Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2011 Справа №2-7750/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі :

Головуючого Сливки Л.М.,

за участі секретаря Заплітного Б.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю УСП Українапро захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред'явив до суду позов до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю УСП Україна про визнання недійсним укладеного між ними 14 січня 2011 року договору № 013020 про надання послуг, стягнення сплачених за ним грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, покликаючись на те, що згідно з умовами вказаного договору він сплатив початковий платіж у розмірі 27000 гривень та протягом 4 місяців вносив на рахунок відповідача щомісячні внески на загальну суму більше 30000 гривень. Згідно з умовами вказаного договору ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю УСП Україназобов'язувалось за сплином одного місяця після укладення договору надати йому кредит для придбання нерухомого майна. Однак протягом зазначеного терміну грошові кошти надані не були. З цих підстав вважає, що договором передбачені явно невигідні споживачу умови, які відповідач сформулював в односторонньому порядку, порушивши принцип рівності сторін договору, здійснюючи свою діяльність за принципом фінансової піраміди та застосовуючи нечесну підприємницьку практику, тому просить із зазначених підстав визнати договір недійсним, застосувавши наслідки його недійсності шляхом стягнення з відповідача в його користь сплачені за договором кошти. Крім цього, йому як споживачу заподіяно моральної шкоди, яка полягає в порушенні його прав та неправомірному користуванні відповідачем належними йому коштами. Розмір такої шкоди він оцінює у 3000 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав із викладених у позовній заяві обставин та просить його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю УСП Українаподав до суду письмові заперечення, згідно з якими позову не визнав, оскільки позивач, укладаючи спірний договір, погодився з усіма його умовами. Також зазначив, що законність здійснення ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю УСП Українайого діяльності, зокрема укладення договорів про надання послуг, аналогічних укладеному з позивачем договору № 013020 від 14 січня 2011 року, підтверджено листами Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України та Управління у справах захисту прав споживачів у Чернігівській області. Однак у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, представник відповідача повторно не зявився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи.

14 січня 2011 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю УСП Українаукладено договір № 013020 про надання послуг з додатками №№ 1, 2, 3.

Відповідно до умов цього договору відповідач надає позивачеві послуги, спрямовані на придбання ОСОБА_1 житла через Українську соціальну програму, організовану відповідачем. На виконання умов договору, позивач в цей же день перерахував відповідачу 27000 грн. комісійної плати ( п.3.1 ст. 3 договору), тобто плати яка покриває витрати, що зазнало товариство у зв`язку зі вступом та реєстрацією учасника до УСП, та витрати, що зазнає товариство у звязку з передачею товару учаснику УСП ( додаток №2 Терміни та визначення).

Крім того, відповідно до умов договору, позивач повинен щомісячно сплачувати чисті щомісячні платежі часткову оплату вартості товару, за рахунок якої товариство здійснює купівлю товару і розмір якої визначається шляхом ділення ціни товару на кількість платежів, зазначених у графіку платежів та адміністративні витрати - щомісячна плата за послуги товариства з організації діяльності програми УСП, розмір якого складає зазначений у Додатку №1 до Договору відсоток від орієнтованої вартості товару (п.3.2 ст.3 Договору, Додаток №1, Додаток №2 Терміни та визначення).

Як убачається із ст. 5 Додатку №2 до договору № 013020 від 14 січня 2011 року, товариство щомісячно організовує і проводить розподільчий акт. Кількість учасників УСП, яким надається право на отримання товару, відповідає кількості товару, що може бути придбано на кошти фонду учасників, оформленому в поточному місяці. Фонд учасників УСП формується за рахунок чистих платежів, сплачених учасниками УСП, якому може бути надано таке право.

Із наведеного слідує, що один учасник УСП за свої власні кошти без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику УСП.

Зазначене передбачено і п.1.4 ст.1 Додатку №2 клієнт доручає товариству використовувати суми чистих платежів для формування фонду для здійснення оплати товару на користь клієнтів УСП.

Відповідно до ст. 19 Закону України Про захист прав споживачівзабороняється утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Суд погоджується з думкою позивача, що діяльність ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю УСП Україназа своїм характером містить ознаки фінансової піраміди, так як відповідач здійснює операції з фінансовими активами, отримує від учасників програми грошові кошти у вигляді початкового та щомісячних платежів, перерозподіляє отримані таким способом грошові кошти в інтересах третіх осіб, а тому суд приходить до висновку, що договір № 013020 від 14 січня 2011 року суперечить ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів.

Такий характер діяльності відповідача вводить споживачів в оману, відтак в силу вимог ч. 1 ст. 19 Закону України Про захист прав споживачівє нечесною підприємницькою практикою. Відповідно до ч. 6 вказаної статті Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Ч.1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За вказаних обставин позов ОСОБА_1 в частині визнання договору № 013020 від 14 січня 2011 року недійсним є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відтак відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України, з огляду на те, що спірний договір, будучи недійсним, не створює для сторін ніяких юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, з відповідача підлягають до стягнення в користь позивача всі сплачені за договором кошти.

Як слідує з квитанцій № 1232.174.1, 1367.151.1, 1367.151.3, 52377, 52473, 52101, 52251 від 14 січня, 04 лютого, 09 березня та 06 квітня 2011 року, ОСОБА_1 сплачено ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю УСП Україна32860 гривень 80 копійок, які підлягають до стягнення в користь позивача.

При цьому суд не може взяти до уваги посилання відповідача в обґрунтування правомірності своєї діяльності на лист № 15735/30-11 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 21 грудня 2009 року та лист № 04-16/1745 Управління у справах захисту прав споживачів у Чернігівській області від 18 жовтня 2010 року, оскільки з їх змісту неможливо встановити, що було предметом розгляду відповідних установ, до того ж у компетенцію вказаних організацій не входить надавання правової оцінки умов договорів.

Щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1, то при вирішенні спору в цій частині позовних вимог суд виходить з того, що позивач як споживач має право на відшкодування такої шкоди відповідно до ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів, однак ним не надано, а судом не здобуто жодних доказів, які б свідчили про заподіяння йому немайнової шкоди, зокрема не встановлено, що він дійсно зазнав моральних переживань і страждань унаслідок недійсності укладеного договору.

З цих підстав вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди до задоволення не підлягають.

За вказаних обставин позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення шляхом визнання спірного договору недійсним та стягнення з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю УСП Українав його користь 32860 гривень 80 копійок грошових коштів.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 224, 226, 213, 215, 223, 228, 233, 294, ч. 4 ст. 295 ЦПК України, ст.ст.19, 22 Закону України Про захист прав споживачів, ст. ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір № 013020 про надання послуг, укладений 14 січня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальність УСП Україна.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю УСП Українав користь ОСОБА_1 32860 гривень 80 копійок грошових коштів та 120 гривень понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю УСП Україна в дохід держави 422 гривень 70 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом за умови подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддяОСОБА_3