справа №2-622/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2011 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі:

головуючого-судді Юрківа О.Р.

при секретарі Чорненькій К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, за участю третьої особи начальника Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася до суду з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу покликаючись на те, що згідно наказу №141 о/с з 19.05.2010 року її було безпідставно звільнено з посади оператора компютерного набору Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ при ГУМВСУ у Л/о. Даний наказ був їй вручений 26.05.2010 року, з зазначенням прававої підстави звільнення за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. Наміру звільнятися з роботи вона не мала. 24.05.2010 року вона та ще кілька співробітників подали скарги щодо безпідставності звільнення з роботи. На неї було вчинено тиск та запевнено, що заява на звільнення є формальністю, в звязку з проведенням реорганізації, тим більше, що одночасно нею було написано заяву про прийняття на роботу на ту ж посаду. В подальшому дана заява зникла, а всі звернення до керівництва не дали результатів. Відсутність наміру звільнятися підтверджує факт її перебування на робочому місці та виконання посадових обовязків з 19.05.2010 року по 25.05.2010 року включно. З 26.05.2010 року роботодавець не допускає її на робоче місце. Згідно ст.38 ч.2 КЗпП України працівника, який після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не може звільнити за поданою раніше заявою. Просить скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі та стягнути на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, давши аналогічні пояснення, просять позов задовольнити.

Представник відповідача ГУ МВСУ у Л/о в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що звільнення позивача із займаної посади за власним бажанням було правомірним та таким, що відбулось без порушення вимог законодавства, оскільки позивач добровільно подала заяву про звільнення за власним бажанням. З даного приводу була проведена службова перевірка, якою встановлено, що звільнення позивача відбулося правомірно. Заяви про прийняття на роботу на яку покликається позивач немає, розрахунок з позивачем проведений після винесення наказу. Просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача УДАІ ГУ МВСУ у Л/о позов заперечив та пояснив, що службовою перевіркою проведеною з приводу звільнення позивача встановлено правомірність звільнення останньої. Трудова книжка позивача дійсно знаходиться у відповідача, оскільки позивач відмовляється її забрати. Просить у позові відмовити.

Третя особа у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, дослідиши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Судом встановлено, що наказом, по особовому складу, начальника ГУ МВСУ у Л/о ОСОБА_4 №141 о/с від 19.05.2010 року позивача ОСОБА_1, оператора компютерного набору, на 0,5 ставки, Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ при ГУМВС, звільнено за ст. 38 КЗпП України /за власним бажанням/, з 19.05.2010 року, із виплатою їй грошової компенсації за невикористану відпустку у період роботи, з 10.11.2009 року до 19.05.2010 року на підставі заяви позивача ОСОБА_1 від 04.05.2010 року. /а.с.6/. Згідно заяви від 04.05.2010 року, поданої на ім'я начальника ГУМВСУ у Л/о ОСОБА_4, позивач ОСОБА_1 просила звільнити її з посади за власним бажанням. /а.с.96/

Як вбачається із витягу з наказу №141 о/с від 19.05.2010 року позивач ОСОБА_1 була з ним ознайомлена та отримала його 26.05.2010 року, зазначивши, що з наказом не згідна, заява була написана нею під тиском представника відділу кадрів. /а.с.97/

Відповідно до п.12. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

Згідно ст. 38 ч.2 КЗпП України якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

З заяви позивача ОСОБА_1 від 05.05.2010 року, поданої на ім'я начальника ГУМВСУ у Л/о ОСОБА_4, вбачається, що позивач ОСОБА_1 просила призначити її на посаду оператора компютерного набору Львівського ВРЕР ДАІ при ГУ МВСУ у Л/о на 0,5 ставки. /а.с.143/. Дана заява вказує на відмову позивача ОСОБА_1 від наміру звільнитися з місця праці та знаходиться в матеріалах особової справи позивача ОСОБА_1, однак жодної резолюції на ній немає.

У відповідності до журналу обліку виходу працівниками Львівського ВРЕР ДАІ у Л/о, заведеного 28.04.2010 року, позивач ОСОБА_1 в період з 28.04.2010 року по 25.05.2010 року /включно/ виходила на роботу. /а.с.30-39/.

Згідно копій заяв про виконання перевірок за всіма наявними електронними обліками Державтоінспекції та проведення певних дій, за період з 19.05.2010 року до 25.05.2010 року, позивач ОСОБА_1, у цей період, безпосередньо виконувала трудові обовязки, що також стверджує вихід позивача ОСОБА_1 на роботу та виконання нею трудових обовязків у період з 19.05.2010 року до 25.05.2010 року, тобто після фактичного звільнення. /а.с.41-48, 146-173/

Свідок ОСОБА_2, в судовому засіданні, пояснив, що позивача ОСОБА_1 змусили написати заяву на звільнення і прийняття на роботу. Позивач продовжувала працювати до 25.05.2010 року /включно/. Дані обставини справи йому відомі зі слів позивача.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що їй, позивачу та ще кільком співробітникам, працівник відділу кадрів, сказав написати заяви на звільнення з роботи та заяви про прийняття на роботу на ті ж посади, що вони зробили. Начальник відділу кадрів їм пояснив, що це такий порядок у відділ кадрів, щоб не проводити реорганізацію, а хто відмовиться написати такі заяви буде звільнений. Вона та позивач продовжували працювати, виконувати посадові обовязки до 26.05.2010 року, а після 26.05.2010 року на їх місця прийняті інші особи.

Оцінюючи показання свідків, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться у об?єктивному взаємозв?язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Отже, як безспірно встановлено в судовому засіданні, позивача ОСОБА_1 примусили подати заяву про звільнення, остання не мала наміру звільнятися з роботи та продовжувала виконувати свої трудові обовязки до 25.05.2010 року /включно/, а тому наказ №141 о/с від 19.05.2010 року, про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, слід скасувати та поновити позивача на роботі.

Згідно ст. 235 ч. 2 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача ГУМВСУ у Л/о на користь позивача ОСОБА_1 у повному обсязі. Враховуючи положення розділу 4 "Порядку обчислення середньої заробітної плати" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, суд вважає, що з відповідача ГУМВСУ у Л/о на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 12313,00 грн. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження у судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Судові витрати у справі, а також витрати на інформаційно технічне забезпечення її розгляду підлягають солідарному стягненню з відповідачів у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 208, 209, 212-216, 218 ЦПК України, ст.ст. 36, 38, 235, 238 КЗпП України, Законом України №108/95-ВР від 24.03.1995 року "Про оплату праці", з наступними змінами, Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", з наступними змінами, суд,-

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити повністю.

Скасувати наказ начальника Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 141 о/с від 19.05.2010 року, по особовому складу, про звільнення ОСОБА_1, оператора компютерного набору Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи Державної автомобільної інспекції при Головному управлінні міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді оператора компютерного набору Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи Державної автомобільної інспекції при Головному управлінні міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Стягнути з Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 12313,00 гривень середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Стягнути солідарно з Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області у дохід держави 123,00 гривні судового збору та 120,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 1266 ,00 гривень допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.Р.Юрків