Лисичанський міський суд Луганської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

21 листопада 2011 року

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючої судді Чернобривко Л.Б

при секретарі Дьоміновій О.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та визнання права на частину майна, -

встановив:

позивачка звернулась з уточненим позовом до відповідача про визнання права спільної сумісної власності подружжя та визнання права на частину майна, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15.06.1985 року. Після реєстрації шлюбу стали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, 1/2частини якого належала ОСОБА_5, власником іншої 1/2 частини, був відповідач, на підставі договору дарування. 1/2половина будинку, яка належала відповідачу складалась з двох кімнат: 1-3 згідно технічного плану,розміром 4.78x3.93, загальною площею 18,6 м2, друга - 1-4, розміром 3,83x3.93 м2 , загальною площею14,70 кв.м. В період сумісного проживання сторонами було добудовано до будинку, за спільні кошти наступні будови: житлова кімната № 1-10, розміром 4,17x2,60, площею 10,8 кв.м., коридор № 1-11, розміром 1,67x2,60, загальною площею 4,30 кв.м., кухня № 1-12, розміром 4,14Ї2,60, загальною площею 10,80 кв.м., тамбур зі сходинками. Окрім цього побудовані: літня кухня - літера «З», сарай -літера «з», гараж - літера «О» і теплиця, позначена літерою «Т». При реєстрації нерухомого майна , було вказане, що воно є самовільно побудованим будівлями. Ухвалою Сєвєродонецького суду на вище перераховане самовільно побудоване майно, було встановлено право власності і 24.03.2011 року штамп про самовільно побудоване майно був ліквідований, визнано право власності на самовільно побудоване майно та внесені зміни в інвентаризаційну справу. Станом на 24.02.2011 року вартість 1/2частини спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами складає 80914 грн., з якого витікає, що вартість 1/4частини майна становить 40457грн. 16.12.2004 року шлюбі між сторонами розірваний, вона з сином пішли з вищевказаного будинку. 06.04.2006 року нею був зареєстрований шлюб з ОСОБА_6, вона проживає в його будинку, прав на його будинок немає, іншого житла в неї немає. Оскільки у період шлюбу з відповідачем в період шлюбного життя добудовували його половину будинку та побудували інші господарські будівля, вартість будинку зросла більше ніж на половину, від тої, коли вона почала в ньому проживати, просила визнати Уічастину будинку 26 по вул.. Лутугіна в м. Лисичанську, у тому числі на : літню кухню, позначену літерою «З», сарай, позначений літерою «з», гараж позначений літерою «О» і теплицю, позначеною літерою «Т», загальною спільною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на ЛА частину будинку 26, по вул. Лутугіна в м. Лисичанську та господарські будівлі : літню кухню, позначену літерою «З», сарай, позначений літерою «з», гараж позначений літерою «О» і теплицю, позначеною літерою «Т».

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 уточнений позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. У своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позовній заяві, про що надав суду відповідні докази. Доповнив, що раніше позивачка не зверталась до суду з таким позовом, бо відповідач не збирався продавати будинок, думала, що він залишить його своїм дітям. Тепер їй стало відомо , що відповідач буде продавити будинок чужим людям, а у неї та у її синів іншого житла немає, порушуються її права, тому звернулась до суду. За період сумісного проживання в будинку було добудовано 2 кімнати, проведений газ, побудовані нові господарські приміщення, на % частину яких, вона має право.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що про розірванні шлюбу, він залишив позивачці бізнес, а вона залишила все майно. Розписку другу при цьому не писали. Дійсно під час шлюбу добудували дві кімнати до будинку, літню кухню, сарай, гараж, теплицю побудували в період сумісного проживання, але теплиці немає, вона зруйнована. Будматеріали ним було придбано до свадьби.

Представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні просила відмовити у задоволені позову, оскільки майно між сторонами було розділено у добровільному порядку, але розписками стороні не обмінювались. Відповідач після розірвання шлюбу платив аліменти на молодшого сина, а старшому допомагав, коли той навчався в м. Києві.

Суд досліджує надані докази: копія паспорту позивачки, копія свідоцтва про розірвання шлюбу, копія свідоцтва про шлюб, копія довідки БТІ, копія довідки голови вуличного комітету, копія технічного паспорту на житловий будинок, копія постанови про відкриття виконавчого провадження, копії розписок про отримання аліментів, довідка голови вуличного комітету, копії товарних чеків, копія договору дарування, копія технічного паспорту на житловий будинок.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав суду, що будинку 26 по вул.. Лутугіна в м. Лисичанську належить двом власникам: 1/2частина будинку належить йому, інша1/2 частина належить ТупіковуСВ. У 1985 році сторони уклали шлюб, стали проживати разом . Після весілля, проживаючи разом побудували літню кухню, добудували до будинку кімнати, побудували гараж, підвал, перекрили дах будинку, провели до будинку газ, побудували теплицю, займалися разом підприємницькою діяльністю. Потім позивачка пішла від ОСОБА_4 на іншу квартиру. Після цього вже нічого не перебудовувалось та не будувалось інше. Вартість будинку дійсно збільшилась. Коли ОСОБА_4 подарували 1/2частину будинку, гаража там не було, були лише маленька літня кухня, яку розвалили та побудували нову. Фундамент не закладався до весілля. Будівельні матеріали завозили вже після весілля.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала суду, що у 1985 році сторони уклали шлюб. Вона була ініціатором купівлі будинку. До весілля в будинку було 2 кімнати, потім добудували ще 2 кімнати, перекрили кришу будинку, обклади цеглою, провели газ, побудували гараж, літню кухню, коптильню, великий сарай та теплицю. Цеглу стали завозити вже після весілля.

Суд, заслухав пояснення представника позивача ОСОБА_9, відповідача та його представника ОСОБА_7., свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, позов таким, що підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно договору дарування від 24.05.1986 року ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у дар 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими на земельній ділянці 976 кв.м. в м. Лисичанську, вул. Лутугіна, 26 і відповідно договору за ТупіковимСВ. Лисичанським КП БТІ зареєстрована 1/2частина будинку ( а.с.41-42). Станом на 08.12.2010 року власниками будинку по Угчастині є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( а.с.43-45).

ОСОБА_3 1.1, та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який було розірвано 16.12.2004 року (а.с.8). Як встановлено у судовому засіданні в період шлюбу з 15.06.1985 року по 16.04.2004 року сторонами було добудовано: житлова кімната № 1-10, розміром 4,17x2,60, площею 10,8 кв.м., коридор № 1-11, розміром 1,67x2,60, загальною площею 4,30 кв.м., кухня № 1-12, розміром 4,14Ї2,60, загальною площею 10,80 кв.м., тамбур зі сходинками. Окрім цього побудовані: літня кухня - літера «З», сарай -літера «з», гараж - літера «О» і теплиця, позначена літерою «Т». Про те, що Угчастина будинку, яка була подарована ОСОБА_4 на момент укладенні договору складала27,69 кв.м., а за час шлюбу значно збільшилась, свідчить відмітка в технічному паспорті на будинок , де зазначено, що загальна площа кімнат 1-3,1-4,1-10,1-11, 1-12.1 становить60,90 кв.м., житлова -44,10 кв.м. ( а.с.43-45).

Оскільки на час сумісного проживання сторін діяв Кодекс про шлюб та сім»ю України від 20.06.1969 року, суд, розглядаючи справу керується ним при розгляді цієї справи.

Відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю . Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами на майно і в тому випадку, коли один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно ст. 26 КпШС України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, під час шлюбу суттєво збільшилось у своїй цінності внаслідок трудових або грошових витрат іншого подружжя або їх обох, воно може бути визнано судом спільною загальною власністю подружжя. Виходячи з наданих відповідачем чеків на придбання будівельних матеріалів, суд вважає, що крім будівельних матеріалів, указаних в чеках придбалися додаткові будівельні матеріали, судячи з того, що сторонами добудовувалися кімнати до будинку, будований сарай, гараж, літня кухня, теплиця. Таким чином суд вважає, що судом встановлено, що 1/2 частина будинку 26 по вул.. Лутугіна в м. Лисичанську, яка належить ОСОБА_4 на праві власності, під час шлюбу суттєво збільшилась у свій цінності внаслідок трудових та грошових витрат подружжя і визнається судом спільною сумісною власністю подружжя, з якого позивачці належить право на ? його частину.

На підставі ст. ст. 22, 26 КпШС України, керуючись ст..ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПКУкраїни,

Вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та визнання права на частину майна задовольнити.

Визнати ? частину будинку № 26 по вул. Лутугіна в м. Лисичанську, у тому числі на господарські будівлі : літню кухню, позначеною літерою «З», сарай, позначений літерою «з», гараж, позначений літерою «О» і теплицю, позначеною літеро «Т» спільною загальною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4частину будинку № 26 по вул. Лутугіна в м. Лисичанську, у тому числі на господарські будівлі : літню кухню, позначеною літерою «З», сарай, позначений літерою «з», гараж, позначений літерою «О» і теплицю, позначеною літеро «Т» .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні -протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: