Єдиний унікальний номер 2-189/11
Номер провадження 2/254/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2011 року

Першотравневий районний суд м. Чернівці, в складі головуючого судді Попова Г.Г., при секретарі Демчук О.М. за участю сторін та іх представників, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, прож. ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2, прож. ІНФОРМАЦІЯ_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1.

Посилається в позовній заяві позивачка ОСОБА_1 на те, що з відповідачем ОСОБА_2 з 24 травня 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі який розірваний рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 лютого 2009 року. Від іх спільного з відповідачем подружнього життя у них 13 січня 2003 року народився син, ОСОБА_3

В період подружнього життя, відповідач ОСОБА_2 проживав разом із малолітнім сином, а вона працювала за кордоном і передавала відповідачу кошти на ведення господарства і утримання дитини. Також вона передала із за кордону ОСОБА_4 гроші в сумі 35000 доларів для передачі цих грошей відповідачу ОСОБА_2 і придбання на них квартири для спільного проживання як подружжя.

Однак відповідач ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 шляхом укладання договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 31 грудня 2004 року замість укладання договору купівлі продажу, порушивши її інтереси як одного з подружжя. Посилається в позовній заяві позивачка, що фактично був укладений договорів купівлі продажу квартири у ОСОБА_5 а було укладено договір дарування, який е удавним, та відповідно дана квартира е спільною сумісною власністю подружжя.

. Позивачка вважає, що у відповідності до ст. 70 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить ім на праві спільної сумісної власності і в разі його поділу частки подружжя є рівними. В позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 1 / 2 частину квартири АДРЕСА_3.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2. позов не визнав та подав до суду письмові заперечення в яких зазначає на те, що був укладений договір дарування і квартира є його приватною власністю яка не підлягає поділу між подружжя. Також посилається відповідач ОСОБА_2 на наявність рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 24 червня 2009 року яким відмовлено ОСОБА_1 в позові щодо її прав на дану квартиру.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник просили в позові відмовити посилаючись на обставини викладені в запереченнях.

Суд дослідивши матеріали справи вислухавши сторін та іх представників по справі вважає що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_3 як іх спільної сумісної власності. Згідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям

за час шлюбу, належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно

від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речі індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено судом сторони по справі позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 24 травня 2003 року тобто на час придбання спільного сумісного майна квартири АДРЕСА_3 31 грудня 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі який в подальшому був розірваний рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 лютого 2009 року.

В період шлюбу, а саме подружнього життя сторін по справі згідно до оформленого договору дарування від 21 грудня 2004 року фактично придбали за договором купівлі продажу від ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 ,

Той факт, що мало місце саме договір купівлі продажу квартири, а не договір дарування по справі доведено показами свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_4, та розпискою про отримання грошей ОСОБА_5 власника квартири квартиру АДРЕСА_1 за продаж даної квартири від ОСОБА_4 .

Так свідок ОСОБА_5 показав суду, що він не дарував, а продав квартиру АДРЕСА_1 яка належала йому на праві приватної власності подружжям ОСОБА_1 і ОСОБА_2М , та гроші в сумі 35000 доларів США за продаж квартири отримав від ОСОБА_4, про що написав власноручно розписку.

Свідок ОСОБА_4 показала суду, що вона отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 35000 доларів США для покупки квартири для подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2М, та 31 грудня 2004 року передала ці гроші продавцю квартири ОСОБА_5 і останій написав розписку в отриманні цих грошей .

З розписки від 31 грудня 2004 року вбачається що ОСОБА_5 в день укладання договору дарування одержав від ОСОБА_4 35000 доларів США за продаж квартири АДРЕСА_4, що доводить також факт вчинення договору дарування для приховування іншого правочину договору купівлі продажу квартири..

Згідно до вимог ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторонами насправді вчинили.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на яких вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу , крім речі індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 яка була придбана на підставі удаваного договору дарування від 31 грудня 2004 року під час шлюбу подружжями з оформленням даної угоди на одного з них є спільною сумісною власністю подружжя яке підлягає у відповідності до ст. ст. 69, 70 СК України поділу між подружжя як суб'єкт спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя та, згідно до ст. 372 ЦК України, ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є суб'єктом право спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

З рішення .Апеляційного суду Чернівецької області від 24 червня 2009 року по справі № 2 -466/2009 року яка досліджена судом в судовому засіданні за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним зазначено на те, що згідно ст. 235 ЦК України удаваним е правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони на справді вчинили, та що ст. 235 ЦК України не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі, та судом відмовлено в визнанні договору дарування недійсним.

На підставі ст. ст. 60,69, 70 , 71 СК України, 235, 372 ЦК України, керуючись ст. ст. 60, 84,88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, квартири АДРЕСА_3 шляхом визначення іх часток.

Визнати право власності ОСОБА_1 на 1 / 2 частину квартири АДРЕСА_3, та визнати право власності ОСОБА_2 на 1 / 2 частину квартири АДРЕСА_3, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на дану квартиру.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 227,46 гривень, витрати по оплаті інформаційне технічне забезпечення розгляду справи в сумі - 120 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Г. Г. Попов