АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (ІV) ОСОБА_1
Доповідач Карнаух В.В.
Р І Ш Е Н Н Я
21 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Карнаух В.В.,
суддів: Неклеси В.І.,Турік В.П.,
при секретарі: Бондаренко І.В.
за участю: позивача ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», третя особа відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_5 Кривий Ріг» про стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди, заподіяної ушкодженням здоровю,-
В С Т А Н О В И Л А :
У червні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він з 1974 року працював підземним слюсарем 4 розряду по ремонту устаткування на шахті Північна РУ ім..Кірова. 28 січня 1994 року під час виконання службових обовязків із ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав перелом лівого стегна зі зміщенням. Висновком МСЕК від 03.06.1994 року йому встановлено 80% втрати професійної працездатності, з 01.07.1997 року 60% безстроково.
Посилаючись на те, що йому невірно застосовувалися коефіцієнти підвищення тарифних ставок і окладів на підприємстві з 01 грудня 1995 року , що призвело до неправильного нарахування страхових виплат, позивач, після уточнення позовних вимог в березні 2010 року, просив суд : стягнути з Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» - (надалі ДП «РУ ім.Кірова») заборгованість з 01.02.1995 року по 01.04.2001 рік в сумі 9097,73 грн.; стягнути заборгованість по страховим виплатам з ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі- Відділення Фонду) з 01.04.2001 року по 01.02.2010 року у сумі 33 659,21 грн. та з 01.02.2010 року щомісяця стягувати по 1079,52 грн. до змін, які ведуть до перерахунку платежів.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 листопада 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 Фонду на користь позивача заборгованість по виплатам страхових платежів у відшкодування шкоди , заподіяної ушкодженням здоровя за період з 01 грудня 2006 року по 01 червня 2009 року в сумі 13 507,80 грн. Стягувати з 01 червня 2008 року щомісячно з ОСОБА_3 Фонду на користь позивача страхові платежі у відшкодування шкоди , заподіяної ушкодженням здоровя в сумі 1079,52 грн. до зміни обставин, що тягнуть перерахунок платежів. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2011 року виправлено описку в рішенні суду, а саме: вказано дату щомісячних стягнень з ОСОБА_3 фонду з 01 червня 2009 року, замість 01 червня 2008 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 фонду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема, судом першої інстанції не враховано пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду з позовом за захистом порушених прав; судом не обґрунтовано застосовано коефіцієнт 1,97, без порівняння та врахування фактичної заробітної плати за професією позивача за січень 1998 року, у звязку із чим застосування цього коефіцієнту є помилковим; розмір середньої заробітної плати за професією позивача станом на 01.04.2001 року було завищено; судом порушено вимоги п.22 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 24.10.2003 року «Про внесення змін і доповнень до Постанови ПВС України від 27.03.1992 року № 6 , якою визначено, що призначені, але своєчасно не одержані виплати , а також вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів раніше визначених судом або роботодавцем , підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_6 просить рушення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну каргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 1974 року працював підземним слюсарем 4 розряду по ремонту устаткування на шахті «Північна» РУ ім..Кірова.

28 січня 1994 року під час виконання службових обовязків із ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав перелом лівого стегна зі зміщенням.

Висновком МСЕК від 03.06.1994 року йому встановлено вперше 80% втрати професійної працездатності, з 01.07.1997 року 60% безстроково.

Наказом ДП « Рудоуправління імені Кірова» від 28.07.1994 року ОСОБА_2 призначено щомісячні страхові виплати в сумі 940220 крб. із середньої заробітної плати ОСОБА_7 за жовтень - грудень 1993 року з урахуванням коефіцієнта 3,0 к заробітку за жовтень - листопад 1993 року, що складає 1237131 крб.(а.с.7).

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що в оспорюваний період підприємство не правильно застосувало коефіцієнти зростання тарифних ставок і окладів за професією позивача, у звязку із чим спочатку підприємство, а після передачі особової справи позивача з 2001 року - ОСОБА_3 Фонду, неправильно визначали й виплачували щомісячні платежі на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя.

Спір виник з приводу невірного застосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок, посадових окладів до щомісячних сум відшкодування шкоди позивача за період з 01.02.1995 року по 01.04.2001 року.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи із наступного.

Згідно із ст..11 Закону України «Про охорону праці», п.п. 4,9 Правил відшкодування власником підприємства , установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя , повязаним з виконанням ним трудових обовязків (далі Правила ) затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин , відшкодування шкоди , завданої працівнику ушкодженням здоровя , складається з виплати втраченого заробітку (аюо відповідно його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Відповідно до абз.5 п.28 Правил перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств і бюджетних підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Згідно абз. 6 п.28 Правил ( в редакції від 3 жовтня 1997 року) перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Таким чином, Правилами з 3 жовтня 1997 року встановлено обмеження розміру відшкодування шкоди , нарахованої потерпілому в результаті перерахунку на коефіцієнти зростання тарифних ставок і окладів.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги Закону уваги не звернув, і здійснивши коригування розміру втраченого заробітку із середнього заробітку підземного слюсаря 4 розряду , не перевірив : чи відбулося фактичне підвищення тарифних ставок та окладів на підприємстві.

Дійшовши висновку про неправильне застосування ДП «Рудоуправління імені Кірова» у період з 1995 року до 2000 року коригуючих коефіцієнтів під час перерахування розміру щомісячного страхового відшкодування , що призвело, на думку суду , до неправильного визначення розміру щомісячних платежів і їх виплати після передачі особової справи позивача до відділення Фонду.

Суд першої інстанції не врахував що ст..9 Закону України «Про колективні договори і угоди», положення галузевих угод між Міністерством промислової політики України, добровільними виробничими обєднаннями і ЦК України профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України , є нормами прямої дії , відповідно до яких при зростанні тарифних ставок і посадових окладів з метою збільшення їх частки в середньомісячній заробітній платі в межах встановленого фонду споживання , при якому змінювалась лише структура заробітної плати (одночасно зменшувалися інші складові заробітної плати) без зміни її загального розміру, підстав для проведення перерахунку щомісячних окладів і тарифних ставок не передбачено.

Оскільки судом належно не перевірені доводи відповідача про те, що в оскаржуваний період з 1995 року до 2000 року підприємством правильно застосовані коефіцієнти реального росту заробітної плати під час перерахування щомісячних страхових платежів та правильно визначений розмір страхового відшкодування станом на 01 квітня 2004 року 149,26 грн., висновок суду першої інстанції про неправильне застосування цих коефіцієнтів не можна вважати правильним.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для перерахунку суми відшкодування шкоди позивачеві у звязку з ушкодженням здоровя, починаючи з 01.02.1995 року по 01.04.2001 року.

Беручи до уваги, що на час передачі особової справи до ОСОБА_3 Фонду

ДП «РУ ім.Кірова» правильно визначив розмір щомісячних сум відшкодування шкоди позивача, у суду першої інстанції не було підстав для перерахунку страхових виплат, починаючи з 01 лютого 1995 року, стягнення з відповідача ОСОБА_3 Фонду на користь позивача заборгованості за період з 01.12.2006 року по 01.06.2009 року в сумі 13 507 грн. та визначення розміру щомісячних страхових виплат в сумі 1079 грн., починаючи з 01 червня 2009 року.

У звязку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушені норми матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до вимог ч.1 п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3,4 ст. 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 листопада 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» про стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: