Справа № 2-348/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2011 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Тімонової В.М.,

при секретарі Василенко О.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПРАВЛІННЯ ГАРАЖНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕМЕНТНИК», за участі третьої особи ОСОБА_4 , про визнання усного договору дарування дійсним та визнання права власності на гараж,

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ним право власності на гараж з льохом № НОМЕР_1 , площею 22,8 кв.м., який розташований в Гаражному товаристві «Цементник`у м. Балаклія Харківської області по вулиці Куйбишева.

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що його батькові ОСОБА_6 було виділено місце під забудову гаражу № НОМЕР_1 в гаражному товаристві «Цементник`по АДРЕСА_1 на підставі рішення Балаклійської міської ради від 30 жовтня 1984 року № 824, який він збудував разом із матір`ю ОСОБА_2 в 1985 році. Після будівництва гаражу правління гаражного товариства зареєструвало його у своїх книгах, батьки як власники гаражу стали членами кооперативу, а після перереєстрації Статуту вони стали членами гаражного товариства «Цементник».

У 1999 році на день народження батьки подарували йому зазначений гараж без нотаріального оформлення договору дарування, після чого він став власником цього гаражу, оскільки пунктом 2.2. статуту ГТ «Цементник`член гаражного товариства має право переоформити свій гараж на іншу особу (родича), при цьому правління товариства зобов`язане виписати нову перепустку за наявності документів, які підтверджують сімейні відносини.

Провадження по справі було відкрито 18 березня 2011 року, справа була призначена до попереднього розгляду.

Під час попереднього розгляду справи відповідач та третя особа визнали позов, однак суд відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову і ухвалою від 28 березня 2011 року справу призначив до судового розгляду.

01 квітня 2011 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати дійсним усний договір дарування гаражу з льохом № НОМЕР_1 , який знаходиться у гаражному товаристві «Цементник», між обдарованим ОСОБА_5 і дарувальниками ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та визнати за позивачем право власності на зазначений гараж.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, в якій підтримав позов, просив справу розглянути без нього в зв`язку із зайнятістю на роботі.

Представник відповідача визнала вимоги ОСОБА_5 в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 також не заперечувала проти визнання за позивачем права власності на гараж.

Вислухавши представника відповідача, третю особу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі рішення Балаклійської міської ради Харківської області від 03 жовтня 1984 року № 824, ОСОБА_6 було дозволено будівництво кооперативного гаражу на земельній ділянці, яка належить міській Раді та зобов`язано оформити необхідну технічну документацію на будівництво гаражу в технічному бюро районного архітектора ( а.с.9-11).

30 жовтня 1984 року архітектором Балаклійського району ОСОБА_6 було надано дозвіл на виробництво робіт по індивідуальному будівництву кооперативного гаражу розміром 3,5х6,0 м ( а.с.17).

Відповідно до зазначеного дозволу, забудовник несе відповідальність за введення в експлуатацію об`єкта будівництва без приймання його приймальною комісією, в установленому законом порядку.

Відповідно до довідки, виданої 27 січня 2011 року Балаклійським бюро технічної інвентаризації, право власності на гараж № НОМЕР_1 , який розташований в гаражному товаристві «Цементник`в АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

Станом на 20 січня 2011 року вартість гаража складає 18279 грн ( а.с.16).

Таким чином, забудовник гаражу ОСОБА_6 , збудувавши своїми силами і за свій рахунок гараж, користувався ним весь час без реєстрації права власності.

За даними гаражного товариства «Цементник» гараж № НОМЕР_1 рахується за позивачем ОСОБА_5 ( а.с. 8).

Позивач посилається на те, що зазначений гараж йому подаровано батьком та матір`ю в 1999 році, про що в судовому засіданні зазначала його мати - ОСОБА_2 , та свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Оскільки правовідносини виникли у 1999 році, суд вважає за необхідне застосувати Цивільний Кодекс України в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 243 ЦК України (в редакції 1963 року) по договору дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Договір дарування на суму більше 500 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений (ч. 1 ст. 244 ЦК України).

Договір дарування укладається у формі, яка передбачається загальними правилами цивільного законодавства про форму договорів (ст. ст. 43,44 46 ЦК). Зазначений договір може бути укладений в усній, простій письмовій та письмовій нотаріальній формі.

Договори дарування нерухомого майна, якщо однією із сторін виступає громадянин, повинні бути нотаріально посвідчені. Крім того, такі договори підлягають обов`язковій реєстрації у виконавчих комітетах місцевої рад.

Всі правила, які пов`язані з формою договору дарування, розповсюджуються на всіх суб`єктів цивільного права, в тому числі і на договори, які укладаються між подружжям, дітьми і батьками, іншими близькими родичами.

Законодавець передбачає єдиний наслідок недотримання нотаріальної форми угоди визнання її недійсною. Така угода вважається нікчемною, вона не має юридичної сили і, як наслідок, не породжує тих прав і обов`язків, на встановлення яких вона була направлена. По такій угоді кожна із сторін зобов`язана відшкодувати іншій стороні все отримане за угодою, а при неможливості повернути отримане в натурі - відшкодувати його вартість коштами.

Однак у визначених випадках відсутність обов`язкового нотаріального посвідчення угоди меже бути виправлене судовим рішенням. Таке можливе, якщо одна із сторін угоди повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення.

В таких випадках відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України, за вимогою сторони, яка виконала угоду, суд може визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто угоди по всім суттєвим умовам угоди.

При визнанні такої угоди дійсною суд повинен обов`язково перевірити, чи підлягає ця угода нотаріальному посвідченню, по яким причинам вона не була нотаріально посвідчена, чи не містить вона протизаконних умов (п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам визнання угод недійсними».

Дарування майна іншим особам є виключним правом власника цього майна.

Однак, крім дозволу на будівництво гаражу та дозволу на виконання будівельних робіт, наданих ОСОБА_6 , інших доказів на підтвердження набуття ним права власності на спірний гараж, позивачем не надано, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України про обов`язок сторони доказувати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Визнання відповідачем позову і як наслідок ухвалення рішення про задоволення позову повинно ґрунтуватися на законних підставах.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст. 174 ЦПК України).

Крім того, доказів на підтвердження того, що вартість гаражу станом на 1999 рік не перевищувала 500 крб, позивачем також не надано.

Відповідно до ст. 46 ЦК України недодержання простої письмової форми договору позбавляє сторони права у випадку спору посилатися на підтвердження угоди показань свідків.

Таким чином, суд не приймає до уваги пояснення свідків про існування між позивачем і його померлим батьком угоди дарування гаражу, оскільки такі докази відповідно до ст. 59 ЦПК України є недопустимими.

Оцінюючи викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову ОСОБА_5 про визнання дійсною усної угоди дарування гаражу і визнання за ним права власності на зазначений гараж.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 59, 60, ч.4 174, 212, 214 ЦПК України, ст. ст. 42-44, 46, 47 ч.2, 243-244 ЦК України (в редакції 1963 року), п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978 року із наступними змінами, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ПРАВЛІННЯ ГАРАЖНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕМЕНТНИК», за участі третьої особи ОСОБА_4 , про визнання усного договору дарування дійсним та визнання права власності на гараж відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Балаклійськиий районний суд Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08 квітня 2011 року.

СУДДЯ