Справа № 22-ц-417/2011 Провадження № Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Кузюра В.О. Доповідач - Євстафіїв О. К.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2011 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЄвстафіїва О.К.,
суддів:Заболотного В.М., Шарапової О.Л.,
при секретарі:Штупун О.М.,
за участю:відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційні скарги ОСОБА_5 і ОСОБА_7 на рішення Бобровицького районного суду від 10 грудня 2010 року по справі за позовом прокурора Сосницького району в інтересах малолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав, треті особи: ОСОБА_7, Бобровицька районна державна адміністрація, Сосницька районна державна адміністрація,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2010 р. прокурор в інтересах малолітнього ОСОБА_8 пред'явив позов до ОСОБА_5 і ОСОБА_6, в якому просив позбавити їх відносно ОСОБА_8 батьківських прав. Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_8 з березня 2003 р. по даний час мешкає у АДРЕСА_3 та перебуває на утриманні й вихованні баби - третьої особи ОСОБА_7, оскільки відповідачі самоусунулися від його виховання та утримання, не цікавляться його навчанням і розвитком. Так, відповідач ОСОБА_5 мешкає в АДРЕСА_2; він не працює, характеризується позитивно. Відповідач ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_1 і має іншу сім'ю, характеризується позитивно. Згідно з висновком органу опіки й піклування, є доцільним позбавлення останніх батьківських прав відносно їхнього сина ОСОБА_8

Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено: ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_8 і відмовлено у задоволенні вимог про позбавлення ОСОБА_6 відносно нього батьківських прав; останню попереджено про необхідність зміни ставлення до виховання ОСОБА_8 з покладенням на органи опіки Сосницької і Бобровицької райдержадміністрацій контроль за виконанням нею батьківських обов'язків відносно ОСОБА_8

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати дане рішення і ухвалити рішення, яким не позбавляти його батьківських прав відносно сина ОСОБА_8 Доводи скарги зводяться до того, що на початку 2010 р. він втратив роботу і з цього часу та у зв'язку з цим він припинив надавати матеріальну допомогу на утримання сина й спілкування з ним, а до того він спілкувався з сином і надавав матеріальну допомогу на його утримання. Він також зазначає, що визнати позов у суді І інстанції його умовили його батьки.

ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вищевказане рішення місцевого суду і постановити рішення про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їхнього сина ОСОБА_8 При цьому вона посилається на наступне.

ОСОБА_8, якому вона доводиться бабою, проживає з нею в АДРЕСА_3 з березня 2003 р. по даний час, після того, як відповідач ОСОБА_6 припинила проживання з її сином - відповідачем ОСОБА_5 і створила нову сім'ю і її чоловік заявив, що він не буде опікуватися ОСОБА_8 Після цього ОСОБА_6 півтора роки не цікавилася життям сина ОСОБА_8, а опісля вона бачила сина один раз на рік, коли він разом з дідом приїздив до АДРЕСА_2, та коли вона сама двічі приїздила до АДРЕСА_3 до родичів. Остання матеріально не забезпечує сина і не цікавиться його успіхами. Доводи ОСОБА_6 про те, що вона хотіла забрати сина ОСОБА_8 і проживати разом з ним, не відповідають дійсності.

Відповідач ОСОБА_5 до моменту втрати роботи щотижня по телефону цікавився життям сина, приїздив до нього, передавав гроші на його утримання від 200 грн. 00 коп. до 800 грн. 00 коп. та возив його на море.

Судом не взято до уваги висновок органу опіки й піклування, згідно з яким відповідачів доцільно позбавити батьківських прав.

У судовому засіданні ОСОБА_5 і ОСОБА_7 підтримали свої апеляційні скарги, а ОСОБА_6 просила їх відхилити за безпідставністю.

Прокурор у запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить її відхилити, а рішення по справі залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_7 - відхиленню, виходячи з наступного.

Постановляючи рішення, суд І інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_5 не заперечував проти позову, т.я. він не має наміру проживати з сином та постійно займатися його вихованням і утриманням, а відповідач ОСОБА_6 має нормальні умови для проживання і має намір проживати разом з сином, якщо він виявить таке бажання. Ці висновки неповністю відповідають нормам матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Так, по справі встановлено наступне.

Відповідачі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, є батьками малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4

Останній після розірвання відповідачами шлюбу між собою, з 2003 р. по даний час мешкає у баби - третьої особи по справі ОСОБА_7 (матері відповідача ОСОБА_5) в АДРЕСА_3 у належній їй АДРЕСА_3, але він зареєстрований у АДРЕСА_2 - у будинку, що теж належить ОСОБА_7 Над ОСОБА_8 опікунство не встановлено.

ОСОБА_7 працює, її середньомісячний нарахований заробіток за грудень 2009 р. - травень 2010 р. становить 861 грн. 39 коп. ОСОБА_7 забезпечує ОСОБА_8 всім необхідним для його нормального розвитку.

Відповідач ОСОБА_5 зареєстрований і мешкає один у будинку, що належить його матері, в АДРЕСА_2. Згідно з трудовою книжкою він не працює з 13.02.2002 р., але він працює в м. Бровари без оформлення трудового договору, щодня доїжджаючи до місця роботи електричкою. ОСОБА_5 має щомісячний дохід від 2000 грн. 00 коп. до 3000 грн. 00 коп.; за місцем проживання характеризується позитивно. До початку 2010 р. останній спілкувався з сином ОСОБА_8, брав участь у його вихованні та надавав матеріальну допомогу на його утримання, а після втрати роботи і у зв'язку з її втратою він припинив надавати матеріальну допомогу на утримання сина й спілкування з ним.

Відповідач ОСОБА_6 зареєстрована і мешкає в АДРЕСА_1, з співмешканцем та малолітнім сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, у придбаній ними ? частині садиби, яка знаходиться у задовільному стані; вони мають дрібне підсобне господарство. Згідно з трудовою книжкою вона не працювала з 03.09.2003 р. по 01.07.2005 р., з 07.07.2005 р. по 01.06.2010 р. і з 31.10.2010 р. по 08.12.2010 р., а з цієї дати по даний час вона працює листоношею відділення поштового зв'язку АДРЕСА_2. Довідку про доходи ОСОБА_6 суду не надала; за місцем проживання вона характеризується позитивно. Півтора роки, починаючи з березня 2003 р. (після припинення проживання з ОСОБА_5 і створенням нової сім'ї), ОСОБА_6 не цікавилася життям сина ОСОБА_8, а опісля вона бачила його один раз на рік, коли він разом з дідом приїздив до АДРЕСА_2, та коли вона двічі приїздила до АДРЕСА_3 до родичів. ОСОБА_6 не бере участі в утриманні сина ОСОБА_8

Наведені обставини жодним з учасників судового розгляду не заперечуються.

Згідно з висновками органу опіки та піклування Бобровицької райдержадміністрації від 18.05.2010 р. та Сосницької райдержадміністрації від 09.12.2010 р. № 01-14/1110, відповідачів доцільно позбавити батьківських прав відносно сина ОСОБА_8, оскільки вони тривалий час не беруть участі в його утриманні та вихованні і не цікавляться його життям, у зв'язку з чим ОСОБА_8 проживає з бабою й дідом та перебуває лише на їх утриманні.

Допитаний судом І інстанції малолітній ОСОБА_8 пояснив, що він бажає проживати разом з матір'ю.

З встановленого випливають наступні висновки.

Згідно з ст. 164 СК України, повнолітніх батьків може бути позбавлено батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання обов'язків по вихованню дитини. З наявних у справі доказів неможливо зробити однозначний висновок про ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_8 Так, відповідачі і їхній син живуть у різних населених пунктах, які знаходяться на значній відстані один від одного, що об'єктивно ускладнює їхню участь у вихованні сина. По справі не встановлено, що відповідачі мають такі доходи, які дозволяють їм утримувати сина, не ставлячи себе у скрутне матеріальне становище. До того ж, ОСОБА_5 не бере участі в утриманні й вихованні сина менш ніж один рік, а ОСОБА_6 хоча й рідко, але спілкується з сином.

Пункт 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. приписує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору щодо позбавлення батьківських прав. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У справі нема доказів, що інтереси ОСОБА_8 вимагають позбавлення відповідачів батьківських прав. Це, зокрема, випливає з того, що останні позитивно характеризуються, бажають брати участь в утриманні й вихованні ОСОБА_8, а він не виказав думку про необхідність позбавлення відповідачів батьківських прав. До того ж, ОСОБА_8 висловив бажання проживати з матір'ю. Апеляційний суд не може використати висновки органів опіки про доцільність позбавлення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 батьківських прав відносно сина ОСОБА_8 як доказ, що свідчить про необхідність задоволення позову, оскільки з цих висновків не вбачається, що позбавлення відповідачів батьківських прав відносно сина ОСОБА_8 відповідає інтересам останнього.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» орієнтує суди нижчих ланок на те, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, то суд у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батьків з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин може відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов'язків (п. 18).

Частиною 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що задоволення позову у разі визнання його відповідачем можливе лише за наявності для цього законних підстав. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання у суді І інстанції відповідачем позову суперечить наведеним вище нормам матеріального права і, крім того, порушує інтереси дитини, оскільки воно суперечить законові і з наявних у справі доказів не вбачається, що позбавлення ОСОБА_5 відносно ОСОБА_8 батьківських прав відповідає інтересам останнього.

Виходячи з описаних вище обставин даної конкретної справи, апеляційний суд вважає, що рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав та про попередження її про необхідність зміни ставлення до виховання сина ОСОБА_8 є законним, а в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 воно підлягає скасуванню з постановленням рішення про відмову в їх задоволенні з попередженням останнього про необхідність зміни ставлення до виховання сина ОСОБА_8.

За змістом Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, МОЗ України, Міносвіти України та Мінпраці України від 26.05.1999 р. № 34/166/131/88 (зареєстрований у Мін'юсті України 17.06.1999 р. за № 387/3680), контроль за виконанням батьківських обов'язків має здійснювати орган опіки за місцем проживання батьків. Тож контроль за виконанням відповідачами батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_8 має бути покладений на Бобровицьку райдержадміністрацію. Отже рішення суду І інстанції в частині покладення на органи опіки Сосницької і Бобровицької райдержадміністрацій контролю за виконанням ОСОБА_6 батьківських обов'язків відносно ОСОБА_8 теж підлягає скасуванню з постановленням в цій частині рішення про покладення контролю за виконанням обома відповідачами батьківських обов'язків відносно їхнього сина на Бобровицьку райдержадміністрацію.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ч. 1 п. 4, 314, 316 ЦПК України, ст.ст. 164, 165 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Бобровицького районного суду від 10 грудня 2010 року в частині відмови у задоволенні позову прокурора Сосницького району в інтересах малолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та про попередження її про необхідність зміни ставлення до виховання дитини залишити без змін.

Дане рішення суду в частині задоволення позовних вимог прокурора Сосницького району в інтересах малолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав і в частині покладення на органи опіки й піклування контролю за виконанням ОСОБА_6 батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_8 скасувати.

У задоволенні позову прокурора Сосницького району в інтересах малолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Покласти на Бобровицьку районну державну адміністрацію контроль за виконанням ОСОБА_5 і ОСОБА_6 батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_8.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але воно може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: