Справа № 2-9804/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2011 р. Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого судді Мазниці А.А.

Секретаря Ткаченко В.І.

За участю:

Представника позивачів ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі у березні 2011 року звернулися до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1997 р. та свідоцтва про право на спадщину від 02.03.2011 р. вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , при цьому ОСОБА_4 належить 1/3, ОСОБА_3 2/3 її частини. 10.07.2007 р. між позивачами та відповідачкою був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу, що передбачав перехід у власність позивачів кімнати поз. 3 у квартири АДРЕСА_2 у тому ж будинку та приєднання її до належно останнім квартири. Діючи на підставі цього договору, позивачі здійснили перебудову своєї квартири, що потягла збільшення її площі за рахунок приєднаної кімнати, втім оскільки для цього не були отримані відповідні дозволи та узгодження, а також не складався та не затверджувався у встановленому порядку проект, результат цих робіт є самовільним будівництвом у розумінні ст. 376 ЦК України, а отже право власності на нього може бути набуте виключно у судовому порядку. На підставі викладеного позивачі просили визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 87,0 кв.м., житловою площею 48,7 кв.м., у наступних частках: за ОСОБА_3 1/3 частина, за ОСОБА_4 2/3 частини.

Під час розгляду справи відповідачкою ОСОБА_5 був заявлений зустрічний позов, у якому вона виходячи з вищенаведених обставин та з аналогічних підстав просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_4 .

У судовому засіданні представник позивачів заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Проти задоволення зустрічного позову не заперечував.

Представник відповідача проти задоволення первісного позову не заперечувала, на задоволенні зустрічного позову наполягала.

Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1997 р. та свідоцтва про право на спадщину від 02.03.2011 р. перебуває у спільній частковій власності позивачів, а саме ОСОБА_4 належить 1/3, ОСОБА_3 2/3 її частини (а.с. 9-11).

Відповідачці ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 15-НД/15-Н від 29.01.1996 р. належить на праві власності квартира АДРЕСА_5 (а.с 27).

10.07.2007 р. між сторонами був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу, за яким у власність позивачів за ціну у розмірі 25.000, 00 грн. перейшла частина квартири АДРЕСА_5 , а саме житлова кімната поз. 3 площею 17,7 кв.м., на умовах приєднання її до належної позивачам квартири АДРЕСА_6 у тому ж будинку (а.с. 12).

Діючи на підставі цього договору, позивачі здійснили відповідну реконструкцію вищезазначених квартир, внаслідок чого загальна площа квартири позивачів збільшилася до 87,0 кв.м., житлова площа цієї квартири збільшилася до 48,7 кв.м. (а.с. 13/зв). У зв`язку з цим квартира відповідачки стала однокімнатною, її загальна площа зменшилася до 33,00 кв.м., житлова площа до 19,09 кв.м. (а.с. 31/зв).

Згідно технічному висновку ПМ 05-06-2 про стан будівельних конструкцій квартири АДРЕСА_1 , складеного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , ліцензія АВ № 558401від 09.07.2010 р., дійсна до 09.07.2013 р., за результатами обстеження, здійсненого 06.05.2011 р., несучі, огороджуючи конструкції та вироби перебувають у нормальному та задовільному стані, демонтаж старих перегородок та облаштування нових, а також облаштована у несучій стіні пройма, виконані з дотриманням будівельних норм та не знижують стійкість будівлі, висота приміщень, внутрішнє планування, площі жилих та нежилих приміщень відповідають чинним нормативним вимогам, конструкції відповідають державним стандартам, будівельним нормам та правилам, нормативним актам пожежної безпеки та санітарному законодавству, подальша експлуатація квартири за функціональним призначенням є можливою (а.с. 16-19).

Згідно технічному висновку ПМ 05-06-1 про стан будівельних конструкцій квартири АДРЕСА_5 , складеного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , ліцензія АВ № 558401від 09.07.2010 р., дійсна до 09.07.2013 р., за результатами обстеження, здійсненого 06.05.2011 р., несучі, огороджуючи конструкції та вироби перебувають у нормальному та задовільному стані та відносяться до категорій К-1 та К-2, демонтаж старих перегородок та облаштування нових, а також облаштована у самонесучій дерев`яній перегородці пройма, виконані з дотриманням будівельних норм та не знижують жорсткість та стійкість будівлі, висота приміщень, внутрішнє планування, площі жилих та нежилих приміщень відповідають чинним нормативним вимогам, конструкції відповідають державним стандартам, будівельним нормам та правилам, нормативним актам пожежної безпеки та санітарному законодавству, подальша експлуатація квартири за функціональним призначенням є можливою (а.с. 34-38).

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку про наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Якщо для проведення відповідної реконструкції ним не були отримані відповідні узгодження та не був складений проект, її результат належить вважати самовільним будівництвом у розумінні ст. 376 ЦК України. Крім того, власник квартири разом з іншими власниками приміщень у багатоквартирному будинку є співкористувачем земельної ділянки, на якій такий будинок розташований.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника або користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, якщо це не порушує права інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами був укладений та фактично виконаний договір щодо відчуження частини нерухомого майна, який підлягав нотаріальному посвідченню, втім був укладений у простій письмовій формі, докази вжиття відповідачкою заходів щодо його укладання у нотаріальній формі, в тому числі замовлення та отримання необхідних для цього документів від реєструючого органу, не надані, що розцінюється як ухилення від його нотаріального посвідчення. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що проведена реконструкція була здійснена у межах належних сторонам жилих приміщень, відповідає нормативним вимогам, не порушує прав та інтересів інших осіб, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Також суд приймає до уваги, що за змістом ст. ст. 375, 376 ЦК України, на відміну від встановленої ст. 331 ЦК України процедури набуття права власності на нерухоме майно, зведене з дотриманням встановленого законом порядку, попереднє введення самовільно побудованого майна до експлуатації не є необхідною передумовою для визнання права власності на нього в судовому порядку.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі виходячи з принципу процесуальної економії не присуджуються, оскільки задоволені як первісний, так і зустрічний позов, а отже грошові вимоги сторін з цього приводу є зустрічними.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220, 375, 376, 383 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Первісний позов задовольнити.

Договір купівлі-продажу від 10.07.2010 р., укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , - визнати дійсним.

Визнати право спільної часткової власності без прийняття в експлуатацію на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 87,0 кв.м., житловою площею 48,7 кв.м., у наступних частках: за ОСОБА_3 1/3 частина, за ОСОБА_4 2/3 частини.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності без прийняття в експлуатацію на квартиру АДРЕСА_4 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, що брали участь у справі, втім не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.А. Мазниця