Справа № 2-27/2011
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.

при секретарі - Біжко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, треті особи Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради та визнання права власності в порядку спадкування на 1/3 частину домоволодіння, -

В С Т А Н О В И В:

23 травня 2005 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до. ОСОБА_2 , виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, треті особи Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради та визнання права власності в порядку спадкування на 1/3 частину домоволодіння.

Позивач у своєму позові, з урахуванням уточнень, та його представник в ході судового засідання посилались на те, що домоволодіння по АДРЕСА_1 було збудовано його батьками на підставі договору на забудову від 06.02.1956 р. Пізніше у домоволодінні було здійснено самочинне будівництво прибудов до житлового будинку та господарських будівель, участь у здійсненні яких приймала уся родина, у тому числі й він сам. У 1993 р. його батько, ОСОБА_3 , помер, заповіт на випадок смерті він не залишив.

Спадкоємцями першої черги згідно ст. 529 ЦК (1963р.) крім нього були дружина спадкодавця - ОСОБА_4 , та діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . У встановлений ст.549 (1963р.) шестимісячний строк ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини не звертався. Вважає, що спадкоємці фактично прийняли спадщину, бо його мати та брат мешкали у цьому домоволодінні, а він прийняв частку спадкового майна, бо одержав після смерті батька його годинники та предмети домашньої обстановки і побуту стіл, стільця, бо мешкав за адресою своєї колишньої дружини.

Родиною була досягнута домовленість, що з урахуванням відсутності правовстановлючих документів на домоволодіння та наявністю самочинно збудованих будівель, усі документи будуть оформлюватися на мати. Однак на цей час він був у складному психологічному й фізичному стані, бо тільки розлучився, але вимушений був жити поруч з новим чоловіком колишньої дружини, мав важке захворювання, внаслідок чого переніс декілька операцій по ампутації спочатку окремих кінцівок, потім однієї й врешті обох ніг, й тому знаходився у безпорадному стані й не мав можливості дізнатися про фактичні події з приводу оформлення правовстановлюючих документів, а родичі та державні установи не повідомляли його про вчиненні ними дії.

В 2002 р. померла його мати, ОСОБА_4 , яка не залишила заповіт на випадок смерті.

У визначений законом строк він та його брат подали в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, а їх сестра ОСОБА_6 відмовилася від частки спадщини на користь ОСОБА_2 ..

В 2003 р. його представником було отримано свідоцтво про право на спадщину у розмірі 20/300 частки майна в домоволодінні та була подана до Жовтневого районного суду позовна заява про розподіл спадкового майна.

Під час розгляду у суді цивільної справи було встановлено, що його мати при житті не здійснювала ніяких дій щодо відчуження належного їй майна, тому усі видані після її смерті документи є незаконними.

Крім того, було встановлено, що ще в 1994 р. державним нотаріусом було видано його матері та братові свідоцтво про право на спадщину у розмірі по Ѕ частки майна, що належало померлому батькові, у той час коли згідно вимог матері повинно бути належати не менше 5/8 частки зазначеного нерухомого майна. До того ж, фактично зазначеними документами він був позбавлений частки у спадщині, у той час, коли він від неї не відмовлявся, а заява від його імені була зроблена невідомою особою.

Вважає ці дії неправомірними та просив суд визнати недійсними усі зазначені документи та визнати за ним право власності на 1/3 частину спадкового майна.

Крім того вважає, що строк звернення до суду з позовом не пропустив, оскільки йому було не відомо про прийняття виконкомом зазначеного рішення та про видачу свідоцтв про право власності, а дізнався він про це лише при судовому розгляді його позову, так як з урахуванням тяжкої хвороби, яка викликала ампутацію окремих кінцівок, а потім двох ніг, він знаходився у безпорадному стані, й не мав можливості своєчасно встановити зазначені обставини.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечували, посилаючись на його необгрунтованість, відсутність у позивача правових підстав для звернення до суду, у тому числі й з підстав пропущення ним строку позовної давності. Зазначали, що мати позивача добровільно відмовилася від належної їй, як дружини, частки домоволодіння шляхом подання заяви до нотаріальної контори та позивач особисто подав заяву про те, що не претендує на спадщину після смерті батька, одержавши свідоцтво про право на спадщину після смерті матері не оскаржував його, а звертався до суду лише з вимогами про виділ в натурі зазначеної частки майна.

Представник відповідача виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради у судові засідання не з`являвся, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином.

Представники третіх осіб - Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори та комунального підприємства Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації у судове засідання не з`явилися, надали суду письмові заяви про слухання справи без участі їх представників, покладались на розсуд суду.

Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав:

Судом встановлено, що в січні 1993 р. помер ОСОБА_3 , який був батьком позивача та відповідача по справі. Заповіт на випадок смерті він не залишив.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалась з нерухомого майна у вигляді домоволодінні по АДРЕСА_1 та предметів побуту.

У вересні 1994 р. до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Державним нотаріусом встановлено коло спадкоємців першої черги, до якого увійшли дружина померлого - ОСОБА_4 та його діти - ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

ОСОБА_6 та ОСОБА_1 звернулись до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про те, що вони пропустили строк прийняття спадщини після смерті батька, однак на спадщину не претендують та в суд з цього приводу звертатися не будуть.

На підставі наданих документів, державним нотаріусом 21 вересня 1994 р. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 на належне йому згідно договору на забудову від 06.02.1956р. майно, що в цілому складається з житлового будинку жилою площею 27.5 кв.м., душу, уборної, навісу, визнані його дружина ОСОБА_4 й син ОСОБА_2 у рівних частинах, тобто по 1/2 частині кожному.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка заповіту на випадок смерті також не залишила.

До нотаріальної контори у визначені законом строки з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а ОСОБА_6 звернулась із заявою про відмову від частини спадщини на користь ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 16.07.2003 р. отримав свідоцтво НОМЕР_1 про право на спадщину за законом на 40/300 частини спадщини, а ОСОБА_1 в свою чергу 21.10.2003р. отримав свідоцтво НОМЕР_2 про право власності на 20/300 частини спадкового майна.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що в січні 2002 р. ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Жовтневої районної ради з заявою про надання правомочності самочинно збудованим прибудовам й будівлям та затвердження акту ідеальних часток на нерухоме майно в домоволодінні. Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 20.09.2002 р. за № 570 було надано правомочності самовільному будівництву, визнані характеристики житлового будинку за його площами та затверджено акт ідеальних часток, яким були визначені частки майна ОСОБА_2 у розмірі 80/100 частини домоволодіння, а ОСОБА_4 у розмірі 20/100 частин.

Згідно висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВСУ від 29.11.2006 р. за № 63/04-35005 текст заяви до нотаріальної контори (від 16.09.1994 р.) та підпис у заяві не належать ОСОБА_1 , а виконані іншою особою.

Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради №570 від 20.09.2002р. надано правочинності самовільно збудованим прибудовам й будівлям в домоволодінні по АДРЕСА_1 , визнані нові характеристики (площі) житлового будинку та стверджено акт ідеальних часток співвласників (т. 1а.с.44).

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини суд приходить до наступного.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ч.2 та ч.4 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та є непорушним.

Згідно ст.553 ЦК (1963р.) відмова від спадщини допускається на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно п.9 Постанови Пленуму верховного Суду України від 24.06.83р. №4 зі змінами (що діяли на той час) Про практику розгляду судами справ про спадкування відмова від спадщини на користь інших закликаних до спадкування спадкоємців допускається лише протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після закінчення цього строку не може бути збільшена частка у спадщиніна тих підставах, що хто-небудь із спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право передати право на все або на частину одержаного за спадщиною майна іншому спадкоємцеві на підставі загальних цивільних угод договору купівлі-продажу, дарування, міни.

Тобто заява про відмову ОСОБА_4 від належній їй як дружині частини майна є такою, що не відповідає вимогам закону, бо надана після встановленого законом строку для відмови, підпис особи не посвідчено нотаріально

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 підлягало спадкуванню лише 1/2 частина спадкового майна, а державний нотаріус повинен був видати особам, що прийняли спадщину, свідоцтва про їх право по 1/8 частки кожному, залишивши ще 2/8 частки спадщини відкритою для вирішення цього питання згідно закону.

Першій та другий пункт зазначеного рішення не суперечить вимогам законів, бо надають лише правомочності самочинним будівлям і прибудовам та визначають площі будинку.

Окремі відомості пункту 1 зазначеного рішення про здійснення будівництва цих прибудов відповідачем, які не підтверджені доказами, не є підставою для визнання його частково недійсним, як це просить позивач, бо вони не передбачають правових наслідків набуття права власності, й тому ця вимога не підлягає задоволенню..

Між тим, рішення виконкому стосовно ствердження акту ідеальних часток (пункт 3) не відповідає вимогам законів.

З наданих виконкомом матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 не зверталася з заявою про розгляд зазначених питань та нікого не уповноважувала на здійснення цих дій, не укладала ніяких угод щодо визначення порядку користування майном, а наданий акт ідеальних часток суперечить вимогам закону.

Виходячи зі змісту ст. 118 ЦК (1963р.) порядок користування відокремленими приміщеннями будинку визначається угодою співвласників відповідно до розміру частки кожного та така угода підлягає нотаріальному посвідченню та реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради. Але така угода між сторонами відсутня.

До того ж, згідно цієї норми співвласники мають право укласти угоду щодо визначення порядку користування згідно їх часток, а не відмовитися від своєї частки.

Крім того, в розрахунок ідеальних часток бюро технічної інвентаризації включило господарські будівлі й усі самочинно збудовані прибудови й будівлі, що суперечить вимогам законів.

Вимогами ст. 119 ЦК (1963 р.) передбачалася можливість зміни розмірів часток співвласників у разі збільшення лише площі будинку за рахунок добудов та прибудов, а господарські будівлі не враховувалися, бо не були самостійними суб`єктами права особистої власності.

Згідно п.2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані об`єкти, а відповідно до п. 3.11 цієї норми за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону.

Між тим, розрахунок розміру зазначених актом ідеальних часток від 19.10.2001 р. зроблений з урахуванням самочинно збудованих прибудов та з урахуванням самочинно збудованих господарських будівель (т. 1 а.с. 48-49).

Таким чином, рішення виконавчого комітету про ствердження акту ідеальних часток, не відповідає вимогам закону.

У зв`язку з незаконністю зазначеного рішення, підлягають задоволенню вимоги щодо визнання недійсними свідоцтв НОМЕР_3 від 27.03.2003 р. про право власності ОСОБА_2 на 80/100 частки майна та свідоцтва НОМЕР_4 про право власності ОСОБА_4 на 20/100 частки спірного майна, які були видані на підставі цього рішення.

У зв`язку з незаконністю рішення виконкому та недійсністю виданих на підставі рішення свідоцтв про право власності, підлягають задоволенню вимоги щодо визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, видані після смерті ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 від 21.09.2003 р.) та ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 від 16.07.2003 р.), а також підлягають задоволенню й вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.1994р.

Відповідно до норм права спадкування передбачає перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб, а згідно ч.1 ст.41 ЦК (1963р.) угодами визнаються дії громадян та установ, направлені на встановлення, зміну та припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦК (1963) недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону, а згідно ст. 60 ЦК

недійсна частина угоди не тягне за собою недійсність інших її частин.

Згідно матеріалів спадкової справи та довідки - характеристики, наданою КП „ДМ БТІ (т. 1 а.с.76), до спадкового майна належить збудоване нерухоме майно на підставі договору на забудову від 06.02.1956р., наданого померлому ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 знаходилася із спадкодавцем у шлюбі з 1949 р. (т.1 а.с.73) та за законом їй належить половина цього майна, як дружині.

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю (1970р.) майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Заява про відмову ОСОБА_4 від належній їй як дружині частини майна є нікчемною, бо надана після встановленого законом строку для відмови, підпис особи не посвідчено нотаріально. Таким чином, після смерті ОСОБА_3 підлягало спадкуванню лише 1/2 частина спадкового майна.

Відповідно до договору про право безстрокового користування земельною ділянкою для будівництва від 06.01.56р. (т. 1 а.с.77) ОСОБА_3 було дозволено збудувати житловий будинок жилою площею 31,0 кв.м. без застережень щодо його загальної площі.

Згідно довідки-характеристики, виданої КП „ДМ БТІ, житловий будинок мав жилу площу 36,2 кв.м. з наявністю як самовільні добудованих до нього складових сіней, тамбуру, житлової прибудови, так й приміщення в основному будинку. Однак державним нотаріусом було видано свідоцтво на 27,5 кв.м. житлового будинку, що не відповідає дійсної його площі.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про правомірність вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.1994р.

Згідно ст. 70 ЦК (1963 р.) вимоги щодо захисту порушеного права приймаються до розгляду судом незалежно від спливу строку позовної давності, а відповідно до ст. 83 ЦК (1963р.) позовна давність не розповсюджується на вимоги, що випливають із порушення особистих прав.

Згідно норм права недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону, вона не створює правових наслідків.

Відповідно до ч.2 ст. 48 ЦК (1963р.) по недійсній угоді кожна із сторін повинна повернути іншій стороні усе отримане за угодою.

У порядку такої реституції за недійсним свідоцтвом про право на спадщину, суд в межах позову вирішує питання щодо розподілу спадкового майна.

Враховуючи, що суду не надані докази щодо збільшення за час життя майнових прав ОСОБА_4 , розподілу підлягає наявне на час смерті ОСОБА_3 домоволодіння.

Судом встановлено, що до зазначеного майна належить житловий будинок із його складовими у домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Згідно документів спадкової справи, а саме довідки-характеристики бюро технічної інвентаризації, житловий будинок жилою площею 36,2 кв.м. складався з основного будинку та невід`ємних його складових прибудов.

Загальна площа будинку не зазначена й підлягає встановленню.

Згідно даних технічного паспорту (т. 1 а.с. 13-17) із спадкового майна на час розгляду справи наявне майно, що було збудовано при житті спадкодавця: будинок літ. А-1 (1959 р.), прибудова А1-1 (1987 р.), сені а-1 (1965 р.), сені а1-1 (1988 р.), сені а2-1 (1988 р), а також господарські будівлі: душ Ж (1988р.), сарай Е (1988р.), вбиральня та споруди №1-15 із замощенням.

Жила площа будинку складала 36,2 кв.м., що підтверджується доказами, а загальна площа складала 76,9 кв.м.

З урахуванням відсутності обмежень щодо загальної площі будинку, а також наданням правочинності перепланованому приміщенню та прибудовам, все це майно є спадковим, бо є складовою частиною неподільної речі житлового будинку.

Згідно ст.131 ЦК (1963р.) складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремленою від неї без пошкодження та суттєвого знецінювання речі. При переході права на річ, її складові частини не підлягають відокремленню.

А відповідно до ст.132 ЦК (1963р.) приналежністю є річ, яка призначена слугувати головній речі та пов`язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність йде за головною річчю.

Судом встановлено, що 1/8 частку майна успадкувала ОСОБА_4 , якій згідно закону вже належало 1/2 спірного майна, ще 1/8 спадкового майна успадкував ОСОБА_2 , інша 2/8 частка залишається відкритою.

Згідно вимог закону ОСОБА_1 , повинно належати 1/8 частка майна після смерті батька та 1/3 частка від належної 5/8 частки майна матері, а всього 1/3 частка спірного майна, тому дана вимога підлягає задоволенню.

Вимога щодо залишення у власності відповідача ОСОБА_2 2/3 частини майна не підлягає задоволенню, бо він не звертався до суду з даними вимогами.

Суд не погоджується із запереченнями представників відповідача, бо вони не знайшли підтвердження під час розгляду, не доведені доказами, спростовуються матеріалами справи, у тому числі й свідками, а надана ними довідка міської поліклініки від 02.06.2009р. свідчить саме про те, що позивач знаходився у безпорадному стані, бо був на обліку, мав інсульт із порушенням рух функції, переніс операції із ампутацією кінцівок ніг.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 51,00 грн. сплаченого судового збору.

Достягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 66,90 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 328, 331, 375, 376, 377 ЦК, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, треті особи Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради та визнання права власності в порядку спадкування на 1/3 частину домоволодіння задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради № 570 від 20.09.2002р. в частині затвердження акту ідеальних часток та визначення розмірів часток ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на нерухоме майно у домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Визнати недійсними свідоцтво САА № 904010 від 27.03.2003 р. про право власності ОСОБА_4 на 20/100 частин нерухомого майна та свідоцтво НОМЕР_3 від 27.03.2003р. про право власності ОСОБА_2 на 80/100 частин майна в домоволодінні по АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності цих осіб.

Визнати недійсними видані Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою свідоцтво ВАМ № 329160 від 16.07.2003 р. про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на 40/300 частин майна в домоволодінні по АДРЕСА_1 та свідоцтво ВАР № 063672 від 21.10.2003 р. про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 на 40/300 частин майна в цьому домоволодінні та скасувати державну реєстрацію їх права власності.

Визнати недійсним видане Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою свідоцтво від 21.09.1994р. про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на нерухоме майно в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку А-1 з житловою прибудовою А'-1, прибудовами а-1, а'-1, а2-1 жилою площею 36,2 кв.м., загальною площею 76,9 кв.м. та на 1/3 частину сараю Е, літнього душу Ж, навісу Н, вбиральні, споруд 1-15 із замощенням І у домоволодінні по АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 51,00 грн. сплаченого судового збору.

Достягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 66,90 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровска.

Суддя Г.В. Черновськой