Апеляційний суд Житомирської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних

справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді

суддів

ОСОБА_1

ОСОБА_2, ОСОБА_3

з участю секретаря Журавської О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну

справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5

Володимирівни про стягнення заборгованості за договором про надання

послуг та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до

ОСОБА_4 про розірвання договору про надання

послуг

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення

Овруцького районного суду Житомирської області від 13 грудня 2010

року, -

В жовтні 2010 року ОСОБА_6 звернувся з вказаним позовом

та в обґрунтування вимог зазначав, що в жовтні 2008 року між ним та

відповідачкою було укладено усну угоду з приводу надання юридичних

послуг. На підтвердження такої угоди, 18 січня 2010 року, між ними було

укладено письмову угоду, згідно якої відповідачка зобов 'язувалася

розрахуватися з ним при отриманні коштів згідно виконавчого листа від

12.11.2008 року у розмірі 20% від отриманої суми. У зв'язку з тим, що

такий розрахунок не проведений, позивач просив стягнути з відповідачки

5 970 грн.32 коп. заборгованості за договором про надання послуг, 895

грн.53 коп. заборгованості по 3% річних, 1513 грн.44 коп. у зв'язку з

інфляцією, та 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В листопаді 2010 року ОСОБА_5 звернулася до суду із

зустрічним позовом, в якому просила розірвати договір про надання послуг

від 18.01.2010 року, оскільки він порушує її права, та укладений через два

роки після складання позовної заяви.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 13

грудня 2010 року ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні позовних

вимог за безпідставністю.

17 грудня 2010 року по справі ухвалено додаткове рішення, яким

позовні вимоги ОСОБА_5 за зустрічним позовом задоволено.

Розірвано договір від 18.01.2010 року який укладено, між ОСОБА_6

та ОСОБА_5

встановила:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду

та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов в повному

обсязі. Зазначає, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції

порушені норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт

посилається на те, що суд ненадав належної оцінки обставинам по справі.

Вислухавши доводи осіб, які з'явилися в судове засідання,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах,

передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку,

що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 січня 2010 року між сторонами було

укладено угоду про надання послуг адвоката. Відповідно до вказаної угоди,

адвокат брав на себе зобов'язання щодо оформлення відповідної

документації для отримання грошових коштів, передбачених Законом

України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи", зобов'язувався представляти

інтереси Клієнта в судових засіданнях з усіма правами представника,

отримувати виконавчий документ по відповідному рішенню суду,

пред'являти виконавчий документ в органи Державної виконавчої служби,

отримувати інформацію про хід виконання рішення суду по пред'явленому

виконавчому документу. На підставі доручення, оформленого нотаріально,

отримувати грошові кошти, а Клієнт зобов'язувався виплатити Адвокату

винагороду за надання послуг.

За змістом п.4 Угоди, гонорар та компенсація додаткових витрат

адвоката становить 20% від отриманої суми (а.с.20).

З матеріалів справи вбачається, що 12.11.2008 року Житомирським

окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №2а-

19418/08 про стягнення з Управління праці та соціального захисту

населення Овруцької РДА на користь ОСОБА_5 коштів відповідно до

ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 28 784 грн.22

коп. та відповідно до ст. 37 вищезазначеного закону 1 067 грн.40 коп.

08 грудня 2008 року зазначений виконавчий лист надійшов до

підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої

служби Головного управління юстиції у Житомирській області, про що

винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до повідомлення відділу державної виконавчої служби,

виконання зазначеного судового рішення проводилося у відповідності до

п.16 Порядку виконання судових рішень про стягнення коштів з рахунків

на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів, або

бюджетних установ.

Примусове виконання рішень державних органів про стягнення

бюджетних коштів, відкритих в органах Державного казначейства

здійснює державний виконавець у порядку, встановленому Законом

України „Про виконавче провадження". У разі надходження до органу

державної виконавчої служби кілька виконавчих документів, виданих на

підставі рішень про стягнення коштів щодо одного і того ж самого

боржника, вони не об'єднуються в одне провадження, а виконуються в

порядку їх календарного надходження.

ЗО червня 2010 року ОСОБА_5 отримала зазначені кошти та

виконавче провадження було закінчено на підставі п.8 ст.37 Закону

України „Про виконавче провадження" (а.с. 17,18).

З огляду на вищевикладене вбачається, що всі дії щодо розгляду

справи, звернення рішення до виконання, та сам процес виконання

рішення суду, проходили до укладення угоди від 18 січня 2010 року.

На час укладання угоди, виконавчий лист знаходився у відділі

державної виконавчої служби та через шість місяців був виконаний в

порядку календарного надходження відповідно до п.16 Порядку виконання

судових рішень.

Статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна

сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони

(замовника) надати послуги, яка споживається в процесі вчинення певної

дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити

виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті

обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і

заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При розгляді справи в суді першої інстанції, а також при розгляді

справи апеляційним судом, ОСОБА_7 не надав доказів на

підтвердження того, що ним особисто були виконані зобов'язання

передбачені п.1 Угоди від 18.01.2010 року.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, ОСОБА_5

в жовтні 2008 року передала позивачу 50 грн. за складання позовної заяви,

а тому усна домовленість щодо оформлення позовної заяви виконана

відповідачкою в повному обсязі.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до

обґрунтовано відмовив ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог.

Є безпідставними доводи апелянта про те, що місцевий суд не ухвалив

рішення щодо позовних вимог ОСОБА_5 за зустрічним позовом.

Оскільки з приводу вказаної вимоги сторони надавали докази та

пояснення в судовому засіданні, а також, суд в мотивувальній частині

висловив думку щодо зазначеної вимоги, 17 грудня 2010 року, судом

ухвалено додаткове рішення.

За змістом додаткового рішення, позовні вимоги ОСОБА_5

задоволено. Угода, яку укладено 18 січня 2010 року, між ОСОБА_6

та ОСОБА_5, розірвано.

Додаткове рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог

ОСОБА_6 не оскаржується, а тому не є предметом розгляду в

апеляційній інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не

спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави

для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 308, 313- 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК

України, колегія суддів, -

ухвалила

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 13

грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може

бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.