РІШЕННЯ

Іменем України

14.11.2011 року Справа № 2-47/11

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Приватний нотаріус дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Дніпропетровська міська рада та Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів, про визнання недійсними договору дарування та державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи Приватний нотаріус дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Дніпропетровська міська рада та Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів, про визнання недійсними договору дарування та державного акту про право приватної власності на земельну ділянку.

В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 09.12.1053 року йому належало домоволодіння №9 по вул.Пестеля у м.Дніпропетровську.

У 2003 році його син ОСОБА_2 разом з дружиною ОСОБА_4 запропонували позивачу скласти заповіт на ім'я відповідача на вищевказане належне майно та обіцяли його доглядати і проживати разом однією сім'єю.

Оскільки позивач у 2001-2002 роках переніс інфаркт та інсульт і за станом здоров'я потребував допомоги, тому погодився на дану пропозицію. Після складання заповіту відповідач ОСОБА_2 разом з дружиною ОСОБА_4 переїхали проживати до позивача в належне йому домоволодіння №9 по вул.Пестеля.

В кінці вересня 2003 року відповідач знову запропонував позивачу поїхати до нотаріуса та підписати якісь документи. ОСОБА_1 забув, що вже складав заповіт, тому знову підписав у нотаріуса якісь документи, розраховуючи, що знову посвідчується заповіт на сина. Через катаракту очей він погано бачив, тому прочитати даний документ не міг.

Як стало позивачу тільки наприкінці вересня 2004 року, 25.09.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування домоволодіння №9 по вул.Пестеля у м.Дніпропетровську, згідно з яким позивач подарував, а відповідач прийняв у дар дане домоволодіння.

Близько шести місяців сторони проживали однією сім'єю не маючи жодних претензій одне до одного, але згодом стали до позивача придиратися з різних причин, погрожували покласти на лікування до психіатричної лікарні та перестали за ним доглядати.

У зв'язку з цим у вересні 2004 року позивач був вимушений перейти жити до дочки у м.Підгороднє.

Посилаючись на те, що позивач не мав наміру дарувати синові належне йому домоволодіння та даний договір укладений під впливом обману з боку відповідача, тому позивач просив суд визнати недійсним договір дарування домоволодіння №9 по вул.Пестеля у м.Дніпропетровську, укладений 25.09.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений Приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

У ході розгляду справи було з'ясовано, що Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів 14 квітня 2005 року на ім'я ОСОБА_2 був виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану на території АНД району м.Дніпропетровська по вул.Пестеля,9.

Оскільки приватизація земельної ділянки належного позивачу домоволодіння була проведена всупереч його волі і згоди на дану приватизацію він не надавав, тому просив суд визнати недійсним і Державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий 14 квітня 2005 року Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів на ім'я ОСОБА_2.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з тих підстав, що договір дарування є недійсним в силу ст.230 ЦК України, оскільки укладений шляхом навмисного введення позивача в оману. Про приватизацію земельної ділянки позивачу взагалі нічого не було відомо.

Представники відповідача проти позову заперечували та суду пояснили, що між сторонами завжди були добрі стосунки та у 2002 році позивач ОСОБА_1 склав заповіт на належне йому домоволодіння №9 по вул.Пестеля на свого сина відповідача по справі ОСОБА_2, таким чином з вересня 2002 року сторони стали проживати однією сім'єю в будинку позивача.

У 2003 році позивач запропонував подарувати відповідачу спірне домоволодіння, у зв'язку з чим сам особисто їздив до КП ДМБТІ та замовляв і отримував довідку-характеристику для укладення даного договору, та інші документи.

25.09.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування домоволодіння №9 по вул.Пестеля у м.Дніпропетровську, згідно з яким позивач подарував, а відповідач прийняв у дар дане домоволодіння. При підписанні договору нотаріус роз'яснив позивачу наслідки укладання договору та зауважив, що позивач після підписання договору уже не буде власником даного домоволодіння. На той час ОСОБА_1 був при ясному умі та пам'яті, розумів значення своїх дій та усвідомлював усі наслідки угоди.

Після посвідчення договору дарування сторони продовжували проживати разом однією сім'єю та у 2004 році прийняли рішення приватизувати земельну ділянку, у зв'язку з чим позивач допомагав відповідачу збирати документи та сам особисто ходив до сусідів суміжних землекористувачів і просив їх підписати акт погодження меж земельної ділянки.

Таким чином підстави позову позивачем є надуманими та таким, що не відповідають дійсності, оскільки дані позовні вимоги заявлені до суду за волевиявленням не позивача, а його дочки рідної сестри відповідача, з якою на даний час з невідомих причин проживає батько ОСОБА_1. Перешкод позивачу у проживанні та користуванні домоволодінням №9 по вул.Пестеля ніхто не чинив, у нього є свої кімнати, де він може проживати у будь-який час. У зв'язку з цим представники відповідача просили у позові відмовити.

Третя особа - Приватний нотаріус дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 проти позову заперечувала та суду пояснила, що договір дарування, посвідчений нею 25.09.2003 року, відповідає усім вимогам законодавства, при його укладанні сторонам були роз'яснені їх права та наслідки. Позивачу особисто нотаріусом було роз'яснено зміст договору та зазначено, що після укладання даного договору дарування він уже не буде власником. На час підписання договору ОСОБА_1 розумів значення своїх дій і сумніву щодо його стану здоров'я не було.

Вислухавши пояснення представників сторін, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає ОСОБА_1 в позові про визнання недійсними договору дарування та державного акту про право приватної власності на земельну ділянку відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 09.12.1053 року належало домоволодіння №9 по вул.Пестеля у м.Дніпропетровську.

25.09.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування, посвідчений Приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за №7623.

Згідно з даним договором відповідач ОСОБА_2, який є сином позивача ОСОБА_1, прийняв у дар дане домоволодіння.

14 квітня 2005 року Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів на ім'я ОСОБА_2 був виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану на території АНД району м.Дніпропетровська по вул.Пестеля,9..

У судовому засіданні позивач та його представники не довели суду, що оспорюваний договір дарування позивач уклав під впливом обману з боку відповідача, бо як вбачається з матеріалів справи, позивач сам звертався до КП ДМБТІ щодо замовлення та отримання документів, необхідних для укладення договору дарування, що свідчить про його волевиявлення на укладання даного договору.

Що стосується позовних вимог в частині визнання недійсним Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, виданого 14.04.2005 року Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів на ім'я ОСОБА_2, то в цій частині також суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки земельна ділянка по вул. Пестеля,9 передана була у власність власнику домоволодіння, спору щодо якого на той час не було. Суду не надано жодних доказів, які б свідчили про порушення Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів чи Дніпропетровською міською радою порядку чи вимог законодавства, які регулюють передачу у власність громадянам земельних ділянок для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Також у судовому засіданні також не доведений факт перешкоджання позивачу у користуванні житловим будинком з боку відповідача, оскільки з пояснень сторін та матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 сам не бажає проживати з сином ОСОБА_2 та його сім'єю, оскільки на даний час у нього добрі стосунки з дочкою.

Аналізуючи усі зібрані по справі докази, пояснення сторін та їх представників, суд вважає, що звернення позивача до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування викликане обуренням інших дітей позивача з приводу дарування батьківського домоволодіння одному відповідачу, а мотиви, викладені в позові, є надуманими та недоведеними.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 230 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, треті особи Приватний нотаріус дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Дніпропетровська міська рада та Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів, про визнання недійсними договору дарування та Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, - відмовити.

Витрати у справі віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: