АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1128/11 Справа № 22ц-8525/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Максюти Ж.І., Костюченко Н.Є.,

при секретарі - Коляді О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною та визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2011 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною та визнання права власності на нерухоме майно - гараж, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ближня, 33 К.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та задоволення позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам у справі та нормам матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що 17 травня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у простій письмовій формі була укладена угода купівлі - продажу гаражу, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ближня, 33 К.

В КП «ДМБТІ» ОСОБА_2 відмовили у реєстрації права власності на гараж, оскільки у неї не має документів щодо набуття нею права власності на спірний гараж і гараж є самочинно збудований.

Самочинні забудови відповідно до чинного законодавства підлягають узаконенню та

введенню в експлуатацію.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом встановлено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 року № 923 « Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» (яка була чинною на той період) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснювалося комісією і полягало у підтвердженні нею готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва відповідно до погодженої та затвердженої в установленому порядку проектної документації.

Відповідно до п. 1.6 Тимчасового Положення про порядок державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» (який був чинним на той період), Закону України «Про основи містобудування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог ч.2 п.1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою КМУ від 22 вересня 2004 року № 1243( яка була чинною на той період), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, відповідно до затвердженої у встановленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Оскільки ОСОБА_3 не виготовляв ніяку документацію, не отримував дозволи відповідних органів на відведення земельної ділянки та будівництво, не оформив право власності на вказаний гараж, у звязку із чим суд обґрунтовано вказав на відсутність підстав для визнання угоди дійсною та визнання права власності на гараж за позивачкою.

Доводи апеляційної скарги про презумпцію правомірності правочину є безпідставними.

Спір виник із приводу нерухомого майна, на будівництво якого не виділялась земельна ділянка в порядку передбаченому Земельним Кодексом України. В матеріалах справи відсутні також дозволи відповідних органів на будівництво гаражу, технічна документація на обєкт. У відповідача відсутні належні документи, які б підтверджували його право власності чи право користування спірним нерухомим майном. Оскільки відносно саме нерухомого майна встановлено спеціальний порядок його створення, користування та відчуження, тому безпідставними є посилання позивачки на загальні норми набуття громадянами права власності Цивільний Кодекс України 1963 року, Закон України «Про власність», які були чинними на той період часу.

Таким чином, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, передбачені ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307,308, 315 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: