АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
категорія угода кредиту Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

13 грудня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Пономаренко Ю.А.

суддів Кукліної Н.О., Черкасова В.В.

при секретарі: Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 9 листопада 2011 року по цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Перший Український ОСОБА_2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Перший Український ОСОБА_2» про визнання договорів кредиту та іпотеки недійсними

В С Т А Н О В И Л А :

18.05.2011 року позивач ПАТ «Перший Український ОСОБА_2» подав в суд позов, в якому просив стягнути з відповідача 120467 грн. 64 коп., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6292620 від 14.04.2008 року та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, утворилась заборгованість, яка складається з 94817,71 грн. тіла кредиту, 23053,32 грн. заборгованості за відсотками, 2596,61 грн. пені за порушення строків погашення кредиту.

Відповідач позов не визнала. Подала в суд зустрічний позов, відповідно до кінцевої редакції якого просила визнати договір кредиту № 6292620 від 14.04.2008 року та договір іпотеки № 6292723 від 14.04.2008 року недійсними. В обґрунтування вимог ОСОБА_1 та її представник посилались на те, що при укладенні спірного договору кредиту сторони мали на меті укладення іншого договору, а саме, отримання кредиту на користь ОСОБА_3, який є чоловіком ОСОБА_1 Крім того, підставами для визнання недійсним оспорюваного правочину, на думку позивача за зустрічним позовом, є відсутність в договорі визначення повної вартості кредиту та необізнаність ОСОБА_1 про необхідність сплати 12 % комісії від суми отриманого кредиту за послуги посередник в отриманні кредитних коштів.

В обґрунтування підстав визнання недійсним договору іпотеки, яким було забезпечене основне зобов'язання, позивач та її представник посилались на те, що недійсне основне зобов'язання не підлягає забезпеченню і тягне за собою недійсність правочину, вчиненого на його забезпечення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 9 листопада 2011 року позовні вимоги ПАТ «Перший Український ОСОБА_2» повністю задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український ОСОБА_2» 120467 грн. 64 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6292620 від 14.04.2008 року та судові витрати по справі: 120 грн. на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи і 1204грн. 67 коп. на оплату судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Перший Український ОСОБА_2» про визнання договору кредиту № 6292620 від 14.04.2008 року та договору іпотеки № 6292723 від 14.04.2008 року недійсними відмовлено.

На це рішення ОСОБА_1 надала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог банку та задовольнити її зустрічні позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги банку, обґрунтовано виходив з того, що позивачем добровільно було укладено банківський кредитний договір, нею було отримано кредитні ресурси, але відповідач зі свого боку не виконала умови кредитного договору, грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернула, а тому стягнув з неї всю суму заборгованості за кредитним договором. Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд правильно зазначив про відсутність правових підстав для визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони правильні, відповідають фактичним обставинам по справі, вимогам діючого законодавства.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка та згідно встановленого постановлено рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.11, 60, 61 ЦПК України.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справи.

З матеріалів справи вбачається, що 14.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_2» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_2») та ОСОБА_1 було укладено договір №6292620, відповідно до умов якого, банк видав відповідачу кредитні кошти у сумі 200000 гривень строком користування до 14 квітня 2021 року. За користування кредитними коштами були встановлені проценти в розмірі 17 % річних від залишкової суми кредиту.

Банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі, перерахувавши на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 200000 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 428064490 від 14.04.2008 року.

За умовами кредитного договору на ОСОБА_1 був накладений обов'язок щомісяця, у встановлені кредитним договором строки, здійснювати повернення кредиту, а також сплачувати нараховані відсотки за використання кредитних коштів.Згідно з пунктом 5.2 кредитного договору, за прострочення ОСОБА_1 буд-якого з боргових зобов'язань, остання має сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_1 зі свого боку не виконувала умови кредитного договору, грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернула. Внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1Ю своїх зобов'язань за кредитним договором перед позивачем станом на 05.04.2011 року року виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту в сумі 120467 грн. 64 коп., з яких: 94817,71 грн. тіла кредиту, 23053,32 грн. заборгованості за відсотками, 2596,61 грн. пені за порушення строків погашення кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 6292620 від 14.04.2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки № 6292723 від 14.04.2008 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.63 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови з'язання, якщо це встановлено договором, або розірвання договору, оплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо за договором позичальник зобов'язувався повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

З підстав наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції про обгрунтованість позовних вимог позивача та задоволення позову у повному обсязі.

Судова колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції про безпідставність зустрічних вимог відповідача, оскільки ОСОБА_1 у відповіності до ст.60 ЦПК України не надано доказів того, що угода кредиту була удавана та що при вчиненні спірного договору кредиту, сторони мали на меті укладення договору на користь ОСОБА_3

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, судова колегія підстав для скасування рішення не вбачає.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.і ст.307, ст.308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 9 листопада 2011року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді