АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/6476/11 Справа № 22ц-8551/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого суддів

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Відкритого акціонерного товариства Будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд», Комунального підприємства Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановила:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», КП Новомосковське МБТІ про визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильну оцінку доказів, що знаходяться в матеріалах справи, неправильне встановлення правовідносин, порушення норм матеріального та процесуального права та ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що на підставі рішення постійно діючого третейського суду при товарній біржі «УМТБ» від 27 грудня 2005 року, за позивачем визнано право власності на адміністративну будівлю літ.А-2, розташовану по вул. Сучкова 120-а (120-6 за заміненою адресою) в м. Новомосковську Дніпропетровської області.

07 квітня 2006 року рішенням реєстратора КП «Новомосковськ МБТІ» позивачу відмовлено в реєстрації прав власності на спірне нерухоме майно. При цьому, відмова вмотивована тим, що право власності зареєстровано за іншим власником, крім того, відчуження майна було проведене без отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно до Витягу прав власності на нерухоме майно, право власності на нежиле приміщення - побутовий будинок, розташований по вул. Сучкова 120-6, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області належить ВАТ БМФ «Дніпроважбуд».

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що посилання позивача на те, що право власності на спірне майно в нього виникло на підставі рішення постійно діючого третейського суду при товарній біржі «УМТБ» від 27 грудня 2005 року не є підставою для задоволення позову.

Так, судом встановлено, що вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2008 року ОСОБА_7 був визнаний винним за ч.3 ст. 365 КК України, а саме в тому, що 28 жовтня 2005 року, він, перебуваючи на посаді арбітражного керуючого та будучи призначеним ліквідатором ДП «Новомосковське» ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», скоїв навмисні дії, які виходили за обсяги наданих йому за законом повноважень, видав незаконний наказ «Про включення в ліквідаційну масу ДП «Новомосковське» ВАТ БФ «Дніпроважбуд» адміністративної будівлі по вул. Сучкова 120-а м. Новомосковськ Дніпропетровської області», яке фактично належало ВАТ БФ «Дніпроважбуд». 03 листопада 2005 року ОСОБА_8, не узгоджуючи з комітетом кредиторів порядок продажу майна банкрота, склад, умови і строки придбання майна, видав незаконний наказ «Про реалізацію адміністративної будівлі по вул. Сучкова 120-а м. Новомосковськ Дніпропетровської області», яке було орендоване ДП «Новомосковське» у ВАТ БФ «Дніпроважбуд». 07 грудня 2005 року ОСОБА_7 незаконно продав чуже майно, яке належало ВАТ БФ «Дніпроважбуд» - адміністративну будівлю по вул. Сучкова 120-а м. Новомосковськ Дніпропетровської області, яке було реалізоване на аукціоні через торги, які проводилися біржею «Славянська». Після закінчення торгів, ОСОБА_7, 07 грудня 2005 року, підписав договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого продав ОСОБА_6 спірну адміністративну будівлю, чим спричинив тяжкі наслідки, у вигляді майнової шкоди ВАТ БФ «Дніпроважбуд» в розмірі 47 350,20 грн.

Отже, незважаючи на наявність рішення третейського суду, яке набрало законної сили та не було оспорене сторонами, або іншими особами, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що зазначене рішення не може бути прийнятим як належний доказ.

На підставі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Отже, оцінюючи рішення третейського суду наряду з іншими доказами у справі, суд прийшов до вірного висновку, що вищезазначене рішення третейського суду не можливо брати до уваги як належний доказ, в зв'язку з тим, що вироком суду встановлена неправомірність відчуження нерухомого майна.

Що стосується дій КП «Новомосковське МБТІ», то оскільки на час звернення ОСОБА_6 до КП «Новомосковського МБТІ» право власності на спірне нерухоме майно було зареєстроване за ВАТ БФ «Дніпроважбуд», то реєстратором правомірно відмовлено позивачу в реєстрації прав власності на зазначене майно.

Відповідно до п.3.3. Тимчасовго положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, в реєстрації прав власності на нерухоме майно може бути відмовлено, якщо, заявлене право вже зареєстроване.

За таких обставин, оскільки позивачем не надані суду належних доказів правомірності набуття у власність майна, то судом зроблено вірний висновок про відмову задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень по ним.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: