АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц-1468/11Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2, 5 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2011 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_3
суддівОСОБА_2, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу прокурора Чигиринського району на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 30 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Мельниківської сільської ради, третя особа: відділ містобудування та архітектури Чигиринської районної державної адміністрації про визнання права власності на самочинне будівництво,

в с т а н о в и л а :

В травні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Мельниківської сільської ради, третя особа: відділ містобудування та архітектури Чигиринської районної державної адміністрації про визнання права власності на самочинне будівництво, посилаючись на те, що відповідно до рішення Мельниківської сільської ради Чигиринського району від 24 липня 2008 року № 22-10 та державного акту серії ЯЗ № 195225 про право власності на земельну ділянку, він являється власником земельної ділянки, площею 0, 6968 га в межах Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, де в 2008 році він збудував нерухоме майно.

Дане нерухоме майно складається з корчми (літ.А-1), в яку входить тамбур (літ. 1), корчми (літ. 1-1), санвузлу (літ. 1-2,1-9), кабінету (літ. 1-3), сервіровочної (літ. 1-4), буфет (літ. 1-5), кухні (літ. 1-6, 1-10), коридору (літ. 1-7), кладовки (літ. 1-8); прибудови (літ. а, літ. а1): ґанку, вбиральні (літ. Б); навісу (літ. В, літ. Г); воріт (літ.№1, літ.№3); огорожі (літ.№2), септіка (літ.№4); дренажної ями (літ.№5, літ.№6); жировика (літ.№7, літ.№8); водопровідного колодязя (літ.№9), і, хоч і є самочинно збудованим, але не порушує прав інших осіб та відповідає діючим нормам.

Згідно довідки ГУ МНС України в Черкаській області від 13 квітня 2010 року № 118, дане нерухоме майно відповідає нормам і правилам протипожежної безпеки.

Просив суд визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 30 червня 2010 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі на дане рішення прокурор Чигиринського району, посилаючись на неповне зясвуання обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав:

Так згідно частин першої, третьої статті 22 Закону України Про основи містобудування забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

Відповідно до частин першої та другої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Разом із тим частинами третьою та четвертою статті 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою та другою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

При цьому з урахуванням норм Закону України "Про основи містобудування" та Закону України "Про планування і забудову територій" для вирішення питання про визнання за особою права власності на об'єкт нерухомого майна в тому разі, коли в прийнятті такого об'єкту в експлуатацію відмовлено, обов'язковою умовою є дотримання усіх визначених законом вимог та умов, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, відведеній для цієї мети, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту про право приватної власності на землю, позивач є власником земельної ділянки, площею 0.6968 га, розташованій у межах Мельниківської сільської ради, зокрема в с. Буда по вул. Партизанська, 12, Чигиринського району Черкаської області з цільовим призначанням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 6).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та визнаючи за позивачем право власності на самочинне будівництво суд не врахував, що комплекс споруд під загальною назвою «КОРЧМА» збудований для використання у підприємницькій діяльності. Тобто цільове призначення для використання землі по суті змінено, хоча це є обов'язковою умовою для вирішення питання про визнання за особою права власності на об'єкт нерухомого майна.

Таким чином, судом не може бути задоволено позов про визнання права власності на нерухоме майно, що складається з корчми (літ.А-1), в яку входить тамбур (літ. 1), корчми (літ. 1-1), санвузлу (літ. 1-2,1-9), кабінету (літ. 1-3), сервіровочної (літ. 1-4), буфет (літ. 1-5), кухні (літ. 1-6, 1-10), коридору (літ. 1-7), кладовки (літ. 1-8); прибудови (літ. а, літ. а1): ґанку, вбиральні (літ. Б); навісу (літ. В, літ. Г); воріт (літ.№1, літ.№3); огорожі (літ.№2), септіка (літ.№4); дренажної ями (літ.№5, літ.№6); жировика (літ.№7, літ.№8); водопровідного колодязя (літ.№9), без внесення змін щодо цілового використання землі, зазначеного в Державному акті на землю.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином доводи прокурора щодо суттєвих порушень норм матеріального права при ухвалені оскаржуваного рішення заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України та роз»яснень, що викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 р. N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції, в порушення наведених вище норм матеріального і процесуального права, дійшов помилкового висновку, щодо визнання права власності за позивачем на самочинне будівництво об»єкта для використання у підприємницькій діяльності.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції як ухвалене при неповно з»ясованих обставинах, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Чигиринського району задовольнити.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 30 червня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог до Мельниківської сільської ради, третя особа: відділ містобудування та архітектури Чигиринської районної державної адміністрації про визнання права власності на самочинне будівництво.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :