_____________________________________________________________________________
Справа№1512/2-2399/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2011 року, Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Луняченка В.О.

при секретарі Жімбріу Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду 24.01.2011 року з вимогами про стягнення з відповідачки заборгованості за опалення та гаряче водопостачання за період з 01.11. 2006 року по грудень 2010 року у розмірі 17076,85 грн., та судові витрати. У судовому засіданні позивні вимоги були декілька раз уточнені та позивач остаточно вимагає стягнення з відповідачки заборгованість у за період з 01.01.2006 року по 01.08.2011 року у сумі 17076,85 грн. та судові витрати. Представник позивача підтримає позовні вимоги, та наполягає на тому, що у вказаний період відповідачка, яка є відповідальним мешканцем квартири АДРЕСА_1 отримувала теплову енергію щомісячно, однак свої зобовязання по здійсненні оплати за отримані послуги не здійснювала, внаслідок чого, виникла вказана заборгованість.

Представник відповідачки у судовому засіданні позов не визнав та наполягав на тому, що відповідачка ніяких послуг від позивача не отримувала, у договірних стосунках з КП «Теплопостачання міста Одеси»не була, та взагалі неодноразово, на протязі тривалого часу відмовлялась від отримання теплової енергії із зовнішніх джерел, про що безпосередньо відомо керівництву комунального підприємства.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, проаналізував надані докази та оголосивши матеріали справи, вважає, що позов КП «Теплопостачання міста Одеси»до ОСОБА_1 не може бути задоволеним, з наступних підстав:

Як встановлено у судовому засіданні на протязі тривалого часу починаючи з 2007 року КП «Теплопостачання міста Одеси»неодноразово зверталось до суду з заявами про видачу наказів про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за опалення та гаряче водопостачання. Всі накази були скасовані у звязку з наявністю між сторонами спору щодо отримання теплової енергії ОСОБА_1 наполягала на тому, що вона теплової енергії від позивача не отримує, договору щодо надання вказаних послуг не укладала. Таким чином, у судовому засіданні, було доведено наявність тривалого спору між сторонами про надання послуг з боку позивача.

У судовому засіданні представником позивача не було надано жодного доказу надання послуг відповідачу за вказаний період часу, при наявності спору, на було складено акту щодо надання теплової енергії у квартиру відповідачки, не розглянуті її заяви про відсутність договірних відношень надання послуг. Крім того позивачем суду не надано укладеного договору надання відповідачки теплової енергії, актів щодо відмови відповідачки в укладенні договору, актів підтверджуючих що відповідачки було запропоновано укладення відповідного договору.

Право відношення у сфері надання послуг житлово-комунальними підприємствами, зокрема теплової енергії, регулюються Цивільним Кодексом України, Житловим Кодексом України, Законом України « Про житлово-комунальні послуги»від 24.06.2004 року, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінетом Міністрів України від 21.07.2005 року.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги»визначені права і обов'язки споживачів, виконавців і виробників, а також порядок укладення договорів у сфері житлово-комунальних послуг.

В ч. 1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»чітко сказано: «Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються тільки на договірних засадах».

В ч. І п. З ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»вказано, що зобов'язання у споживача виникають тільки на основі типового договору, обов'язок готувати який покладено на виконавця житлово-комунальних послуг.

Згідно п.8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір).

Частина 2 п.1 розділу VIII Закону України «Про житлово-комунальні послуги»свідчить:

«Договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року. Договори, що не приведені у відповідність із цим Законом у зазначений строк, втрачають чинність».

Отже, якщо з власником після 1 січня 2006 р. не укладався новий договір, то всі колишні зобов'язання втратили силу. Тобто, з 1 січня 2006 р. Закон України «Про житлово-комунальні послуги»зобов'язує постачальників укласти із споживачами новий договір, що Позивач не виконав.

Оскільки згідно диспозиції ст.ст.203, 208 ЦКУ такий договір мав би бути укладений у письмовій формі, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги»та Постанові Кабінету Міністрів від 21 липня 2005 р. № 630 для такого договору встановлена певна форма типового договору, згідно ст. 638 ЦК України такий договір може вважатися укладеним тільки після досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, тому "принцип за замовчуванням" тут непридатний.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 162 ЖК України ( на яку посилається позивач, як на правову підставу вимог) строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.

Таким чином, діючим законодавством України, яке регулює правовідносини у галузі житлово-комунальних послуг, чітко оговорено обовязковість укладення угод ( типових договорів) між споживачами послуг та підприємствами які послуги надають. Відсутність такої угоди не дозволяє визнавати наявність порушення зобовязань з боку споживача. В даному ж випадку окрім відсутності укладеного договору у судовому засіданні з боку позивача не доведено і самого факту надання послуг відповідачки, повязаних в надані теплової енергії у квартиру.

Крім того, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач наполягає на стягнення заборгованості з січня 2006 року, тобто більш ніж за пять років, однак у судовому засіданні не було наведено поважних причин пропущення позовної давності. Ствердження на начебто існуюче переривання перебігу позовної давності сплатою у жовтні 2008 року відповідачкою частини заборгованості е вкрай сумлінним з 2006 року неодноразові заяви відповідачки про відсутність заборгованості, відсутність сплат у 2006, 2007, одинадцять місяців 2008 року, 2009, 2010 роки, і лише одна сплата, яка перериває строк позовної давності, та при відсутності доказів, хто саме здійснив цю сплату.

Згідно п.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку судом відмовлено у задоволенні позову, а з боку відповідача або його представника не надано документальних підтверджень понесених судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8,10,60,79, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, ст. 162 ЖК України, ст. ст. 14,208,638 ЦК України, ст..19,20 Закону України « Про житлово-комунальні послуги», п.п. 8,18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінетом Міністрів України від 21.07.2005 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію за період з 01.01.2006 року до 01.08.2011 року у сумі 17076,85 гривні та судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя : Луняченко В. О.