Справа №2-23/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2011 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира

в складі : головуючого судді Коломієць О.С.

з участю секретарів с/з Дехтієвська Т.О., Лисенко Н.О., Расеньчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільні справи за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Житомирської міської ради про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, вселення та відшкодування моральної шкоди та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , Богунського РВ УМВС України в Житомирській області в особі СГІРФО, КВЖРЕП № 5 м.Житомира про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в :

Первісний позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезгаданим позовом в якому просила усунути перешкоди в користуванні житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення її разом з сином до спірного помешкання та зобов`язання первісного відповідача ОСОБА_3 не чинити перешкод в користуванні житлом, надати ключі від вхідних дверей квартири та стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн., посилаючись на те, що спірна квартира належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 . Позивач разом з дитиною зареєстровані як проживаючи в спірному житлі в якості члена сім`ї власника, але користуватись житлом позивач разом з дитиною не може, оскільки відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирою : не надає ключі від вхідних дверей квартири, відмовляється допускати їх до житла, заперечує проти проживання позивача разом з дитиною в спірному помешканні. Крім того, протиправною поведінкою відповідача позивачу нанесена значна моральна шкода, яку остання зазнала у душевних стражданнях та переживаннях.

Первісний відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . В цій квартирі зареєстровані як проживаючи в якості членів сім`ї власника її онука ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_2 , 2005 р.н.

Посилаючись на те, що позивач разом з сином в її квартирі не проживають з 2000 року, коштів за утримання житла не несуть, просить постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні власністю та визнати позивача разом з сином такими, що втратила право користування жилим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому без поважних причин понад десять років, відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України та зобов`язати Богунський РВ УМВС України в Житомирській області в особі СГІРФО та КВЖРЕП №5 м.Житомира зняти їх з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

В судовому засіданні представник первісного позивача позовні вимоги своєї довірительки підтримав з тих же підстав, в задоволенні позову ОСОБА_3 просив відмовити за безпідставністю. Пояснив, що його довірителька ніколи постійно не проживала в спірному помешканні, а періодично навідувалась, оскільки відповідач чинила їй перешкоди в користуванні житлом.

Представник первісного відповідача просив в позові ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю, позов її довірительки задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що її довірителька не чинила будь-яких перешкод позивачу в користуванні спірною квартирою через стан свого здоров`я.

Представник відповідача КВЖРЕП № 5 м.Житомира, в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 підтримала в повному обсязі. Пояснила, що при виході по місцю проживання ОСОБА_3 було встановлено і це підтвердили сусіді, що ОСОБА_1 разом з сином в спірному помешканні ніколи не проживали.

Представник відповідача - Богунського РВ УМВС України в Житомирській області в особі СГІРФО, в судове засідання не з`явився. Надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. Справа слухалась у відсутності представника відповідача, згідно ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Житомирської міської ради, вважає за можливе задовольнити позов про визнання позивача разом з дитиною такими, що втратили право на житло, оскільки дитина фактично забезпечена житлом, проживаючи з матір`ю в квартирі батька, в якій вона може бути зареєстрована. Після перерви судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Справа слухалась у відсутності представника 3-ї особи, відповідно до ст. 169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторін, свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні було встановлено, що 17 січня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір піднайму жилого приміщення квартири АДРЕСА_2 строком на 5 років, який був посвідчений 20 січня 2004 року начальником КВЖРЕП № 5 м.Житомира. На час укладення даного договору піднайму вищевказана квартира належала на праві власності ОСОБА_3 , згідно договору дарування від 09.12.2000 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача ОСОБА_1 народився син ОСОБА_2 , який був зареєстрований як проживаючий разом з матір`ю в спірній квартирі.

15 червня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування, згідно якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_2 . Після укладення даного договору позивач зареєструвалась постійно в спірній квартирі яка власник даного помешкання.

Рішенням Богунського райсуду м.Житомира від 22 січня 2010 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18.03.2010 року, визнаний недійсним договір дарування спірної квартири, укладений між сторонами 15 червня 2006 року, як вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Згідно ст.ст. 150, 156 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири) користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України, тобто дружина власника будинку (квартири), їх діти і батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 ст. 405 ЖК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Під час розгляду справи було встановлено, що позивач ОСОБА_1 ніколи не проживала в квартирі за вищевказаною адресою, дані обставини були підтверджені поясненнями представників сторін, свідка ОСОБА_5 . Зокрема, свідок пояснив, що знає ОСОБА_6 більше 20 років, оскільки його дружина надає їй постійну медичну допомогу. В квартирі, окрім відповідача ніхто не проживає і не проживав, діти та онуки допомогу не надавали. Приблизно три чотири роки тому назад на протязі двох місяців проживав незнайомий чоловік, інших осіб в квартирі ніколи не бачив.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 разом з сином не набули права користування зазначеною квартирою, як члени сім`ї власника квартири, оскільки з моменту укладення договору піднайму в 2004 року позивач мала право користування спірним житлом на умовах даного договору, після укладення в 2006 році договору дарування як власник квартири. Крім того, як зазначили сторони в судовому засіданні, після того, як право власності на квартиру повернулось до ОСОБА_3 , у зв`язку з визнанням договору дарування недійсним, ніяких інших угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що ОСОБА_1 разом з сином не є членами сім`ї власника квартири, ніколи в квартирі не проживали і не проживають, а тому відсутні правові підстави для її вселення в спірне помешкання та зобов`язання ОСОБА_3 не чинити їй перешкод в користуванні спірним житлом на підставі ст. 156 ЖК України, а також для визнання її разом з сином такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та зобов`язання зняти їх з реєстраційного обліку на підставі ст. 405 ЦК України.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд, відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, відмовляє також позивачу ОСОБА_1 в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведена вина ОСОБА_3 в заподіянні шкоди, відсутня протиправність діяння відповідача відносно позивача, не встановлено неправомірність дій та причинного зв`язку між шкодою та будь-якими неправомірними діями відповідача. Вимоги про відшкодування шкоди є безпідставними і задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст. 156 ЖК України, ст.ст. 405, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ст.ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Житомирської міської ради про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, вселення та відшкодування моральної шкоди відмовити за безпідставністю.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , Богунського РВ УМВС України в Житомирській області в особі СГІРФО, КВЖРЕП № 5 м.Житомира про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :