Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22ц-4634/2011 р. Головуючий у 1 інстанції:
Доповідач: Кримська О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2011 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Кримської О.М.

ОСОБА_2

при секретарі: Череватій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Запорізької області, прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя, Головного Управління УМВС в Запорізькій області, Ленінського РВ ЗМУ УМВС України, Державного казначейства України, Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до прокуратури Запорізької області, прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя, Головного Управління УМВС в Запорізькій області, Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області, Ленінського РВ ЗМУ УМВС України, Державного казначейства України, Головного Управління Державного казначейства України в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури.

В позовній заяві зазначав, що 19 лютого 2004 року відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а 20 лютого 2004 року відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.368 КК України, згодом його дії були перекваліфіковані на ч.2 ст.368 КК України. Під час досудового слідства у нього було вилучено кошти в сумі 3 500 грн., які були визнані речовими доказами по справі, та було накладено арешт на 1/3 частини належної йому квартири АДРЕСА_1.

19 грудня 2005 року вироком Ленінського районного суду його було засуджено за ч.1 ст.364 КК України, а за ч. 1 ст.368 КК України - виправдано.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 квітня 2006 року вирок Ленінського того суду був скасований і справа направлена для проведення додаткового розслідування.

Після проведення додаткового розслідування справа була направлена на розгляд до Ленінського районного суду, але ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2006 року справа знову була повернута для проведення додаткового розслідування.

31.10.2007 року прокуратурою Ленінського району дії ОСОБА_3 було перекваліфіковано на ч.2 ст.192 КК України та справу направлено до Ленінського РВ ЗМУ УМВС України.

Після неодноразових звернень до посадових осіб Ленінського РВ ЗМУ УМВС 17.12.2008 р. йому була вручена копія постанови про закриття кримінальної справи від 10.11.2007 року, в якій було зазначено про скасування підписки про невиїзд та про скасування арешту майна. Однак в постанові не було вирішено питання про повернення вилучених грошових коштів у сумі 3 500 грн. та не роз'яснено порядок та строки звернення з приводу відшкодування шкоди і поновлення порушених прав.

11 березня 2009 року постановою прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя постанова слідчого Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України про закриття вище зазначеної справи була скасована, справа повернута до Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України.

15 травня 2009 року винесено постанову про закриття кримінальної справи за п.2 ст. 6 КПК України, в якій було зазначено повернути ОСОБА_3 вилучені грошові кошти в сумі З 500 грн. та скасувати накладений арешт на майно.

Внаслідок незаконних, на думку позивача, дій з боку органів прокуратури, слідства він відчував моральні та фізичні страждання, що було викликано приниженням його честі, гідності та ділової репутації. Тому вважає, що незаконними діями з притягнення його до кримінальної відповідальності, позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінив в 122 686 грн. 30 коп.

Крім того, в позові ОСОБА_3 зазначав, що йому завдана матеріальна шкода, яка складається з втраченої заробітної плати у сумі 45 425 грн. 33 коп., незаконно вилучених грошових коштів з урахуванням інфляції - 6412 грн. та оплати на здійснення запиту до Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - 61 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив суд стягнути за рахунок Державного бюджету України матеріальну шкоду в розмірі 51898 грн. 33 коп., відшкодувати моральну шкоду в розмірі 122686 грн. 30 коп. та зняти арешт з належної йому 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2010 року в якості співвідповідача до участі у справі залучено ГУ УМВС України в Запорізькій обл..

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2010 року позов задоволено частково.

Визначено відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 в сумі 2600 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_4, Головне управління Державного казначейства України в Запорізькій області, Головне управління МВС України в Запорізькій області,не погоджуючись з рішенням Ленінського районного суду від 02.06.2010 року, подали апеляційні скарга.

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Головне управління Державного казначейства України в Запорізькій області, Головне управління МВС України в Запорізькій області в своїх апеляційних скаргах просили рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2011 року вказане рішення районного суду в частині визначення розміру моральної шкоди змінено, розмір моральної шкоди збільшено до 41 676 грн. 80 коп. Рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_3 про зняття арешту з 1/3 частини квартири, відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті вилучення грошових коштів сумі 3500 грн., залишено без розгляду. В решті - рішення районного суду залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2010 року, та з рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2011 року, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, заступника прокурора Запорізької області та Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області подали касаційні скарги.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 29 червня 2011 року рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2011 року в частині вирішення вимог про відшкодування матеріальної шкоди скасовано, справу направлено на новий розгляд.

В частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди рішення колегії суддів супової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2011 року залишено без змін.

Відповідно до п. 1 ст. З Закону України від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" у випадках, передбачених ст. 1 цього Закону, громадянинові відшкодовується, зокрема, заробітна плата та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Згідно зі ст.ст. 11,12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та п.п.11, 12 положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України, від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41 в разі закриття кримінальної справи за відсутності події злочину, відсутністю у діяннях складу злочину або недоведеністю участі особи у вчиненні злочину, орган дізнання, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування шкоди.

Розмір відшкодування шкоди, зазначеної зокрема у п.п. 1,3,4 ст.3 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина, визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі з незгоди з винесеною постановою(ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Як установлено судом першої інстанції право на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" у ОСОБА_3 виникло у звязку з винесенням 15 травня 2009 року постанови слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області про закриття кримінальної справи за п.2 ст. 6 КПК за звинуваченням його в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 192 КК України у звязку з відсутністю в його діях складу злочину.

Вищеназваною постановою також визначено про зняття арешту з майна та повернення ОСОБА_3 грошей у сумі 3500 грн.. які у нього були вилучені.

Дана постанова не була оскаржена ОСОБА_3 у порядку ст. 12 Закону.

Окрім того, як було встановлено в судовому засіданні апеляційної інстанції від 12 січня 2011 року, кошти в сумі 3500 грн. йому повернуто, а також згідно витягу про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборони відчуження майна, вилучено запис про заборону відчуження 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3 (а.с.112т.2).

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому, крім зняття арешту з належної йому 1/3 частини квартири АДРЕСА_3, просив відшкодувати йому матеріальну шкоду, що складається з : втраченої заробітньої плати у розмірі - 45 425,33 грн.; незаконного вилучення грошових коштів з урахуванням інфляції -6412 грн.; оплати за здійснення запиту до Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - 61 грн.

Оскільки слідчі дії стосовно закриття кримінальної справи провадив орган досудового слідства, то цей орган у місячний термін з дня звернення громадянина витребовує всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди і виносить відповідну постанову.

Проте, суд першої інстанції на вищевикладене належної уваги не звернув, не врахував, що визначення розміру матеріальної шкоди, здійснюється у порядку, передбаченому ст. 12 Закону, в даному випадку вирішення цього питання належить до компетенції інших органів, а не суду.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_3 про зняття арешту з квартири і повернення вилучених коштів, відшкодування йому втраченої заробітньої платні, оплати за здійснення запиту до Державного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна не можуть бути розглянуті в межах даної справи, а тому рішення в частині відмови про зняття арешту з квартири позивача та у відшкодуванні матеріальної шкоди підлягає скасуванню як ухвалене з порушенням зазначеного порядку із залишенням позову в цій частині без розгляду.

Керуючись ст. ст.3О3, 307 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Державного казначейства України в запорізькій області та Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2010 року по цій справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та зняття арешту з квартири скасувати та позов в цій частині залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: