Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-1015/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2011 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді Ваврушак Н.М. при секретарі Плотнікової Т.Б.

за участю сторін: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагаувальний комбінат» про поновлення на роботі, визнання наказу незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, направлення на позачерговий огляд, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 28 жовтня 2010 року звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Східний гірничо-збагаувальний комбінат» /надалі відповідач, підприємство, адміністрація/, з вимогами де просить визнати наказ № 16 від 30 вересня 2010 року - незаконним та поновити його на роботі, стягнути за час вимушеного прогулу середній заробіток, зобовязати відповідача направити його на позачерговий медичний огляд та стягнути моральну воду - 1000 гривень. Під час розгляду справи позивачем неодноразово уточнювалися вимоги, так, 01 та 19 квітня 2010 року позивач уточнив вимоги та просив суд про поновлення на роботі, визнання наказу про відсторонення від роботи незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, направлення на позачерговий огляд, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що працюючи на підприємстві провідним інженером з охорони праці він був направлений на медичний огляд, де висновком ЛКК зазначено, що за станом здоровя не придатний в підземних умовах праці і тому його адміністрація підприємства наказом № 307 від 21 липня 2010 року відсторонила від роботи, а згодом наказом № 16 о/с від 30 вересня 2010 року його було звільнено з роботи за п.2 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вказує, що його безпідставно відсторонили від роботи, так як він не згоден з висновком ЛКК, наполягав на тому, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону праці» його необхідно направити на позачерговий медичний огляд, чого відповідач не зробив в порушення вимог спеціального закону.

Також вважає наказ про відсторонення від роботи незаконним, так як його посада не відноситься до категорії роботи в підземних умовах праці та вважає що його невірно відповідач відсторонив від роботи із збереженням заробітної плати у розмірі 2/3 посадового окладу, оскільки це є порушенням Конституції України з приводу гарантії на оплату праці.

Наказ про звільнення позивач просить визнати незаконним так як його звільнили без отримання попередньої згоди профспілкового комітету, безпідставний висновок про стан здоровя та не запропонована йому інша робота за його освітою та станом здоровя.

Наполягає на стягнення не отриманої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 29004,69гривень.

Наголошує позивач, що йому діями відповідача завдано моральної шкоди з приводу відсторонення та звільнення з роботи так як він пережив стрес та хвилювання, мав неподобство з цього приводу, та його репутація зазнала шкоди і тому просить ;тягнути на його користь 1700 гривень.

Представник відповідача, в особі ОСОБА_2, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення. Вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог, так як накази виносилися відповідно до норм Трудового законодавства, порушень з боку підприємства не існує. Відсторонення від роботи проведено згідно до висновку ЛКК яке не оскаржене. Звільнення позивача проведено з дотриманням усіх норм: є підстави звільнення та непорушений порядок звільнення, адміністрацією запитувалася попередня згода профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1, але прийняте рішення до адміністрації підприємств не надійшло, на підприємстві відсутні відповідні вакансії щодо переведення позивача на іншу роботу. Заперечують проти направлення позивача на позачерговий медичний огляд, так як законодавством передбачено обовязковість проведення попереднього та чергового огляду робітників. Також заперечують про відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до наказу №276 о/с від 24 листопада 2009 року був прийнятий на роботу провідним інженером з охорони праці бюро охорони праці шахти Державного підприємства «Дирекція підприємства, що будується на базі Новокостянтинівського родовища уранових руд», на сьогодні, відповідно до Наказу Міністерства палива та енергетики України №659 від 26 листопада 2009 року припинена діяльність вказаного підприємства, шляхом приєднання до Державного підприємства «Східний гірничо-збагаувальний комбінат» що підтверджено витягом з єдиного державного реєстру.

При прийняті на роботу позивач був направлений на обов'язковий попередній медичний огляд для встановлення придатний для роботи у відповідних умовах за професією провідний інженер з охорони праці, при цьому характер умов за обраною професією визначено як підземні. Згідно із висновком медичної комісії Смолінської спеціалізованої медико-санітарної частини № 17 від 23 листопада 2009 року позивач визнаний як придатний до роботи за обраною професією провідного інженера з охорони праці в підземних умовах, копія направлення із висновком медичної комісії є у матеріалах справи (а.с. 130).

Згідно із отриманим висновком лікувального закладу і заяви позивача відповідачем було оформлено переговорну записку про прийом на роботу, в якій зазначено про те, що умови праці ОСОБА_1 за професією провідного інженера з охорони праці підземні, призначення пенсії за списком № 1. У зв'язку із оформленням даних документів відповідачем було видано наказ про призначення з 24 листопада 2009 року ОСОБА_1 на посаду провідного інженерна з охорони праці бюро охорони праці шахти з посадовим окладом 3163 грн. на місяць з підземними умовами праці (а.с.39). Позивач з умовами праці та оплати за професією і наказом про прийняття на роботу ознайомлений під особистий підпис ( а.с. 131).

Тобто, дані обставини підтверджують те, що позивач при працевлаштуванні знав про роботу за обраною професією в підземних умовах праці, знав про те, що йому зараховується пільгова пенсія у зв'язку із роботою в шкідливих умовах праці.

Судом спростовуються твердження позивача з того приводу, його посада не була віднесена «Національним класифікатором України класифікатором професій» до роботи у підземних умовах праці, за списком №1, так як у відповідності із Випуском № 1 Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 р. N 336, Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників (далі Довідник) є систематизований за видами економічної діяльності збірник описів професій. Довідник визначає перелік

основних робіт, які властиві тій або іншій посаді, та забезпечує єдність у визначенні кваліфікаційних вимог щодо певних посад. Основним документом який підтверджує пільгові умови та стаж роботи, є трудова книжка. У відповідності із «Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, у трудовій книжці зазначаються відповідні відомості, трудовій книжці позивача копія якого мається в матеріалах справи а.с.4 вказано, що ОСОБА_1 прийнятий провідним інженером з охорони праці бюро охорони праці шахти з підземними умовами праці.

Відносно вимоги щодо направлення по позачерговий медичний огляд суд вказує, що вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно із статтею 17 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов'язаний забезпечити проходження працівниками попереднього (під час прийняття на юту) і періодичного (протягом трудової діяльності) медичного огляду працівників, які нятті на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або их осіб, в яких є потреба у професійному доборі, щорічного обов'язкового медичного огляду віком до 21 року.

16 липня 2010 року лікарсько-консультативною комісією Смолінської спеціалізованої медико-санітарної частини № 17, до складу якої входять фахівці повідного напрямку і яка наділена відповідними повноваженням щодо визначення стану здоров'я тої чи іншої особи щодо можливості працювати в тих чи інших умовах, в присутності позивача видано ОСОБА_1 висновок в тому, що його стан здоров'я не зволяє працювати у підземних умовах з 17 липня 2010 року постійно та йому було запропоновано поставити підпис в амбулаторній картці, але позивач відмовився. Представниками ЛКК СМСЧ № 17 та представниками ДП «Дирекція» складено акт № 1 відмови від підпису від 16 липня 2010 року (а.с.47), що підтверджено свідченнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5

Згідно із вимогами закону України «Про охорону праці» та «Порядку проведення одичних оглядів працівників певних категорій» затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21 травня 2007 року N 246 підприємство забезпечило за власні кошти проходження працівниками періодичного медичного огляду в Смолінській МСЧ №№17.

Відповідно до п. 2.27 «Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» в разі непогодження із висновками медичного огляду результати можуть бути оскаржені роботодавцем або громадянином у ЛПЗ вищого рівня або в судовому порядку.

У суду відсутні підстави вважати незаконним висновок лікувально- консультаційної комісії Смолінської СМСЧ №17, тому що позивач не оскаржував висновок лікувального закладу що дає підстави вважати висновок ЛКК чинним.

Твердження позивача з приводу ч. 2 ст. 17 Закону України «Про охорону праці» про ігнорування відповідачем обовязковості підприємства проведення за бажанням працівника позачергового медичного огляду є помилковим, так як в даному випадку проводився періодичний медичний огляд працівників. Законодавством не визначено поняття «позачергового медичного огляду», але відповідно до формально-логічного тлумачення: це проходження медичного огляду поза встановленого періоду. Тому, 16 липня 2011 року проводився періодичний медичний огляд працівників та комісією винесено відповідний висновок.

Відносно вимог позову щодо визнання наказу про відсторонення недійсним, суд зазначає, що Наказ від 21 липня 2010 року за № 307/к «Про відсторонення робіт у звязку зі станом здоровя» виданий на підставі висновку ЛКК та норми статті 46 КЗпП України, яка надає право роботодавцю в разі якщо внаслідок огляду медичним закладом буде надано висновок про непридатність працівника до виконуваної роботи до вирішення питання про звільнення з роботи або до переведення на іншу роботу, відсторонити дану категорію працівників від роботи із зберіганням за працівником на період відсторонення заробітної плати в розмірі двох третин посадового окладу. Суд не знаходить підстав для визнання вказаного наказу недійсним.

Відповідно до вимог позову щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає.

Підставою для звільнення позивача слугував як висновок лікувально- аліфікаційної комісії, так і відсутність відповідних вакансій за відповідною кваліфікацією для подальшого продовження роботи на підприємстві позивача та згода проффспілкового комітету з приводу звільнення позивача з роботи.

Відсутність на підприємстві вакансій відповідної кваліфікації підтверджується переліком як станом на 27 липня 2010 року так і станом на 01 жовтня 2010 року (а.с.141- 50). Позивач вказує, що йому, при звільнені не було запропоновано іншу вакантну ОСОБА_2, хоча такі посади були. Вказані позивачем обставини не відповідають дійсності, заступником директора з економіки підприємства, відповідно до службової записки від 27 липня 2010 року було повідомлено, що вакантні робочі місця на які можливо перевести позивача відповідно до стану його здоров'я та кваліфікації відсутні. Таким чином, запропонувати позивачу переведення на іншу посаду відповідач не мав змоги з об'єктивних підстав (а.с.44, 45) та підтверджуються свідченнями свідка ОСОБА_4

В порядку статті 43 КЗпП України відповідачем направлено подання від 20 серпня 2010 року до голови Первинної профспілкової організації ДП «Дирекція» ОСОБА_6 про надання згоди на звільнення ОСОБА_1.В. у зв'язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи (а.с.46). Профспілкою подання у встановлений 15-денний термін не було розглянуто. У зв'язку із цим в порядку частини 6 статті 43 КЗпП України в разі пропуску строку для прийняття рішення за поданням роботодавця вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Свідок ОСОБА_6 у судовому засідання доповів, що до нього як до голови профспілки направлялося подання про звільнення ОСОБА_1 з роботі за станом здоровя, але подання не було розглянуто, оскільки ОСОБА_1 не зявився на засідання у призначений день.

Поновлення на посаді провідного інженера з охорони праці з підземними умовами буде протирічити рішенню ЛКК Смолінської СМЧ № 17, яке не оскаржувалось з боку позивача і є на сьогодні діючим.

Суд не приймає доводи позивача з того приводу, що він перебував у відпустці під час винесення наказу про звільнення з роботи, відповідно копії до заяви, яка мається в матеріалах справи (а.с.17). Надана копія заяви позивача від 30 вересня 2010 року про надання йому щорічної відпустки з 04 жовтня 2010 року суд не приймає до уваги, так як відсутній оригінал заяви, вказана заява не містить реєстрації на підприємстві, не візована директором підприємства. Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 спростовують існування вказаної заяви позивача на підприємстві. Суд вважає, що вказана заява не є належним доказом по справі, оскільки не можливо перевірити іі оригінальність.

У матеріалах справи є заява ОСОБА_1 про надання відпустки без збереження заробітної плати з 04 жовтня 2010 року (а.с.58), де мається реєстрація вхідної кореспонденції підприємства, та начальником відділу кадрів ОСОБА_4 вказано, що ОСОБА_1 наказам від 30 вересня 2010 року звільнено. Вказане підтвердила свідок ОСОБА_4

Суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог про поновлення на роботі так як не встановлено порушення закону з боку відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи та тому й відсутні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стосовно вимог щодо морального відшкодування суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачем зазначено, що моральна шкода полягає у моральних стражданнях повязаних з відстороненням та звільненням з роботи.

Суду не надано доказів щодо моральні страждання позивачу завдані неправомірними діями відповідача з приводу незаконного відсторонення, звільнення з ти та не направлення на позачерговий огляд. На думку суду відсутні підстави для задоволення вказаних вимог так як дії відповідача відносно позивача були правомірними.

Стосовно розподілу судових витрат, суд вказує, що відповідно до ст. 88 ЦПК України вони повинні компенсуватися за рахунок держави.

Керуючись ст. 40, 43, 46, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст.ст. 85, 88, 213, 215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволення позовних вимогах ОСОБА_1 ОСОБА_8 підприємства «Східний гірничо-збагаувальний комбінат» про поновлення роботі, визнання наказу незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, направлення на позачерговий огляд, відшкодування моральної.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_3.

Суддя Н. Ваврушак

Повний текст рішення виготовлено 11 липня 2011 року