 2006 року вказаний вирок залишено без змін, а ухвалою Верховного Суду України від 13 грудня 2007 року вказані вирок та ухвала скасовані і справа закрита провадженням за збігом терміну притягнення до кримінальної відповідальності; скасування стосувалося і суми цивільного позову. Вказаною ухвалою Верховного Суду України підтверджено і встановлено вчинення вказаними відповідачами злочину стосовно коштів інвестиційного займу. Ця ухвала набрала законної сили та виконана.

За результатами розгляду справи та дослідженням матеріалів цивільної справи і доказів по ній, на думку суду, винними у завданні вказаної шкоди позивачу є саме відповідачі. При цьому порушення ними умов іноваційного договору та фінансових операцій стосовно суми займу знаходилось у прямому причинно-слідчому зв`язку із наслідками у вигляді шкоди позивачу.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, ухвалою Верховного Суду України від 13 грудня 2007 року встановлено вчинення відповідачами злочину, факт вчинення неправомірних дій і кримінального правопорушення відносно позивача, завдання діями вказаних осіб шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого зв`язку між їх винними діями та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і не оспорена.

Ухвала Верховного Суду України від 13 грудня 2007 року відносно відповідачів набрала законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії відповідачів по не поверненню суми займу, а саме дії, що містять в собі склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365 і ч. 2 ст. 366 КК України, факт завдання шкоди позивачу, наявність причинно-слідчого зв`язку між винними діями, пов`язаними з порушенням вимог КК України відповідачами і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано значної матеріальної шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що винними діями відповідачів позивачу було завдано матеріальної шкоди в сумі 658236 грн. 73 коп..

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями відповідачів, пов`язаними з вчиненням злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365 і ч. 2 ст. 366 КК України позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідачів і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідачів).

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідачі повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачами до суду не надано.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно вiдповiдачів відносно завданої шкоди, предмета спору, а вiдповiдачі не довели незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідачів проти позову, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується. Строк позовної давності позивач ре пропустив, оскільки ухвала Верховного Суду України була винесена 13 грудня 2007 року, а позво було подано в квітні 2010 року, тобто до закінчення трирічного терміну позовної давності.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь позивача ТОВ «Медиком`шкоду в сумі 658236 грн. 73 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 120 грн. і поштові витрати 02 грн., а всього 658358 грн. 73 коп. та стягнути солідарно з цих відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 1700 грн.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України; ст. 451 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. ст. 15, 16, 22, 1166, 1190 ЦК України; ст. ст. 3, 10, 11, 61, 81, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Медиком`шкоду в сумі 658236 грн. 73 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 120 грн. і поштові витрати 02 грн., а всього 658358 грн. 73 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1700 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -