Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 2-463/11
Провадження № 2/816/965/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2011

у складі: головуючого суддіВорожбянова А.М. при секретарі, - ОСОБА_1, за участю представника позивачів, - ОСОБА_2,

ОСОБА_3, за участю представника відповідача, - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні залу суду смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: Михайлівська Державна нотаріальна контора, ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи: Михайлівська Державна нотаріальна контора, ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та ОСОБА_3, заяву підтримали та пояснили, що 7 січня 2011 року, померла їх рідна сестра - ОСОБА_9. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку по вул. Космічна, 15, с. Любимівка, Михайлівського району Запорізької області, та літньої кухні та господарських прибудов. Власної сімї та дітей їх покійна сестра ніколи не мала і тому в відповідності до ст. ст. 1220,1222 ЦК України, вони вважають себе спадкоємцями майна ОСОБА_9. 8 червня 2011 року, вони звернулись до Державної нотаріальної контори Михайлівського району з метою подання заяви про прийняття спадщини, але, Державний нотаріус ОСОБА_10, спочатку в усній, а потім в письмовій формі, повідомила їх про те, що згідно витягу зі спадкового реєстру від імені ОСОБА_9 зареєстровано заповіт, посвідчений Михайлівською державною нотаріальною конторою Запорізької області 21 серпня 2002 р, за реєстром №953, згідно якого вона все своє майно заповідала відповідачу по справі ОСОБА_7, тобто їх рідній сестрі, що проживає в м. Запоріжжі, дівоче прізвище якої ОСОБА_11 Вважають, що вищезазначений заповіт не відповідає вимогам цивільного законодавства і повинен бути визнаним недійсним в судовому порядку за наступних правових підстав. В відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог актів цивільного законодавства. В даному конкретному випадку, вони, ознайомившись з текстом заповіту покійної ОСОБА_9, перш за все звернули увагу на те, що заповіт підписаний не їх покійною сестрою. їм відомо, що ОСОБА_9 за життя була неосвіченою жінкою, яка не навчалась в школі, зважаючи на тяжкі повоєнні роки, але завжди під всіма документами ставила свій власний підпис. Окрім того, психічно вона була адекватною та здоровомислячою людиною, яка до самої своєї смерті постійно стверджувала про те, що вона не буде складати заповіт на чиюсь користь, щоб ніхто з її братів та сестер не ображався на неї після смерті і не вважав себе обділеним. Вони також, знали про те, що ніяких особливих стосунків і особистої симпатії до ОСОБА_7 покійна не мала. Обговорюючи питання відносно даного заповіту між членами родини, їх ОСОБА_8, що також постійно проживає в м.Запоріжжі, сказав їм про те, що вищезазначений заповіт від імені ОСОБА_9 підписав він, що викликало закономірне здивування та обурення з їх боку. Крім того, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. В цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. В відповідності до вимог ч.2 ст.1253 ЦК України,

присутність не менш як 2 свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою, а згідно ч.4 вищезазначеної статті свідками не можуть бути спадкоємці за заповітом та члени сім ї і близькі родичі спадкоємців за заповітом. Окрім того, у текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Таким чином, вони небезпідставно вважають, що в даному випадку було або підроблено підпис їх покійної сестри, або порушені вимоги Закону при складанні заповіту. Просять суд визнати заповіт від імені ОСОБА_9, посвідчений Михайлівською державною нотаріальною конторою Запорізької області 21 серпня 2002 року за реєстром №953 на імя ОСОБА_12 - недісним.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_13, заяву не визнала, та пояснила, що відповідно до ч. 1 ст. 215ІЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Тобто правова норма, на яку посилаються позивачі, є відсилочною та не встановлює жодних підстав недійсності правочину. Крім того, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чиннності. Заповіт було складено її сестрою на її користь 21 серпня 2002 року у період дії Цивільного Кодексу України 1963 року та інших нормативних актів, що регулювали на той час порядок складання заповітів.

Зокрема, згідно із ст. 543 ЦК України 1963 року, ч. З ст. 45 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року із змінами станом на 10.01.2002 року якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших повалених причин не може власноручно підписати угоду, заяву чи інший документ, за його дорученням і в його присутності та в присутності нотаріуса або іншої посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії) угоду, заяву чи інший документ може підписати інший громадянин. Про причини, з яких громадянин, заінтересований у вчиненні нотаріальної дії, не міг підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Додатково частиною третьою пункту 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій від 07.07.1994 (втратила чинність 03.03.2004) було передбачено, якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий, нотаріус, крім того, прочитує йому текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. У заповіті зазначено: у зв'язку із неписьменністю заповідачки заповіт прочитано нотаріусом вголос та на її особисте прохання і в присутності нотаріуса підписано гр. ОСОБА_14. Відповідно до законодавства, що діяло на момент складання заповіту, неписьменність не визнавалось фізичною вадою, а відносилось до «інших поважних причин».

Отже, в момент складання та посвідчення заповіту у приміщенні держнотконтори її сестрою ОСОБА_9 та державним нотаріусом додержані всі необхідні вимоги закону для закріплення вільного волевиявлення заповідачки. Таким чином, у момент вчинення правочину ще не існувало норм права, на які посилаються позивачі (ст. 215, 1248, 1253 ЦК України 2003 року), тобто застосування конкретних норм є неправильним і у часі, і відносно конкретних обставин, де помилково визначено неписьменність фізичною вадою сестри. Крім того, позивач ОСОБА_5 всупереч волі сестри бажає скасувати її заповіт, яким вона перш за все мала наміри усунути від спадкування саме його - брата ОСОБА_5, який свого часу скористався неписьменністю ОСОБА_9 та порушив її законні спадкові права після смерті нашої матері.

ОСОБА_15 були поновлені рішенням Михайлівського районного суду від 25.12.2002 року. Тобто саме під час судової тяганини з ОСОБА_5 ОСОБА_9, зважаючи на вкрай неприязні стосунки з братом ОСОБА_5, вирішила завчасно розпорядитись усім належним їй майном, склавши заповіт на її користь з відома іншого брата та сестри. Зазначена обставина підтверджується доданою копією рішення суду, поясненнями свідків у судовому засіданні та матеріалами цивільної справи №2-2980/02 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Михайлівська держнотконтора, - про подовження строку позовної давності, визнання свідоцтва про право на спадщину по закону недійсним, визнання права власності на жилий будинок та земельний пай. Просить суд відмовити у позові ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В судовому засіданні представник третьої особи Державний нотаріус Михайлівської нотаріальної контори ОСОБА_10, позовну заяву не визнала, та пояснила, що оспорюваний

з

заповіт було нею посвідчено згідно законодавства, яке діяло на день його посвідчення. Станом на

21.08.2002року діяв Цивільний кодекс України 1963 року, ОСОБА_13 України „Про нотаріат" від

02.09.1993року, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій від 18.06.1994 року. Відповідно до діючого на той час законодавства нотаріуси посвідчували заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог ст.ст. 541, 543 Цивільного кодексу України 1963 року. Просить суд відмовити в задоволені позову.

В судовому засіданні ОСОБА_14, пояснив, що його сестра ОСОБА_16, особисто його запросила бути присутнім в приміщенні Державної нотаріальної контори Михайлівського нотаріального округу при складанні заповіту на імя сестри ОСОБА_7. Крім того, вона не хотіла робити заповіт у секретаря Любимівської сільської ради, тому що боялась, що про це дізнається її брат ОСОБА_5, який знову може вчинити сварку. Тому вони поїхали до смт. Михайлівка, де у Державного нотаріуса, сестра зробила заповіт. За сестру дійсно підпис поставив він, на прохання сестри. Вважає, що вимоги брата про те, що заповіт визнати недійсним - безпідставні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17, пояснила, що вони отримували пенсію з ОСОБА_9, вона була малограмотна і завжди ставила каракулі замість підпису. Приблизно шість років тому назад у неї була розмова з ОСОБА_9, вона казала, що ^аповіт вона не складала. Казала що їй дуже шкода брата, тому складати заповіт вона не буде. Лідія постійно приходила до брата. Її брат - ОСОБА_14 постійно приходив до ОСОБА_9 і кормив її, а всю свою сімю жаліла. Вона добре знала ОСОБА_9, так як вона була з нею відверта, і завжди все їй розповідала. ОСОБА_7 3. вона боялася, і завжди приходила до неї, коли ОСОБА_7 приїжджала з міста. Лідія їй казала, що її кудись возили, а куди саме, вона не знає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18, пояснила, що знає сімю ОСОБА_14. Коли ОСОБА_9 отримувала пенсію то завжди ставила свій підпис. Вона постійно розмовляла з ОСОБА_9, та запитувала, чи збирається вона складати заповіт, на що ОСОБА_9 їй відповіла, що не збирається складати заповіт, так як їй всіх шкода.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_19, пояснила, що 06.01.2011 року ОСОБА_9 померла. Вона є родичкою ОСОБА_9, і проживала поруч з нею. Вони завжди спілкувались, так як ОСОБА_9 приходила до її двоюрідної сестри, яку вона доглядала. Вона знає так як чула від своєї тітки та сестри ОСОБА_19, що у них за неї були постійні сварки. Але, це було 10 років тому. Лідія та Олена і тітка ОСОБА_20 сварились з ОСОБА_5. Вони все казали за заповіт. Вони хотіли щоб тітка ОСОБА_21, родичка ОСОБА_9 зробила заповіт, щоб ОСОБА_5 не отримав спадщину. ОСОБА_21, це двоюрідна сестра ОСОБА_9 її прізвище ОСОБА_20. Лідія за своє життя нікому не давала своїх порад, так як була безграмотна. Вона не чула щоб ОСОБА_9 зробила заповіт.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, пояснення третьої особи, дослідивши докази по справі, а саме: світлокопію свідоцтва про смерть ОСОБА_9, копію заповіту, світлокопію свідоцтва про народження ОСОБА_5, світлокопію свідоцтва про народження ОСОБА_9, світлокопію паспорту ОСОБА_6, світлокопію свідоцтва про народження ОСОБА_22, світлокопії листів з Михайлівської Державної нотаріальної контори про розяснення щодо порядку оформлення спадщини, світлокопію рішення Михайлівського районного суду від 25.12.2002 року, світлокопію довідки з Любимівської сільської ради, світлокопію акту № 7 про підтвердження спільного проживання, заперечення від Михайлівської Державної нотаріальної контори, світлокопію виписки з історії хвороби, світлокопії паспортів ОСОБА_23, ОСОБА_19, ОСОБА_3, світлокопію спадкової справи № 74/2011, світлокопію паспортів ОСОБА_24, ОСОБА_18, повідомлення про вручення поштового відправлення, приходить до висновку, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, норми цього кодексу набрали чинності з 01 січня 2004 року. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень цього кодексу, зазначений Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно ст. 5 зазначеного Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акти цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі. Оспорюваний заповіт було

г

/

4 )

посвідчено нотконторою згідно законодавства, яке діяло на день його посвідчення. Станом на

21.08.2002року діяв Цивільний кодекс України 1963 року, ОСОБА_13 України „Про нотаріат" від

02.09.1993року, Інструкція про порядок вчинення .нотаріальних дій від 18.06.1994 року. Відповідно до діючого на той час законодавства нотаріуси посвідчували заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог ст.ст. 541, 543 Цивільного кодексу України 1963 року.

Згідно зі ст. 541 Цивільного кодексу України 1963 року, заповіт повинен бути укладений у письмовій формі. У заповіті зазначаються: дата і місце народження заповідача, місце і час укладення заповіту.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України 1963 року, якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати - за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином, при цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг власноруч підписати заповіт. Ці ж правила регулюються також і п.п. 82, 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, яка діяла на той час. Згідно вищезазначених норм Цивільного кодексу та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, заповітне може бути підписаний особою, на користь якої заповідається майно. Будь-яких норм стосовно посвідчення заповіту при свідках та обмежень щодо родинних відносин до особи, яка підписала заповіт, законодавство, яке діяло на той час, не мало. Ці ^ норми були введені в зв'язку з прийняттям нового Цивільного кодексу 2003 р та застосовуються з моменту його прийняття.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суперечать закону, тому як заповіт складений відповідно до вимог діючого цивільного законодавства, тобто вимоги поточного законодавства, яке діяло на момент складання заповіту, були дотримані, заповіт складений відповідно до вимог ст. ст. 541, 543 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 57, 208, 209, 213-218 ЦПК України, ст. ст.

541, 543 ЦК УРСР 1963 року, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: Михайлівська Державна нотаріальна контора, ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним, - відмовити.

Сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ворожбянов А.М.