АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1729/11 Номер провадження 22-ц/1690/4499/11Головуючий у 1-й інстанції Турченко Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: судці Петренка В.М.,

Суддів: Лобова О.А., Пікуля В.П.

При секретарі Фадейкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, на рішення Київського районного суду м. Полтава від 16 березня 2011 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, розподіл спадкового майна, усунення перешкод в користуванні спадковим майном,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадщину.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судці-доповідача апеляційного суду,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2007 року, ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, розподіл спадкового майна, усунення перешкод в користуванні спадковим майном, обґрунтовуючи свої позивні вимоги тим, що її бабусі належало, згідно свідоцтва про право на спадщину і свідоцтва про право власності від 04.04. 1981 року - 9/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Рилєєва 3 в м. Полтава.21.02. 1991 року бабуся - ОСОБА_5 померла, а після її смерті спадщину прийняв, шляхом постійного проживання в будинку, її батько ОСОБА_6, який помер 14 квітня 2007 року. Але за життя склав заповіт на все його майно на її користь. А тому прохає постановити рішення, яким визнати факт прийняття спадщини померлим ОСОБА_6 після смерті матері - 1 ОСОБА_5 на 9/25 частин будинку з господарськими будівлями по вул..Рилєєва, 3 у м.Полтаві, визнати за нею право власності за заповітом на спадкове майно після смерті батька. В 2003 році батько зареєстрував шлюб з ОСОБА_7. В період шлюбу вони придбали автомобіль марки УОЬУО РЬ-611 державний реєстраційний номер ВІ-2895-АС та інше майно. Прохає ухвалити рішення, яким розподілити спадкове майно, визнати за нею право власності на 1/2 частину цього майна, виділивши їй реально автомобіль, стягнувши на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1А частину належну відповідачці.

В листопаді 2007 року, відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічними вимогами, які змінювала в процесі розгляду і останні її вимоги, це визнання заповіту не дійсним, та визнання права власності на 1/2 частину спадщини. В зустрічній позовній заяві, відповідачка посилалася, на такі обставини, що вона з 1998 року, вступила в фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_6, і мешкала в його будинку по вул. Рилєєва 3, в м. Полтаві. В 2003 році вони зареєстрували шлюб.

Дім де вони мешкали, складався з двох частин. Це квартира №1 в старій частині будинку, де мешкали батьки чоловіка, загальною площею - 47,1 кв.м.

Згідно рішенню Київського райвиконкому м. Полтави від 15.06. 1982 року, за № 377, був наданий дозвіл ОСОБА_8 здійснити добудову до будинку в бік садка для розширення жилої площі з переплануванням існуючої квартири. Була добудована ,згідно дозволу квартира № 3 загальною площею 103,1 кв.м. Після добудови зміни ідеальних часток не відбулося. Таким чином за матірю рахувалося 9/25 частин даного будинку з надвірними будівлями, який згідно технічного плану складався із двох квартир №1 та №3.

За життя її чоловік так і не зареєстрував на себе спадщину матері. 14.04. 2007 року, її чоловік помер, Вона його поховала на свої кошти. Донька участь в поховані не приймала. Через деякий час заявилася донька і заявила права на весь будинок, посилаючись на заповіт від 16.06. 2005 року. Тільки тоді їй стало відомо про заповіт.

Просить визнати заповіт недійсним оскільки її чоловік з 15.06. 2005 року знаходився в стані запою, 16.06. 2005 року йому двічі надавалася медична допомога лікарем наркологом. 16.06. 2005 року, її чоловік був у тяжкому стані спяніння, тому вважала, що волевиявлення має бути вільним і відповідати внутрішній волі, яка 16.06.2005 р. була у її чоловіка відсутня. Посилається на те, що заповіт, як нотаріальна дія є дійсним, тільки після того, як його зареєструють і особа, яка його склала підпише . Встановлено, що в реєстр даний заповіт вносився без її чоловіка і всі підписи в нотаріальній конторі ставила його донька, а це все є грубим порушенням ст. 203 ЦК та ст.209 ЦК України.

Тому просила на цих підставах визнати недійсним заповіт і визнати право власності на 1/2 частину спадщини.

В ході розгляду справи позивачка ОСОБА_3 змінила прізвище на Фоміна.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 16 березня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано факт прийняття спадщини померлим 14 квітня 2007 року ОСОБА_6 після смерті матері - ОСОБА_5 9/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Рилєєва, 3 кв,1 у м.Полтаві.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно по заповіту після смерті ОСОБА_6 на 9/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину автомобіля марки УОЬУО РЬ-611 державний реєстраційний номер ВІ-2895-АС.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадщину задовольнити частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частин автомобіля марки УОЬУО РЬ-611 державний реєстраційний номер ВІ-2895-АС.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки УОЬУО РЬ-611 державний реєстраційний номер ВІ-2895-АС.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість 1/4 частину автомобіля марки УОЬУО РЬ-611 державний реєстраційний номер ВІ-2895-АС в сумі 14 902 грн.

В іншій частині позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення, в частині відмови у визнанні заповіту недійсним та визнанні права власності на 1/2 частину спадкового майна АДРЕСА_2 та №2 скасувати з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати заповіт, складений та зареєстрований за № 2178 від 16.06. 2005 року, приватним нотаріусом ОСОБА_4, від імені ОСОБА_6., визнати факт прийняття спадщини ОСОБА_6 не тільки на кв.№1 а і на кв№3,після смерті матері та визнати право власності на 1/2 частину спадщини, а саме на 9/25 частин домоволодіння, кв.№1 та №3 по вул.. ОСОБА_9в м. Полтава в рівних частинах за нею і позивачкою.

В іншій частині рішення не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі в межах позову та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно із п. 2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції виходив із того, що судово- почеркознавчою експертизою встановлено, що заповіт складено ОСОБА_6, що ОСОБА_6 склав заповіт 16.06. 2005 року, а помер 14.04. 2007 року і за цей час вважав суд, мав можливість скасувати заповіт, але не зробив цього.

Однак із такими висновками не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Згідно вимог ч.1 с. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції, із додержанням норм цивільного процесуального законодавства встановлено, що згідно реєстраційного посвідчення Полтавського міжміського бюро технічної інвентаризації від 10.04.1981 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на9/50 частин будинковолодіння по вул..Рилєєва, 3 у м.Полтаві, на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м.Полтави №377 від 15 червня 1982 року ОСОБА_5 надано дозвіл на здійсненні добудови до будинку в бік садка для розширення жилої площі з перепланіровкою існуючої квартири. Встановлено, що така добудова була зроблена, що підтверджується технічним паспортом на будинок складений 26 березня 1990 року.

(т. 1 а.с. 12-14,207).

19.02.1991 року рішенням за №96 Київський райвиконком м. Полтави дозволив здати в експлуатацію частину житлового будинку, а саме добудову, яка в рішенні вказана, як кв. №3.

(а.с. 208).

05.03. 1991 року за № 2124 рішенням Київського райвиконкому м. Полтави було затверджено акт ведення в експлуатації добудову, а саме АДРЕСА_3.

(т.1,а.с. 205 ).

Згідно даних рішень, дану добудову зареєстрували в БТІ, що підтверджується технічним паспортом, в якому не має вказівки, що дана добудова самовільна.

Разом з тим, дана добудова не привела, до зміни ідеальної частки в будинковолодінні , яка рахувалася за ОСОБА_5, складається фактично із двох квартир №1 та №3. Наявними у справі матеріалами достовірно встановлено, що добудова не є самовільною, а являється власність власністю померлої ОСОБА_5.

Згідно ч1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В ч.1 ст.1222 ЦК України сказано, що спадкоємцями за законом і заповітом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 прийняв фактично спадщину, як це передбачено ст.549 ЦК (в редакції 63р), на все майно яке їй належало на день смерті.

За таких обставин вимоги позивача про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті матері - ОСОБА_5, а саме кв.1 та кв.З по вул.Рилєєва, 3 у м.Полтаві з господарськими будівлями.

Із змісту ч.1 ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Судом встановлено, що перебував у шлюбі з ОСОБА_10, від якого у них народилась донька-Головіна ОСОБА_11.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_10 разом з донькою, ОСОБА_3 переїхала на інше місце проживання.

Встановлено, що ОСОБА_12 з 1998 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, з якою шлюб зареєстрував в 2003 році.

Як встановлено судом, останні роки померлий ОСОБА_6 зловживав спиртними напитками, проходив анонімно лікування від алкоголізму у приватного лікаря нарколога-психіатра ОСОБА_13 Вказане підтверджується доказами добутими в ході судового розгляду справи і це не заперечують сторони.

Як пояснив суду свідок ОСОБА_13 ним неодноразово надавалась медична допомога ОСОБА_6В який мешкав по вул..Рилеєва, 3 у м.Полтаві по виведенню його із стану алкогольного спяніння.

16 червня 2005 року він двічі був вдома у ОСОБА_6 та надавав йому медичну допомогу. Виїзд був необхідним тому, що ОСОБА_6 знаходився у тяжкому алкогольному спянінні. Свідок пояснив суду, що в цей день він не міг підписувати документ, так як у нього в цей день фактично була відсутня внутрішня воля.

Крім пояснення лікаря ОСОБА_13 та наявних у справі медичних документів, знаходження ОСОБА_6 в цей день в стані алкогольного спяніння підтвердили в судовому засіданні свідки (сусіди) ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та інші.

Той факт, що в цей день ОСОБА_6 був хворий . підтвердила нотаріус ОСОБА_4, але на яку хворобу жодна із них суду відповіді не надала.

Як вбачається із витягу реєстру реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Полтавського нотаріального округу ОСОБА_4 за номером 2178 заповіт складено та посвідчено в АДРЕСА_4 о 14 год. в звязку з хворобою заповідача.

Стаття 203 ЦК України - передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Згідно ч.2 ст.56 Закону України Про нотаріат посвідчення заповіту через представника, а також одного заповіту від імені кількох осіб не допускається.

Аналогічні норми викладені і в ч.2 ст.1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Як вбачається із наявного у матеріалах справи витягу із реєстру реєстрації нотаріальних дій, графа 7, передбачає підпис особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальних дій.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що ОСОБА_6 не підписувався в реєстрі для реєстру нотаріальних дій, не їздив з нотаріусом в нотаріальну контору і не підписував запис внесення в реєстр.

Будучи допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що нотаріуса додому до ОСОБА_6 запрошувала та привозила на таксі вона з внучкою ОСОБА_3. В квартиру до ОСОБА_6 вона не заходила. В реєстрі вчинення нотаріальних дій у нотаріуса підписувалась вона.

На підставі вимог п.12 ст.25 Інструкції по вчиненню нотаріальних дій нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту реєстрації її в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій.

Із змісту п.12 ст.25 Інструкції вбачається, що заповіт вважається вчиненим з моменту після підпису особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальних дій.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій підписувався не ОСОБА_6, а ОСОБА_17- бабуся ОСОБА_3 - цей заповіт є нікчемним.

По справі призначена та проведена судова почеркознавча експертиза. Відповідно до висновку експерта вирішити питання про виконання ОСОБА_6 рукописного тексту: Прочитано мною в голос ОСОБА_6В. в заповіті від 16 червня 2005 року від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 не представилось можливим за обставин викладених в дослідженні.

Підпис від імені ОСОБА_6 у заповіті, ймовірно, виконаний ОСОБА_6. Висновок наданий у вирогідній формі за причин викладених в дослідженні.

В рукописних записах Прочитано мною в голос ОСОБА_6В. в заповіті від 16 червня 2005 року від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 встановлені ознаки, які свідчать про вплив на процес письма

Так в висновку експерта №566 від 6 вересня 2010 року, в розділі Дослідження на аркуші 127( на звороті ) експерт вказав що встановлені збіжні ознаки не численні, інформативна їх значущість невелика, тому у своїй СУКУПНОСТІ не можуть індивідуалізувати почерк певної особи і бути підставою для ПОЗИТИВНОГО ВИСНОВКУ.

Що ж стосується розбіжних ознак, то зясувати їх походження (чи є це результатом варіаційності почерку особи, що не проявилась у зразках, які відрізняються за діагностичноми ознаками із досліджуваним почерком, чи то є ознаками почерку іншої особи, яка виконувала текст із наслідуванням почерку даної особні експерт не зміг у звязку з відсутністю порівняльного матеріалу.

Тому встановити, чи виконаний досліджуваний текст, а саме в заповіті рукописний запис ОСОБА_6. або іншою особою, не виявилось можливим.

Таким чином апеляційний суд проаналізувавши матеріали справи та враховуючи показання свідків, які в судовому засіданні показали, що в цей день ОСОБА_6 знаходився у стані тяжкого алкогольного спяніння, а згідно висновку експерта встановлені збіжні ознаки не численні, інформативна їх значущість невелика, тому у своїй сукупності не можуть індивідуалізувати почерк певної особи і бути підставою для позитивного висновку, а також ті обставини, що в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій підписувався не ОСОБА_6 а ОСОБА_17,.колегія суддів апеляційного суду приходить до переконливого висновку, що маються всі підстави вважати, що підпис на заповіті здійснено не спадкодавцем, а іншою особою.

За таких обставин колегія СУДДІВ приходить до висновку, що апеляційна скарга обгрунтована і підлягає задоволенню.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується і колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права чи неправильного

застосування норм матеріального права, чи інших підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги та перевірки судового рішення в повному обсязі.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного районного суду Полтавської області від 16 березня 2011 року в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_6 на 9/25 та визнання права власності 9/25 частин будинковолодіння по вул.Рилєєва, 3 в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_3 Анатолієвною - скасувати на ухвалити в цій частині нове рішення.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті матері ОСОБА_5 квартир №1 та №3 в будинку №3 по вулиці Рилєєва в м. Полтава та господарських будівель: гаража літ. °Г і погріба літ.К.

В іншій частині позову відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадщину задовольнити частково.

Визнати, що заповіт складений 16 червня 2005 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 складений та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №2178 від 16 червня 2005 року - недійсним.

Визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_2, та ОСОБА_3, в рівних частинах, тобто по 1/2 частині, а саме, на квартири №1 та № 3 по вул.Рилєєва 3 в м. Полтаві, гаража літ. Т, погріба літ. К.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтава від 16 березня 2011 року - залишити без змін.

Ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 11 травня 2007 року про накладення арешту на автомобілі: ВАЗ-2105 державний номер 33-59 ПОС та автомобіль НОМЕР_1 - скасувати.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: /підписи/

Згідно: /підпис/