Справа №2-138/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2011 року

м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі : головуючого-судді -
Ванівського О.М.

при секретарі –Яриш О.В.

з участю представників позивача
–ОСОБА_1, ОСОБА_2 та адвоката –ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Красноільської сільської ради
Верховинського району
Івано-Франківської області про
визнання заповіту недійсним

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_5, з участю третіх осіб
Красноільської сільської ради
Верховинського району
Івано-Франківської області, Першої
Львівської державної нотаріальної
контори про визнання недійсним
заповіту від 14.03.2005р., складеного від
імені ОСОБА_6 на ім’я ОСОБА_5 і
посвідченого секретарем
Красноільської сільської ради. Свої
вимоги мотивував тим, що його рідний
брат –заповідач ОСОБА_6 разом із
дружиною проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після смерті брата, який помер 17.08.2006 р.
позивач звернувся у Першу Львівську
нотаріальну контору із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
по закону і через 6-ть місяців йому було
видано свідоцтво про право на спадщину
на вказану квартиру, оскільки більше
спадкоємців не виявилось. Квартирою
користувався, коли приїжджав до
Львова. Але в жовтні 2008р.йому стало
відомо, що незнайомі особи зламали і
замінили замки на дверях даної
квартири. Тоді позивач разом з родичами
власноруч відкрили двері, замінили
старі двері на нові, при огляді
квартири виявили зникнення різних
документів і особистого листування
подружжя ОСОБА_6, сімейних фото, старого
свідоцтва про право власності на
квартиру. В цей же вечір до квартири
прийшли незнайомі чоловік та жінка, які
заявили, що чоловік –відповідач ОСОБА_5
з 16.11.01. прописаний у даній квартирі в
якості піднаймача, а у вересні 2008 року
він прописав у квартирі ще й свого
неповнолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, ОСОБА_5
повідомив, що на його користь ОСОБА_6
14.03.05. склав заповіт, тому дану квартиру
він вважає своєю власністю. З особистої
розмови із відповідачем він
переконався, що ОСОБА_7 ніколи не бачив
заповідача ОСОБА_6 і його дружини, до
самовільного проникнення у квартиру
ніколи раніше у ній не бував. Позивач
стверджував, що заповідач ОСОБА_6
ніколи не давав згоди на реєстрацію у
своїй квартирі ОСОБА_5 і останній у
спірній квартирі за життя брата ніколи
не проживав, оскільки на протязі 8-ми
років ОСОБА_6 отримував в ЛКП
„Снопківське” довідки форми № 2 для
оформлення субсидій по сплаті
житлово-комунальних послуг, в яких
вказувалося, що в квартирі
зареєстровані двоє осіб. Вважає, що
ОСОБА_6 за станом здоров’я не міг
виїжджати 14.03.2005 р. у село Красноілля
Верховинського району
Івано-Франківської області, оскільки
на той час був хворий і без сторонньої
допомоги не виходив з дому.
Ознайомившись із примірником заповіту,
переконався, що підпис заповідача у
ньому підроблений.

Особисто в судове засіданні позивач
з’явитись не міг, видав довіреність на
представництво своїх інтересів як
сторони по справі. В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_8 позов
підтримав, дав пояснення аналогічні
вищенаведеному, додатково пояснив, що
ОСОБА_5 ніколи ніхто не бачив із
родичів, сусідів і знайомих заповідача
ОСОБА_6, на похоронах останнього його не
було. В лютому 2002 року подружжя ОСОБА_6
були цілком здорові і в них не було
потреби прописувати відповідача, щоб
він допомагав їм у веденні домашнього
господарства. Тим більше, у Львові
проживав племінник ОСОБА_6 –ОСОБА_9,
який мав змогу таку допомогу надати,
якби у ній виникла потреба. Ремонт
квартири був проведений за
п’ятнадцять років до смерті
заповідача силами його племінника і
тому у заповідача не було потреби
просити в кого-небудь допомоги в
ремонті квартири. Сім’я ОСОБА_6 була
гостинна, але нікому ключів від своєї
квартири не довіряла, нікого з родичів
в квартирі не реєстрували, тим більше
не зареєстрували би там сторонніх осіб.

Представник позивача ОСОБА_9 позов
підтримав, додатково пояснив, що є
родичем сім’ї ОСОБА_6, оскільки
проживає у Львові то один-два рази на
місяць відвідував їх, про будь-яких
квартирантів вони його не повідомляли.

У судове засідання відповідач не
з’являвся, хоча декілька разів був
належно повідомлений про час і місце
його проведення. Раніше ОСОБА_5
звертався до суду із позовом про
визнання свідоцтва про право на
спадщину на спірну квартиру недійсним,
але подав до суду заяву про залишення
своєї позовної заяви без розгляду.
Ухвала про залишення позовної заяви
без розгляду вступила в законну силу.

Заслухавши пояснення представників
позивача, заслухавши думку адвоката,
який просив позов задовольнити,
вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ст.11 ЦК України, цивільні
права та обов’язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства. Згідно ст.1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
У відповідності з ст.1257 за позовом
заінтересованої сторони суд визнає
заповіт не дійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_5 був для заповідача ОСОБА_6
незнайомою людиною, що виключає мотив
заповідати йому все своє майно. Родичі
заповідача піклувалися і допомагали
йому, надавали своєчасну і необхідну
допомогу, якщо у такій допомозі
виникала потреба. Стан здоров’я
заповідача не дозволяв йому
здійснювати подорож у село Красноілля
Верховинського району
Івано-Франківської області для
складення заповіту саме там в той час,
коли у заповідача була можливість
скласти заповіт у нотаріальних
конторах за місцем проживання.

Так, свідок ОСОБА_10 в суді пояснила, що
подружжя ОСОБА_6 були її друзями, завжди
приходила на їх дні народження. В
останні роки життя вони хворіли,
перенесли операції. За останні три роки
до смерті заповідача ОСОБА_6, він
потребував сторонньої допомоги, яку
надавала йому його дружина. В 2005 році
ОСОБА_6 з квартири вже майже не виходив.
За сторонньою допомогою міг гуляти
біля будинку. В квартирі свідок ніколи
не бачила чужих речей, ніколи не чула
про будь-яких квартирантів.

Свідок ОСОБА_11 в суді пояснила, що є
сусідкою ОСОБА_6 з 2000 року. Крім них в їх
квартирі ніхто не проживав. Про
квартирантів їй ніхто не говорив. До
ОСОБА_6 приходили в гості друзі,
знайомі. ОСОБА_6 останні два роки свого
життя міг ходити лише біля будинку,
ходив майже вдвоє зігнутий, далеко
виїжджати не міг. А його дружина була
енергійною, їздила на дачу, пригощала
її фруктами.

Свідок ОСОБА_12 в суді пояснила, що є
племінницею дружини заповідача
–ОСОБА_13. Їздила одні до одного в гості.
Її чоловік зробив в квартирі ОСОБА_13
ремонт. Сім’я ОСОБА_13 приїжджала до неї
в гості в 1998 році на день народження. В
подальшому вже приїжджати до них не
могли і тому вони приїжджали в гості до
ОСОБА_13. Подружжя ОСОБА_13 ніколи не
казали їй про квартирантів, про село
Красноілля, хоча це село знаходиться в
Івано-Франківській області, де
проживає свідок.

Свідок ОСОБА_14 в суді пояснила, що
знайома із сім’єю ОСОБА_13, бо колись
працювали разом, приходили один до
одного в гості. Останнім часом ОСОБА_6
хворів, на город ходити не міг, дружина
за ним доглядала сама. В 2005 році ОСОБА_6
за станом здоров’я ніде вже не міг
поїхати. Про квартирантів вона ніколи
не чула.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що є
дружиною племінника ОСОБА_6 –ОСОБА_9
Їхня сім”я часто бачилась із сім’єю
ОСОБА_6, ходили до них в гості. ОСОБА_13
приходила до них в гості за тиждень до
своєї смерті, приносила фрукти. ОСОБА_6
міг тільки гуляти по подвір’ю,
відмовився поїхати в Чернігів до
родичів. В 2005 році ОСОБА_6 нікуди не
виїжджав. В квартирі вона ніколи не
бачила сторонніх людей, за сторонньою
допомогою ОСОБА_6 не звертались. Ніколи
не чула, що вони потребують фінансової
допомоги.

Свідок ОСОБА_16 в суді пояснив, що
проживає в м.Івано-Франківську, є
чоловіком ОСОБА_12, племінниці ОСОБА_17
Свідок робив в квартирі ОСОБА_17 ремонт
в 1985-1986 роках, приїжджав до них в гості
кожен рік. Ніколи не бачив у ОСОБА_17
сторонніх людей, вони не казали йому
про квартирантів і про село Красноілля.
ОСОБА_13 ходила сама і в магазин, і на
город.

Судом оглянута заява на отримання
субсидій для відшкодування витрат на
оплату житлово-комунальних послуг від
23.06.2003 р., у якому ОСОБА_6 повідомляє що
крім нього і ОСОБА_13 в квартирі ніхто не
прописаний. Дана заява спростовує
довідку ЛКП „Снопківське” про
прописку відповідача у квартирі
заповідача.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданими відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Згідно ст.10
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог,
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судом критично оцінюються твердження
відповідача ОСОБА_5, які містяться у
його позовних заявах, що з лютого 2000
року за проханням ОСОБА_6 і ОСОБА_13 він
поселився у їх квартиру, оскільки вона
постійно хворіла і їм потрібна була
стороння допомога. Дані твердження
відповідачем не стверджені будь-якими
доказами і спростовані
вищевикладеними показаннями свідків.

По справі призначалась
судово-почеркознавча експертиза
заповіту, посвідченого від імені
ОСОБА_6, яка не була проведена завдяки
відсутності другого примірника
заповіту, який зберігається у ОСОБА_5
Цей примірник заповіту відповідач суду
не надав.

Красноільська селищна рада
Верховинського району
Івано-Франківської області також не
надала суду реєстр для реєстрації
виконавчих дій за 2005 рік і алфавітну
книгу обліку заповітів за 2005 рік, які
були необхідні для проведення
експертизи.

Судом також враховується той факт, що
відповідач ОСОБА_5 у своїх позовних
заявах стверджує, що через місяць після
смерті ОСОБА_6 влаштувався в ОСОБА_14 на
роботу і повернувся до Львова через два
роки. Таким чином без поважних причин
він не звернувся до нотаріуса за
видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно як це
передбачено ст.1297 ЦК України. Згідно
показань свідків відповідач на момент
смерті заповідача у спірній квартирі
не проживав, на похоронах присутній не
був.

Позивач ОСОБА_4 у встановлений строк
отримав свідоцтво про право на
спадщину у вигляді спірної квартири,
яке зареєстрував своє право власності
на нерухоме майно в органах державної
реєстрації. Право власності ОСОБА_4 на
спірну квартиру не скасовано і не
припинено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 154, 209, 212, 214-215, 218
ЦПК України, на підставі ст. 15, 203, 215, 216,
1257 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від 14.03.2005р.
написаний від імені ОСОБА_6 на ім’я
ОСОБА_5, який посвідчений секретарем
Красноільської сільської ради ОСОБА_18,
зареєстрований в реєстрі за №33.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4
судові витрати по справі, а саме:
судовий збір в сумі 458,50 грн. та 7,50 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Галицький районний суд м. Львова шляхом
подачі протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги або в порядку ч.1 ст.294 ЦПК
України.

Суддя

О.М.Ванівський