Справа № 2-1733/11
Провадження № б/п
РІШЕННЯ

Іменем України

24.10.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Усатова Д.Д. при секретарі Шевчук О.М., розглянувши у судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Печерської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконним звільнення, наказів про застосування догани та звільнення, -

встановив:

В січні 2011 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним звільнення, наказів про застосування догани та звільнення, мотивуючи це тим, що з 29.06.2010 року вона працювала на посаді економіста напрямку «Роздрібний бізнес» Голосіївського відділення Печерської філії ПАТ КБ «ПриватБанк».

01.12.2010 року позивачкою була подана заява про звільнення за угодою сторін з визначенням останнього дня роботи 15.12.2010 року.

11.12.2010 року наказом відповідача до позивачки було застосовано догану. 12.12.2010 року відповідачем видано наказ № З.КЗ-УВ-2010-199-П позивачку було звільнено із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов'язків.

Вважає своє звільнення незаконним, уточнювала позовні вимоги, просила визнати її звільнення незаконним, визнати незаконним та скасувати наказ про застосування до неї догани, визнати незаконним та скасувати наказ №З.КЗ-УВ-2010-199-п «Про звільнення за систематичне невиконання без поважних причин своїх обов'язків», визнання недійсним запису та зміну формулювання причини звільнення в трудовій книжці, видачу дублікату трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суми вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити.

Вислухавши сторін, дослідивши докази, зібрані в справі, в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що 29.06.2010 року ОСОБА_1 на підставі наказу № З.КЗ-КП-2010/1-137 від 29.06.2010 року була прийнята на посаду економіста напрямку «Роздрібний бізнес» Голосіївського відділення Печерської філії ПАТ КБ «ПриватБанк».

01.12.2010 року позивачка звернулась із заявою про розірвання укладеного між нею та відповідачем трудового договору за згодою сторін, зазначивши датою розірвання договору 15.12.2010 року.

У зв'язку з поданою ОСОБА_1 заявою про намір розірвати трудовий договір відповідачем в день подання заяви було видано наказ №197 від 01.12.2010 року «Про встановлення строку передачі справ», яким на позивачку покладався обов'язок на протязі 7 днів з дня затвердження наказу передати за актом приймання-передачі справ закріплені за нею, що передбачено п.п2.13 трудового договору.

Пунктом 2 вищевказаного наказу позивачку було попереджено, що у випадку порушення встановлених строків передачі справ до неї можуть бути застосовані заходи дисциплінарного впливу.

Однак у встановлені строки позивачка кредитні справи не передала про причини непередачі керівництво не повідомила.

Зважаючи на порушення позивачкою вимог наказу №197 від 01.12.2010 року, в системі електронного документообігу «ПриватДок», що використовується ПАТ КБ «ПриватБанк» для ведення внутрішнього документообігу, сгенеровано проект наказу про винесення їй дисциплінарного стягнення, в шаблоні якого працівник, до якого можуть бути застосовані заходи дисциплінарного стягнення, до затвердження наказу керівництвом, повинен у відповідній графі «Пояснювальна записка» зазначити причини невиконання ним вимог внутрішніх розпорядчих документів.

Ознайомившись з викладеними працівником причинами порушення трудової дисципліни, зазначеними у відповідній графі шаблону, керівник здійснює оцінку поважності зазначених працівником причин та у випадку, якщо зазначені працівником причини не є поважними, тобто не обумовлені об'єктивною неможливістю виконання вимог наказу про передачу справ, приймає рішення про застосування дисциплінарного стягнення.

За зазначеним порядком був сгенерований проект наказу про винесення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, у шаблоні якого ОСОБА_1, до затвердження наказу керівництвом, мала право у відповідній графі «Пояснювальна записка» зазначити причини невиконання нею вимог наказу №197 від 01.12.2010 року «Про встановлення строку передачі справ» в частині затримки передачі кредитних справ.

Наказ про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у формі догани затверджено 11.12.2010 року за № 0 (3), з яким ОСОБА_1 було ознайомлено 13.12.2010 року.

12.12.10 року керівництвом Печерської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву позивачки про звільнення розглянуто: погоджено дату розірвання трудового договору 15.12.2010 року та підставу припинення трудового договору, за угодою сторін.

12.12.2010 року було видано наказ № З.КЗ-УВ-201-199-П про припинення трудового договору з ОСОБА_1 з визначенням останього дня роботи - 15.12.2010 року.

15.12.2010 року позивачку було звільнено за угодою сторін.

Відповідач визнав, що внаслідок технічної описки в наказі невірно сформульована причина звільнення ОСОБА_1 замість звільнення за угодою сторін причина звільнення сформульована як систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов'язків. Відповідно запис з формулюванням причини звільнення до трудової книжки було внесено помилково, в зв'язку з чим ОСОБА_1 керівництвом філії було запропоновано з'явитись для внесення до її трудової книжки відповідного виправлення раніше, що позивачка не оспорювала, але і для зміни запису не з'явилась.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, суд не має підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 10 ЦГЖ України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.І ст.60 ЦПК України кожна торона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка не надала суду ніяких доказів того, що її було звільнено незаконно.

Керуючись п.1 ст.36, ст.235 КЗпП України, ст.ст.60, 209, 212-215 ЦПК України, -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Д. Д. Усатов