Справа №2-406/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2011 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого Надєр Л. М.

при секретарі Калін О. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 3600 гривень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому посилається на те, що в 2003 році вона продала належний їй будинок в м. Ананьєві по вул. Шевченко, 54, ОСОБА_2. 07 вересня 2006 року ОСОБА_2 дала їй розписку в тому, що розрахується з нею за придбаний будинок шляхом сплати 6000 гривень до травня 2007 року. Восени 2009 року відповідачка сплатила їй за будинок 5000 гривень, а 1000 гривень залишились не сплаченими. Через рік в 2010 році відповідачка позичила в неї 1300 гривень, а ще через 2 місяці знов позичила 1300 гривень, розписки про отримання вказаних коштів відповідач не писала, ніколи не заперечуючи того, що повинна повернути їй ці гроші. До теперішнього часу відповідач вказану суму грошей не повернула та уникає зустрічей з нею, тому 24 листопада 2010 року вона звернулась за допомогою до Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області в поверненні їй відповідачкою заборгованої суми, однак в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за вказаним фактом було відмовлено. В зв?язку з наведеним позивач звернулася до суду та просить стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 3600 гривень та понесені по справі судові витрати, згідно доданих нею квитанцій.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що відповідачка не сплатила їй ще 1000 гривень за будинок, який та придбала у неї, та 2600 гривень, які позичила протягом 2010 року, однак факт передачі грошей у сумі 1300 гривень та потім через приблизно два місяці ще 1300 гривень не підтверджується ані свідками ані письмовими договорами, розписками, вона позичила гроші відповідачці, розраховуючи на її совість та порядність, тому на даний час не може надати відповідних доказів, однак просить стягнути з відповідачки зазначену суму коштів та понесені по справі витрати.

В судовому засіданні при розгляді справи відповідач позовні вимоги не визнала та зазначила, що дійсно придбала у позивачки житловий будинок в м. Ананьєві по вул. Шевченко, 54, однак повністю розрахувалась з позивачкою, сплативши їй обумовлену суму грошей, що підтверджується договором купівлі продажу вказаного житлового будинку від 24 жовтня 2008 року, ніякої розписки у 2006 році вона позивачу не надавала, про існування цієї розписки навіть не здогадувалась і, вважає, що позивач сама її написала, та вона ніяких грошей у ОСОБА_1 не позичала, доказів того, що вона брала будь-які кошти у позивача відсутні, на даний час у неї з позивачкою склались не досить добрі стосунки, тому, вважає, позивач таким чином бажає їй помститися, тому просить суд повністю відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1.

Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Василівка Октябрського району Пермської області, мешкає по вул. Садова, 27, в м. Ананьєві Одеської області (а.с.5).

Також позивачем надано аркуш з текстом (а.с.6), в якому вказано, що ОСОБА_2 купляє в розстрочку хату у ОСОБА_1 на суму шість тисяч гривень на строк травень 2007 рік, дата 07 вересня 2006 року, та вказано сусідів Алієва та Мойсеєнко, однак вказані особи до суду жодного разу не з'явились.

Відповідно до відмовного матеріалу №1358, постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 03 грудня 2010 року (а.с.7), винесеної ДІМ Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області, який розглянувши повідомлення ОСОБА_1 про те, що в 2003 році вона продала свій житловий будинок за адресою м. Ананьїв, вул. Шевченко, 54, ОСОБА_2, у 2009 році вона дала гроші на загальну суму 2600 гривень ОСОБА_2, яка по теперішній час гроші їй не повернула та відмовляється їх повертати, ніякої розписки з ОСОБА_2 вона не брала, свідків даної події не було, та за відсутності ознак злочину, за неможливістю допиту ОСОБА_2, в порушенні кримінальної справи по даному факту відмовив, про що була письмово повідомлена ОСОБА_1

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 жовтня 2008 року, ОСОБА_1 продавець продала, а ОСОБА_2 покупець купила житловий будинок у приватну власність у м. Ананьєві по вул. Шевченко, 54; продаж вчинено за ціною 4000 гривень, котрі сплачені повністю покупцем продавцю до нотаріального посвідчення цього, право власності на придбаний будинок у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору в Ананьївському РБТІ, витрати повязані з оформленням договору сплачує покупець, в даному договорі є підписи обох сторін, 25 вересня 2009 року договір зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Ананьївський РБТІ (а.с.18), що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.19) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Ананьївського районного бюро технічної інвентаризації (а.с.20).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином враховуючи, що твердження позивача, що в 2003 році вона продала належний їй будинок №54 по вул. Шевченко в м. Ананьєві ОСОБА_2 і 07 вересня 2006 року ОСОБА_2 дала їй розписку в тому, що розрахується з нею за придбаний будинок шляхом сплати 6000 гривень до травня 2007 року, і до теперішнього часу не сплатила ще 1000 гривень повністю спростовуються поясненнями відповідача, а також наданим нею договором купівлі-продажу вказаного будинку, витягом з Державного реєстру правочинів та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Ананьївського районного бюро технічної інвентаризації, щодо тверджень позивача про надання нею в борг відповідачу грошей на загальну суму 2600 гривень, однак коли саме, позивач вже точно не памятає, та які відповідач досі не повернула, не визнаються відповідачем та не підтверджуються жодними доказами, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на це, суд залишає понесені позивачем судові витрати по справі при подачі позову до суду за нею.

Керуючись ст.ст. 208, 218, 509, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 30, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Григорівнапро стягнення боргу в сумі 3600 гривень відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_3.

Рішення набуває законної сили "__"__________________20__року.