Справа № 2-150/11
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2011 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.,

при секретарі Гирявенко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала свої вимоги, зазначивши, що зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 12 травня 1984 року.

Від зареєстрованого шлюбу у них народилося троє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (заміжня),

- ОСОБА_4, ЗО березня ІНФОРМАЦІЯ_2,

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З перших днів подружнього життя у них була дружня сім'я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного. Але поступово, стосунки між нами зіпсувались. Почуття любові та поваги згасли, між ними виросла стіна недовіри й непорозуміння один до одного. Сімейно-шлюбні відносини між ними зіпсувались на початку 1985 року. Відповідач протягом всього сімейного життя фізично знущався, бив і ревнував її в присутності дітей та сторонніх осіб, принижував її людську гідність. Особливо неприязні відносини виникли 08 березня 2003 року, коли відповідач дуже побив її і зробив інвалідом безстроково. В березні 2003 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні, у неї пропав зір і вона була прооперована в інституті очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова.

З чоловіком вони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, припинили вести спільне господарство та сімейний бюджет, кожен почав проживати заради своїх інтересів, чоловік не допомагав мені в домашній роботі, додому приходив дуже пізно, ображав її, бив та виганяв з дому. 19 березня 2004 року вона не витримавши тортури чоловіка, змушена була втекти з дому, щоб залишитися живою.

Їй достовірно відомо, що у відповідача з'явилась інша дружина, з якою він мешкає в її будинку.

Все життя відповідач ОСОБА_2 матеріальної допомоги їй не надавав і принижував її гідність. Крім того вона ніде не працюю, тому що інвалід III групи загального захворювання.

ОСОБА_2 працює, та має стабільний заробіток від реалізації сільськогосподарської продукції, суму заробітку вона не знає так як відповідач ретельно її приховував. Фізично здоровий відповідач на утримані непрацездатних членів сім'ї не має, виплат по виконавчих листах не сплачує та ухиляється від надання їй матеріальної допомоги.

Відповідач предявлений до нього позов не визнав та пояснив, що позивачка ще до розірвання шлюбу пішла з родини у 2004 році, залишивши його з неповнолітніми дітьми, які знаходились на його повному забезпеченні. Навіть після досягнення молодшим сином повноліття, він продовжує знаходитися на його утриманні так як ніде не працює і є студентом Дніпропетровської Національної ОСОБА_6.

Також відповідач зазначив, що ніколи не застосовував до позивачки фізичної сили, а поганий зір вона мала ще до їхнього шлюбу. Крім того зазначив, що він є інвалідом ІІІ групи, але ніколи не ставив питання про стягнення з позивачки матеріальної допомоги на утримання їхніх дітей, які до цього часу перебувають на його забезпеченні. На даний час він отримує пенсію в сумі 760 грн., іншого заробітку не має і знаходиться на обліку у невропатолога у звязку з високим кровяним тиском і сам потребує грошових коштів на лікування.

Вислухавши пояснення позивачки та відповідача, допитавши свідків по справі, які заперечували проти позову і спростували всі заяви позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позову з наступних підстав.

Встановлено, що сторони 12 травня 1984 року зареєстрували шлюб (свідоцтво про шлюб серія ІІІ-КИ №256998 від 12 травня 1984 року. Від шлюбу мають трьох дітей: - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (заміжня),

- ОСОБА_4, ЗО березня ІНФОРМАЦІЯ_2,

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. 17 серпня 2010 року шлюб між ними було розірвано, але ще до розірвання шлюбу у 2004 році позивачка пішла з дому і проживала окремо від родини, що підтверджується довідкою виданої Підгородненської міської ради, телеграмою та показаннями свідків. А згідно ст.75 СК України права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом.

Заяви позивачки про те, що вона піддавалася постійному фізичному насиллю з боку відповідача та що частково втратила зір від його постійних побоїв є не обґрунтованими, такими, що не відповідають дійсності, та обєктивно, окрім заяв позивачки нічим не підтверджуються. В матеріалах справи є довідка з Дніпропетровського РВ про те, що працівниками районного відділу було проведено дослідчу перевірку за заявою ОСОБА_1 за фактом сімейної сварки та на підставі підготовлених документів було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи.

Відповідно до ст. 76 СК України, якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу, але як вбачається з матеріалів справи, відповідач є інвалідом ІІІ групи (посвідчення серія ААА №338088), отримує пенсію у розмірі 760 грн. та іншого прибутку не має.

Позивачкою не доведено згідно зі ст. 60 ЦПК України регулярність та стабільність додаткового доходу, окрім пенсії, відповідача, а тому суд приходить до висновку про неможливість надання відповідачем матеріальної допомоги позивачці.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 215, 214, 367 ЦПК України, ст.ст. 2, 7, 15, 18, 75,76 Сімейного кодексу України, суд -

в и р і ш и в: