Справа № 2-1195/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2011 р. Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої судді Янжули С. А.

при секретарі: Лиман Н.П.

з участю позивачки: ОСОБА_1

відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_2

третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна частково недійсним, переведення прав покупця, визнання права власності на нерухоме майно, зобовязання нотаріуса виключити майно з переліку спадкового майна,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна частково недійсним, переведення прав покупця, визнання права власності на нерухоме майно, зобовязання нотаріуса виключити майно з переліку спадкового майна.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з вересня 1997 року вона перебувала з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах, про що свідчать акти ПП «Комунальщик». Потім, 25 листопада 2000 року вони одружилися, про що свідчить свідоцтво про одруження серії І-КИ №120364, видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Першотравенської міської ради Дніпропетровської області.

До цього часу, 05 вересня 1995 року її чоловік розірвав свій попередній шлюб зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_7, а вона 03 січня 1997 року зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_8 Це підтверджується відповідними свідоцтвами про розірвання шлюбу серії І-КИ №039074 від 05 вересня 1995 року та серії І-КИ №071802 від 03 січня 1997 року, видані відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Першотравенської міської ради Дніпропетровської області.

Під час їх спільного проживання вона вирішила придбати квартиру, оскільки тоді отримувала непогану заробітну платню і мала реальну змогу купити її. 03 червня 1998 року між нею та відповідачами був укладений домашній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. На виконання цього договору вона сплатила повну суму вартості квартири в розмірі 10 700 гривень, чим повністю досягли істотних умов договору. Всі кошти відповідачі отримали у повному обсязі, про що власноруч написали розписку. Договір спочатку було укладено таким чином через те, що в неї через завантаженість на роботі не було часу оформити це нотаріально, чи як тоді все оформляли через Павлоградську товарну біржу, а відповідачам край були потрібні гроші. Саме через це вона пішла на те, щоб спочатку віддати гроші, а вже потім все оформити, проте, взяла у них розписку.

Виникли певні труднощі з приводу переоформлення документів на квартиру, призначені дати переоформлення квартири постійно відкладались (ОСОБА_2 та ОСОБА_2 шукали нове житло, визначалися з пропискою малолітньої дитини ОСОБА_9В.). Зрештою було призначено дату для оформлення договору купівлі-продажу квартири, але в цей період часу вона була у відїзді (по роботі) та фізично не могла оформляти договір купівлі продажу.

ОСОБА_2 та ОСОБА_2 наполягали на цій даті переоформлення документів, у зв'язку з тим, що вона була відсутня в м. Першотравенську, то попросила громадянського чоловіка ОСОБА_4 оформити з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 документи купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 на своє ім'я та вона мала намір в подальшому переоформити дану квартиру на себе.

Цей факт підтверджують і ті обставини, що її чоловік ОСОБА_4 в подальшому не реєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_2 згідно законодавства України і сам договір купівлі продажу залишився без належної реєстрації, що підтверджується відсутністю оформлення договору нотаріально.

07 серпня 1998 року, адже саме на це число вони домовилися оформлювати угоду на Павлоградській товарній біржі, її чоловік ОСОБА_4 (на той момент вони не були в зареєстрованому шлюбі) зустрівся самостійно з відповідачами, оскільки в неї не виходило бути присутньою. Оскільки в подальшому вони збиралися одружитися та разом проживати в зазначеній вище квартирі, в неї навіть думки не було про юридичні моменти, хто саме буде офіційним власником квартири. Вона повністю довіряла йому і тому зовсім не заперечувала, щоб він самостійно все оформив.

У листопаді 2000 року вони офіційно зареєстрували сімейні відносини з ОСОБА_4 в органах РАЦСу, все було гаразд, вона вже й думати забула, на кого оформлена квартира. Проте, її чоловік захворів на онкологічне захворювання і 14 травня 2011 року помер, тим самим відкрилася спадщина на належне йому майно. Їй відомо, що окрім неї є ще декілька спадкоємців першої черги, які будуть претендувати на спадкове майно її чоловіка. Але хто саме буде приймати спадщину, а хто ні, їй невідомо.

Проти розподілу усього іншого майна вона не заперечую, проте, квартира була придбана власне нею, гроші відповідачі отримали її та саме від неї, тому вважає, що квартира АДРЕСА_3 належить їй одноособово.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»: з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (й) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

Згідно ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

На підставі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідність ст. 658 ЦК України право продажу майна належить власникові.

Копією реєстраційного посвідчення № 26-89 від 10 вересня 1998 року підтверджується, що квартиру АДРЕСА_3 було зареєстровано по праву приватної власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 07 серпня1998 року, зареєстровано Павлоградською товарною біржею за реєстраційним номером 8/4-НДІІ (копія якого додається).

Копією свідоцтва про смерть І-КИ №394924, виданого 20 травня 2011 року відділом РАЦС Першотравенського МУЮ Дніпропетровської області, підтверджується, що ОСОБА_4 помер 14 травня 2011 року.

Розпискою від 03 червня 1998 року підтверджується, що відповідачі отримали від неї грошові кошти в розмірі 10 700 гривень в повному обсязі за продаж квартири АДРЕСА_4.

Таким чином, саме вона, а не померлий ОСОБА_4, виконала всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, тому просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_4 через те, що вона фактично належить їй.

Просить суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 8/4 НДП від 07 серпня 1998 року частково недійсним в частині зазначення покупця, перевести право покупця за договором купівлі-продажу нерухомого майна №8/4-НДП від 07 серпня 1998 року на неї і визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_5; зобов'язати нотаріуса виключити квартиру АДРЕСА_5 із переліку спадкового майна.

Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила суду, що з вересня 1997 року вона перебувала з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах. В 1998 році вони привезли матір з Кіровоградщини, не могли з нею вжитися, тому вирішили купити власну квартиру. Його батько подарував машину ГАЗ, договору дарування вона не бачила. Його батьки на квартиру грошей не давали, бо в той час вони купували собі автомобіль «Рено». Дійсно, вони дарували їм відеокамеру та меблі. Вони вибирали квартиру в 1998 році, знайшли її у ОСОБА_2, перешкодою для оформлення документів на квартиру було те, що в квартирі була зареєстрована їх неповнолітня донька. Вони домовилися, що гроші віддадуть до оформлення квартири. Вона віддала відповідачам 10700 гривень в рахунок вартості квартири, а ті дали їй розписку. ОСОБА_10 був вдома сам, вона була зайнята, тому саме він був присутнім при оформленні договору купівлі-продажу квартири. Вони один одному довіряли. Всі гроші на квартиру були її. Майно, яке було оформлено на її чоловіка це дві машини. 07 серпня 1998 року, коли треба було оформляти угоду, її чоловік прийшов на зустріч з продавцями квартири ОСОБА_9, вони все дооформили. В листопаді 2000 року вони офіційно зареєстрували шлюб. Вона весь час була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі своєю донькою. В березні 2011 року вона знялася з реєстрації і зареєструвалася в квартирі, де проживала з чоловіком і яку купила у ОСОБА_9. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 був укладений з ОСОБА_9 ОСОБА_10 через те, що вона була на роботі, а про всі умови вони вже домовилися раніше. Договір купівлі-продажу квартири було оформлено саме на ОСОБА_10 та зареєстровано в Павлоградському БТІ. Їй про це було відомо в той же день і напередодні. Просить суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 8/4 НДП від 07 серпня 1998 року частково недійсним в частині зазначення покупця, перевести право покупця за договором купівлі-продажу нерухомого майна №8/4-НДП від 07 серпня 1998 року на неї і визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_5; зобов'язати нотаріуса виключити квартиру АДРЕСА_5 із переліку спадкового майна.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив суду, що вони з дружиною вирішили продати свою квартиру АДРЕСА_5. До них звернулася ОСОБА_1 з проханням продати саме їй цю квартиру. Він не знав, що в них сімейні передряги. ОСОБА_1 та ОСОБА_10 сказали, що вони чоловік та дружина, а хто саме з них приносив гроші за квартиру і хто купував його не цікавило. В квартирі було зареєстровано окрім них з дружиною ще й їх неповнолітню доньку, тому для переоформлення квартири необхідний був час, вони отримали гроші за квартиру, написали розписку про їх отримання, а переоформляли квартиру вже пізніше. В нього не виникало питань чому ОСОБА_1 не була присутня при укладенні договору. У нотаріуса був присутнім її чоловік ОСОБА_10, питань ніяких не виникало. ОСОБА_1 приносила їм додому гроші за квартиру, але чиї ці гроші він не знає. Договір купівлі-продажу квартири укладали з ОСОБА_10. Перед цим вони приходили і вдвох, і ОСОБА_10 казав, що ОСОБА_1 його дружина. Саме позивачці він потім віддавав книжки за світло, газ тощо.

Відповідачка ОСОБА_2 пояснила суду, що позовні вимоги визнає підтримує все сказане її чоловіком ОСОБА_2

Третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала і пояснила суду, що ОСОБА_10 - це її батько, коли їй було років 9-10 він ррийшов, забрав її зі школи і сказав, що тепер вони будуть жити в іншому місці, вони переїхали на вул.Комсомольська, 65. Хто платив, що платив вона не знає. Це все відбувається, що б залишитися проживати в спірній квартирі.3/4 частини квартири її, так як спірна квартира була куплена ще коли батько не був в шлюбі з позивачкою, а позивачка просто хоче тепер жити в цій квартирі.

Третя особа ОСОБА_6 пояснив суду,що ОСОБА_10 це його син. Він перебував в шлюбі, від якого має доньку ОСОБА_3. Потім, він розлучився з дружиною і став проживати з позивачкою. По спірній квартирі може сказати, що він сам підганяв їх шукати квартиру, особисто він давав їм 2500 доларів США на її купівлю. Позивачка стверджеє, що вона особисто давала гроші на квартиру, але чиї ці гроші це питання. Зберігалися ці гроші у її матері в сейфі, гроші були і її, і його сина. Ніхто в них не крав грошей, колись ОСОБА_8,її дочка, вкрала 20 гривень, так підняли гвалт, що їх обікрали, а їх ніхто не обкрадав. Позивачка сказала його дружині ОСОБА_4, щоб за квартиру платили саме вони, потім позивачка з їх сином будуть їм допомагати. Він не знає хто прописав позивачку в цій квартирі, так як раніше в ній був прописаний лише його син, а вона разом зі своєю донькою ОСОБА_8 була прописана в своїй квартирі. Його син помер 14 травня 2011 року, на момент його смерті позивачка вже зареєструвалася в спірній квартирі.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність та свої заперечення проти позову, в яких зазначила, що її син ОСОБА_10 перебував в шлюбі, від якого має доньку ОСОБА_4. Потім, він розлучився з дружиною і став проживати з позивачкою. 14 травня 2011 року її син помер. Вона просила позивачку не турбувати душу її сина, не ходити по судах, а поділитися частиною його майна з його рідною донькою ОСОБА_4, в якої немає ні квартири, ні меблів, ні коврів, ні машин, ні гаражів навідміну від позивачки та її доньки. У позивачки завжди була двокімнатна квартира по вулиці Гагаріна, м.Першотравенська, яку вона отримала як молодий спеціаліст і в якій вона була зареєстрована до моменту смерті сина, а її доньці купили трикімнатну квартиру незадовго до смерті сина, та все в квартиру. Їх син будував гаражі, вона не вкладала туди гроші, а були побудовані за рахунок їх меду, їх машини з прицепом, а на даний час позивачка заявляє, що ці гаражі її та її доньки. В кінці 1997 року позивачка з чемоданом та донькою прийшли до їх сина, який на той час жив в їх квартирі по вулиці Шкільна, м.Першотравенська. На той момент він розлучився з дружиною. Після цього вони їм зробили ремонт в цій квартирі та купили їм меблі для зали, спальний гарнітур, холодильник, 5 коврів, штори, посуд, пилосос, постільну білизну, пральну машину, меблі в кухню, телевізор. На протязі їх спільного життя з позивачкою вони їм допомагали грошима, купили морозильну камеру, кондиціонер, кінокамеру, телефони та багато чого іншого. Її чоловік віддав їм ключі від машини. Вона з чоловіком займалися бджолярством, вирощували худобу, птицю, овочі та фрукти і завжди допомагали сімї сина матеріально, а позивачка за 13 років проживання з їх сином і ложки не помила, і ложкою борщу їх не пригостила. Сама з донькою вдягалися у все модне, а їх сина вдягала в магазині де все по 5 гривень, він весь рік ходив в одних дешевих спортивних штанях, що з нього почали люди сміятися. Десь в 1998 році син сказав, що вони будуть купляти трикімнатну квартиру, вони були не проти і її чоловік дав йому 2500 долірів США, квартира, зі слів сина, коштувала 6 000 доларів США і залишок грошей був власними збереженнями їх сина. Коли вони переїхали в трикімнатну квартиру, позивачка забрала все з їх квартири і все майно знаходиться у неї, а вони продали свою квартиру і 1/3 частини її вартості віддавали доньці сина, але вона від них відмовилася, щоб поставити батькові памятник, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши сторони, третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

З вересня 1997 року позивачка перебувала з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах, про що свідчать акти ПП «Комунальщик». Потім, 25 листопада 2000 року вони одружилися, що підтверджується свідоцтвом про одруження І-КИ №120364, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Першотравенської міської ради Дніпропетровської області.

05 вересня 1995 року ОСОБА_4 розірвав попередній шлюб зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_7, а ОСОБА_1 03 січня 1997 року розірвала попередній шлюб з колишнім чоловіком ОСОБА_8 Це підтверджується відповідними копіями свідоцтв про розірвання шлюбу І-КИ №039074 від 05 вересня 1995 року та І-КИ №071802 від 03 січня 1997 року, виданими відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Першотравенської міської ради Дніпропетровської області.

Копією договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07 серпня 1998 року, виданого Павлоградською товарною біржею підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 продали ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_5 за 10 700 гривень.

Копією реєстраційного посвідчення №26-89, виданого Павлоградським БТІ 10 вересня 1998 року підтверджується, що квартира АДРЕСА_5 належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, відповідно договору купівлі-продажу від 07 серпня 1998 року.

Копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 підтверджується, що її власником є ОСОБА_4

Розпискою від 03 червня 1998 року підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 отримали від ОСОБА_1 гроші в сумі 10 700 гривень в рахунок продажу їх квартири АДРЕСА_5.

Копією виписки з фінансово-особового рахунку від 05 жовтня 2011 року підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_5 з 21 вересня 1998 року зареєстрований її власник ОСОБА_4 10 березня 2011 року в ній зареєстровано дружину власника ОСОБА_1

Копією свідоцтва про смерть І-КИ №394924 від 20 травня 2011 року підтверджується, шо ОСОБА_4 помер 14 травня 2011 року в м. Першотравенську, Дніпропетровської області.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»: з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (й) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

Згідно ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

На підставі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідність ст. 658 ЦК України право продажу майна належить власникові.

Таким чином, підтверджується той факт, що сторони досягли всіх істотних умов договору і договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 було укладено подружжям ОСОБА_9 саме з ОСОБА_4, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 зареєстровано в Павлоградському БТІ 10 вересн 1998 року, тому ОСОБА_4 є власником зазначеної квартири, а ОСОБА_1 передавала гроші в рахунок вартості квартири, але чиї саме це були гроші ОСОБА_9 не можуть пояснити, так само і підтвердити той факт, що ці гроші були лише ОСОБА_1

Крім того, відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 було укладено 07 серпня 1998 року, зареєстровано в Павлоградському БТІ 10 вересня 1998 року, а позивачка звернулася з даним позовом до суду 26 жовтня 2011 року, тобто після спливу строку позовної давності, тому, суд вважає за необхідне відмовити їй в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 130, 174, 212 ЦПК України, ст.ст.47,257, 649,655,657 ЦК України, - суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна №8/4-НДП від 07 серпня 1998 року частково недійсним в частині зазначення покупця, переведення права покупця за договором купівлі-продажу нерухомого майна №8/4-НДП від 07 серпня 1998 року на ОСОБА_1, визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_2 та зобовязання нотаріуса виключити квартиру АДРЕСА_2 із переліку спадкового майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_11