АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2011 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судці - Деревянка О.Г. суддів - Красвітної Т.П., Черненкової Л.А. при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_5 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про виключення майна із акту опису та звільнення його з-під арешту:

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2010 року вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_5 шляхом зупинення стягнення за виконавчим листом № 2-4886, виданим 14.09.2010 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2 741 778,71 грн. до розгляду справи по суті. Заборонено Жовтневому відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області здійснювати виконавчі дії щодо примусового стягнення коштів за рахунок нерухомого майна, що розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, просп.. Гагаріна, 14а, яке належить на паві власності ОСОБА_5, на користь стягувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до розгляду справи по суті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 - представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказує на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального законодавства, тому просить ухвалу скасувати.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом про виключення майна із акту опису та звільнення його з-під арешту, (а.с.1-2)

ОСОБА_5 із позовом ОСОБА_5 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд зупинити стягнення за виконавчим листом № 2-4886, виданим 14.09.2010 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2 741 778,71 грн. до розгляду справи по суті. Крім того, просив суд заборонити Жовтневому відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області здійснювати виконавчі дії щодо примусового стягнення коштів за рахунок нерухомого майна, що розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, просп.. Гагаріна, 14а, яке належить на паві власності ОСОБА_5, на користь стягувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до розгляду справи по суті.(а.с.З-4)

Забезпечуючи позов ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, суд апеляційної інстанції не знаходить за можливе погодитися з такими висновками. Відповідно до ч. З ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду наявна тоді, коли у сторони спору до його вирішення наявна можливість розпорядитися об'єктом прав, що став так само, якщо у справі пред'явлений позов про присудження, що зумовлює під час виконавчого провадження застосування примусових дій.

В ч. З ст. 152 ЦПК України зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, а при вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен також відповідно до вимог ч. 4 ст. 153 ЦПК України з метою запобігання зловживання забезпеченням позову обговорити можливість внесення застави, достатньої для такого запобігання.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, данні про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу від 02 листопада 2010 року і мотивуючи її тим, що невжиття заходів по забезпеченню позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, суд не навів обґрунтування зазначеного вище висновку, як і не навів міркувань щодо використання такого засобу, як зупинення стягнення за виконавчим листом, а також заборону здійснювати виконавчі дії щодо примусового стягнення коштів за рахунок нерухомого майна.

Крім того, судом не враховано, що відповідно до вимог ст.. 59 Закону України «Про виконавче провадження» із позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з під арешту може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

Згідно позову, державним виконавцем при примусовому виконання виконавчого листа № 2- 4886, виданого 14.09.2010 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2 741 778,71 грн. було проведено .не майна, а саме домоволодіння № 14а по вул.. Гагаріна.

Таким чином, оскільки з вищезазначеним позовом та заявою про забезпечення позову звернувся саме боржник - ОСОБА_5, суд першої інстанції не мав правових підстав для зупинення стягнення за виконавчим листом № 2-4886, виданим 14.09.2010 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, та забороняти Жовтневому відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області здійснювати виконавчі дії щодо примусового стягнення коштів за рахунок нерухомого майна, що розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, просп.. Гагаріна, 14а, яке належить на паві власності ОСОБА_5.

За таких обставин, колегія суддів вважає відповідно до вимог п.2 ч.І ст.312 ЦПК України ухвалу суду першої інстанції щодо зупинення стягнення за виконавчим листом, а також заборону здійснювати виконавчі дії щодо примусового стягнення коштів за рахунок нерухомого майна скасувати, та постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_5 в задоволенні клопотання щодо забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 209,208,154,312,315 УПК України колегія суддів:

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2010 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_5 в задоволенні клопотання щодо забезпечення позову відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді