АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-5375 / 2011 р. Головуючий: 1 інстанції
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Андрійко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Борівського районного суду Харківської області від 10 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірми «Світанок» (далі: ПСП АФ «Світанок»), Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Харківської регіональної філії про визнання договорів оренди земельних ділянок нікчемними, а їх реєстрацію незаконною, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 19 травня 2010 року в задоволенні зазначеного вище позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06 вересня 2010 року рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, змінено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволені частково.

Визнано нікчемним договір оренди землі від 01.12.2004 року, підписаний від імені ОСОБА_4 іншою особою та ПСП АФ «Світанок».

Визнано незаконною реєстрацію вказаного договору Харківською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України.

В іншій частині рішення Борівського районного суду Харківської області від 19 травня 2010 року залишено без змін.

21 лютого 2011 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Борівського районного суду Харківської області з письмовою заявою про ухвалення по справі додаткового рішення, посилаючись на те, що при розгляді справи по суті судом не було вирішено питання про судові витрати, а саме стягнення з відповідачів на його користь 2 466,48 грн., витрачених ним на сплату судового збору, оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також оплату вартості проведеної по справі судової експертизи.

Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 10 березня 2011 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення по справі додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись із таким процесуальним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати наведену вище ухвалу районного суду та постановити по справі додаткове рішення про стягнення з відповідача ПСП АФ «Світанок» на його користь понесених по справі судових витрат, або ж направити справу для вирішення цього питання до того ж суду першої інстанції в іншому складі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, на його думку, безпідставно відмовив йому в ухваленні додаткового рішення по справі, тим самим не вирішивши питання щодо понесених ним судових витрат.

Перевіривши законність і обгрунтованність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України суд апеляційної інстанції, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи в задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про ухвалення по справі додаткового рішення щодо судових витрат, понесених позивачем, районний суд виходив із того, що судом першої інстанції позитивного рішення по суті заявленого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позову не приймалося, а тому питання про ухвалення додаткового рішення по справі стосовно судових витрат повинно вирішуватися судом апеляційної інстанції, яким було змінено рішення районного суду та частково задоволено заявлені позовні вимоги.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду, оскільки цей висновок є правильним і таким, що ґрунтується на законі.

За загальним правилом цивільного судочинства рішення суду повинно бути повним - містити відповіді суду на всі заявлені вимоги, а також розвязувати всі інші, в тому числі, процесуальні питання.

Неповнота чи невизначеність доводів суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань є правовою підставою для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цьог8о Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Головне правило розподілу судових витрат між сторонами полягає в тому, що стороні, яка повністю виграла цивільну справу, інша сторона, яка справу програла, компенсує всі понесені нею судові витрати.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами встановлений ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 вказаної правової норми стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При цьому частиною 5 ст. 88 ЦПК України передбачено, що в разі, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як зазначалося вище, рішенням Борівського районного суду Харківської області від 19 травня 2010 року в задоволенні заявленого позивачами ОСОБА_3 позову було відмовлено.

Вказане судове рішення було змінено в порядку апеляційного провадження апеляційним судом Харківської області, рішенням від 06 вересня 2010 року якого позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволені частково.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні поданої позивачем ОСОБА_2 заяви про ухвалення додаткового рішення по справі для вирішення питання про судові витрати, оскільки в даному випадку вирішення цього питання відноситься до компетенції апеляційного суду Харківської області, до якого позивачу й було рекомендовано звернутися з відповідною заявою.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Борівського районного суду Харківської області від 10 березня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: