АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__Справа 22-Ц-5 75 7/2011 Гол о вуючий1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: право власності Доповідач: Трішкова І.Ю.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2011 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -Трішкової І.Ю.,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі - Нестерцової'1.0., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Борівського районного суду Харківської області від З березня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Підлиманська сільська рада Борівського району Харківської області, про визнання усного договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, не посвідченого нотаріально - дійсним, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27.12.2004 року між ним та ОСОБА_4 був укладений усний договір про купівлю-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: с.Підлиман Борівського району Харківської області, вул. Радянська,39. Він, як покупець сплатив 5000 грн. в рахунок повної оплати ціни будинку та земельної ділянки, а відповідач передав зазначений житловий будинок у власність. ОСОБА_4 власноручно написав розписку про отримання грошей і передав позивачу технічний паспорт на будинок. Дану угоду вони нотаріально не оформили, оскільки у відповідача не були оформлені всі необхідні документи, а позивач не мав грошей на нотаріальне оформлення угоди.

Після укладання договору позивач з сім'єю став проживати у спірному житловому будинку, сплачував земельні податки, та рахунки за електроенергію.

Наприкінці листопада 2010 року позивач запропонував ОСОБА_4 оформити нотаріально договір, але той відмовився. В подальшому відповідач повідомив про розірвання договору.

ОСОБА_5 просив визнати дійсним усний договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, оскільки між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що між сторонами був укладений договір оренди, гроші він отримав, але то була плата за оренду будинку.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 3 березня 2011 року позов задоволений.

Договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, наданої для обслуговування цього будинку та ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: с.Підлиман Борівського району Харківської області, вул. Радянська,39, укладений усно 27.12.2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не посвідчений нотаріально, визнаний дійсним.

За ОСОБА_5 визнано право власності, набуте згідно усного договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 27.12.2004 р. на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: с.Підлиман Борівського району Харківської області, вул. Радянська,39.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.І ст.ЗОЗ ЦГЖ України апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справ) згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що27.12.2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений усний договір про купівлю-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: с.Підлиман Борівського району Харківської області, вул. Радянська,39. Він, як покупець сплатив 5000 грн. в рахунок повної оплати ціни будинку та земельної ділянки, а відповідач передав зазначений житловий будинок у власність. ОСОБА_4 власноручно написав розписку про отримання грошей і передав, позивачу технічний паспорт на будинок. Дану угоду вони нотаріально не оформили, оскільки у відповідача не були оформлені всі необхідні документи, а позивач не мав грошей на нотаріальне оформлення угоди.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, укладеного усно 27.12.2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не посвідченого нотаріально, суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права.

Статтею 657 ЦК передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку ( квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

Частина 4 ст.334 ЦК вказує, що в разі, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суду необхідно було врахувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; не звернув уваги на наведене та дійшов хибного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин немає підстав вважати рішення суду першої інстанції обгрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,307,309,314,319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних

справ

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити .

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 3 березня 201 1 року скасувати. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі. Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий:

Судді: