Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/2855/11 Головуючий у 1-й інст. Шульга
Категорія 41 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., Кочетова А.Г.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сингаївської сільської ради, Грозинського державного комунального підприємства, ОСОБА_2 про визнання рішення сільської ради неправомірним, ордеру недійсним, зобовязання здійснити реєстрацію за місцем проживання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2011 року, -

встановила:

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

-визнати неправомірним рішення Сингаївської сільради Коростенського району № 31 від 06.05.2010 року про виділення ОСОБА_2 та членам її сімї квартири АДРЕСА_1;

-визнати недійсним ордер № 70 від 06.05.2010 року, виданий на імя ОСОБА_2;

-зобовязати Сингаївські сільську раду та Грозинське ДКП зареєструвати його у спірній квартирі.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що у квартирі АДРЕСА_2 він проживав з дитинства разом з батьками і братом. 07.09.1996 року він тимчасово виписався з даної квартири у звязку з навчанням. У 2002 році він повернувся до дому, проте не зміг зареєструватися у квартирі, оскільки вона була передана на баланс сільської ради у звязку з переселенням батьків. Вважає, що його житлові права порушено тому, що він не давав згоду на переселення.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 26 вересня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, та задовольнити його позов. Зазначив, що суд безпідставно не взяв до уваги те, що на час підписання зобовязання про передачу квартири на баланс сільської ради він був повнолітнім. Проте, підпис на зобовязанні від його імені поставив батько, хоча доручення на вчинення таких дій у нього не було.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, 12 Порядку забезпечення житлом громадян, які підлягають додатковому переселенню з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого постановою КМ України №115 від 21.05.1990 року (що діяла на час виникнення правовідносин) громадяни, які проживають на територіях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, і переселяються на інше місце проживання, забезпечуються жилими приміщеннями, як правило, в будинках державного і громадського житлового фонду. Підставою для надання житла на пільгових умовах є направлення встановленої форми.

Підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, що видається виконкомом місцевої Ради народних депутатів після подання довідки з попереднього місця проживання про здачу раніше займаного жилого приміщення (п. 6 вищевказаного Порядку).

За громадянами, які переселяються, зберігається право на раніше займане ними жиле приміщення до одержання житла за новим місцем проживання (п. 10 Порядку).

16.12.1992 року постановою КМ України № 706 затверджено новий Порядок відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Пунктом З даного Порядку, також, передбачено видача направлення на переселення на підставі заяви громадянина, за підписом усіх повнолітніх членів сім'ї. Ордер на вселення отримується після подання довідки з попереднього місця проживання про здачу раніше займаного житлового приміщення (п. 11).

Судом встановлено, що 27.06.1991 року сімя ОСОБА_3 отримала направлення на переселення № 25566 у радіологічно числу місцевість. На час отримання вказаного направлення ОСОБА_1 був неповнолітнім (24.03.1979 р.н.), а тому його письмова згода на переселення не вимагалася.

З метою отримання довідки про здачу житла, 29.01.2001 року ОСОБА_3 та членами його сімї підписано зобовязання про здачу квартири АДРЕСА_3 (а.с. 44, 45).

12.02.2001 року Сингаївські сільська рада Коростенського району видала довідку № 34 про передачу вищевказаної квартири на баланс сільської ради (а.с. 46).

З довідки сільради від 19.03.2011 року № 400/02-20 вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зняті з реєстраційного обліку 21.02.2001 року, а позивач - 07.06.1996 року (а.с. 43).

05.03.2001 року виконкомом Житомирської міської ради видано ордер №г 00614 серії ЖЖ на імя ОСОБА_3 на склад сімї 4 особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_5, на зайняття трикімнатної квартири № ЗО у будинку № 127- Б по вул. Київське шосе у м. Житомирі (а.с. 42). Ордер видано на підставі рішення міськвиконкому № 44 від 27.01.2000 року.

В подальшому, вказана квартира була приватизована ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (батьками позивача), що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 48390 від 11.01.2005 року (а.с. 7, 8).

Позивачем рішення міськвиконкому № 44 від 27.01.2000 року, ордер № 44 від 27.01.2000 року та свідоцтво про право власності на житло не оспорюються.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що під час здачі спірної квартири на баланс сільської ради та отримання сімєю ОСОБА_3 іншого житла у м. Житомирі, житлові права ОСОБА_1 порушено не було. Та обставина, що батьки позивача приватизувати квартиру у м. Житомирі на двох, не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки позивачем вказане свідоцтво не оскаржується.

Також, судом встановлено, що рішенням виконкому Сингаївської сільради № 31 від 06.05.2010 року ОСОБА_2 на склад сімї 3 чоловіка (вона, чоловік - ОСОБА_6, неповнолітня дитина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 - інвалід дитинства) виділено двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 30). 06.05.2010 року ОСОБА_2 видано ордер № 70 надану квартиру (а.с. 31).

На час ухвалення вищевказаного рішення та отримання ордеру, спірна квартира знаходилася на балансі Сингаївської сільради, яка мала всі повноваження щодо розпорядження нею. Доводи апелянта про те, що з 2002 року він проживав у цій квартирі, а тому сільська рада не мала права видавати ордер на зайняте житло є безпідставними, та спростовуються наданими позивачем довідками про місце роботи і навчання, з яких вбачається, що:

-з 16.04.2002 року по 02.01.2003 року позивач працював на Білоцерківській дослідно-селекційній станції (а.с. 103);

-з 17.02.2003 року по 17.02.2006 року навчався з відривом від виробництва у м. Києві, в аспірантурі Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України (а.с. 70);

-з 06.03.2006 року по 06.07.2010 року працював у м. Києві в Інституті цукрових буряків УААН (а.с. 71).

Крім того, рішенням Коростенського міськрайонного суду від 06.11.2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 16.01.2007 року ОСОБА_8 виселено з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення (а.с. 47, 57). Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що у спірній квартирі проживає тільки мати позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча:

Судді: