Справа №22Ц-1721/2011 р. Головуючий у І інстанції Тетервак Н.А.
Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2011 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Яворського М.А.

суддів: Коцюрба О.П., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Білан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 29 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

18 червня 2010 року позивач звернулася в суд з вказаним позовом та просила суд визнати недійсним заповіт вчинений 22 вересня 2006 року, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Іванівської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_5 за реєстром №4693, мотивуючи, що вона є опікуном недієздатної ОСОБА_4, яка перебуває у будинку для людей похилого віку, де вона працює. Вона постійно забирає ОСОБА_6 до себе додому, вона привикла до її сімї, їй у неї добре. В 2006 році ОСОБА_6 склала заповіт на користь ОСОБА_7, тепер вона розуміє, що це помилка і просить її визнать заповіт недійсним. А також є всі документи, що на час складання заповіту ОСОБА_4 хворіла на психічне захворювання.

Рішенням Іванківського районного суду від 29 липня 2010 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що у процесі розгляду справи суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_4 хворіла і наданий час хворіє на хронічне психічне захворювання у формі органічного ураження головного мозку судинного ґенезу (церебральний атеросклероз) з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням до ступеню деменції, з параноїстичним включенням, що підтверджується актом заочної судово-психіатричної експертизи №225 від 20.02.2007 р., а також висновком щодо психічного стану ОСОБА_4

Також вказує, що ОСОБА_4 є хворою людиною, якій призначений опікун і яка взагалі не могла вчиняти будь-яких значимих дій, в тому числі заповідати своє майно чужій людині, яка фактично скористалася безпорадним станом ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення Іванківського районного суду Київської області від 29 липня 2010 року скасувати, та ухвалити нове рішення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що заповіт є одностороннім право чином, так як створює обовязки лише для однієї особи - ОСОБА_4, тому вона має право відмовитися від нього, пославшись на норми ст. 214 ЦК України.

Також суд першої інстанції послався на норми ч. 1 ст.225 ЦК України, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Так як ОСОБА_4 жива, то норми глави 84 Цивільного кодексу України на дані правовідносини не можуть поширюватися. Заповіт - правочин односторонній і може бути відмінений самою ОСОБА_4. Заінтересовані особи можуть звернутися до суду лише після смерті особи, яка складала правочин (заповіт).

Між тим, такий висновок суду зроблений невірно, без належного дослідження в судовому засіданні обставин справи і перевірки їх доказами.

Суд фактично не повністю дослідив матеріали справи, не провів їх аналіз та не надав оцінки доказам по справі.

Судом першої інстанції встановлено із копії заповіту від 22.09. 2006 року, що ОСОБА_4 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все належне їй майно заповідає ОСОБА_3.

Заповіт посвідчено державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

12.05.2010 р. спеціалістами відділу судово-психіатричної експертизи КОСПНМО було дано висновок № 422 відносно психічного стану ОСОБА_4, за яким достовірно встановлено, що вона страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії та страждала ним у період складання заповіту (а.с.8).

Також підтверджено актом заочної судово-психіатричної експертизи №225 від 20.02.2007 р., яка була призначена Іванківським районним судом Київської області по цивільній справі (а.с.10).

Згідно висновку акту №1051/22 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 02.03.2011 року, який було підтримано в судовому засіданні суду апеляційної інстанції виконуючим обовязки голови СПЕК ОСОБА_8, ОСОБА_4 страждає, та страждала у період складання заповіту на хронічне психічне захворювання, тому вона не могла у той час розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.88-89).

Відповідно до п.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не відповідало його волі.

А також відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення свої дій та (або) не могла керувати ними.

Рішенням Іванівського районного суду Київської області від 28 лютого 2007 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано недієздатною та встановлено над нею опіку. Опікуном призначено ОСОБА_9 (а.с.4).

Рішенням Іванівського районного суду Київської області від 29 липня 2009 року було встановлено опіку над ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та опікуном призначено ОСОБА_2 (а.с.5).

Згідно ч.2 ст. 225 ЦК України слідує, що у разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може предявити її опікун. Тому ОСОБА_2 правомірно звернулась до суду з даним позовом.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 просила суд призначити по справі судово-психіатричну експертизу.

Проте суд першої інстанції не вважав за необхідне призначити дану експертизу, та розглянув справу по суті на підставі наданих позивачкою матеріалів.

Судом апеляційної інстанції було розглянуто клопотання позивачки щодо призначення такої експертизи та призначено її ухвалою від 2 грудня 2010 року (а.с.82).

Згідно висновку акту №1051/22 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 02.03.2011 року, який було підтримано в судовому засіданні суду апеляційної інстанції виконуючим обовязки голови СПЕК ОСОБА_8, ОСОБА_4 страждає, та страждала у період складання заповіту на хронічне психічне захворювання, тому вона не могла у той час розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.88-89).

Відповідно до ч.2 ст. 307 ЦПК України суд в апеляційному порядку має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог .

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне зясування судом обставин, що має значення для справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції було неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, зокрема щодо отримання висновку спеціалістів, щодо стану здоровя ОСОБА_4 на моент складання нею заповіту, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іванівського районного суду Київської області від 29 липня 2010 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним задовольнити повністю.

Визнати недійсним заповіт вчинений 22 вересня 2006 року, ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Іванівської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_5 за реєстром №4693.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.А.Яворський

Судді: Н.В.Ігнатченко

ОСОБА_10