Категорія: спадкові Доповідач : Пшенічка Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2011 року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Пшенічної Л.В. суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2 за участю секретаря - Варюпіичевій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08 листопада 2011 року

за позовом ОСОБА_3 до Закутнівської сільської ради Первомайського району Харківської області, третя особа - ОСОБА_4 про тлумачення заповіту, -

встановила:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про тлумачення заповіту.

Вказувала на те, що 10. 12.2 005 року померла ОСОБА_5 Після її смерті залишалося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки розміром 5, 4370 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Закутнівської сільської ради Первомайського району Харківської області.

Спадкоємець за життя розпорядилася своїм майном, залишив на її імя заповіт, посвідчений 18 грудня 2002 року виконавчим комітетом Закутнівської сільської ради Первомайського району Харківської області за реєстровим № 255.

Вказувала, що спадщину вона прийняла, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, але оформити свої спадкові права вона не може, бо в тексті заповіту вказано, що їй заповідана належна ОСОБА_5 С, земельна частка (пай) розміром 6, 82 га. в КСП «Україна» Первомайського району Харківської області, що підтверджене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0143557, виданим Первомайського районною державною адміністрацією Харківської області 01 серпня 1997 року, тоді як на день смерті спадкодавцю ОСОБА_5 було виділено в натурі на вказаний вище сертифікат земельну ділянку розміром 5, 4370 га. та видано Первомайського районною державною адміністрацією Харківсько: області 22 вересня 2003 року Державний акт на право власності на земельну ділянку сеті: ХР № 142483 на підставі розпорядження № 383 від 15 жовтня 2003 року пре виділ з натурі (на місцевості) земельної частки (паю) члену КСП «України».

На підставі чого, вважала необхідним тлумачити зміст заповіту відносно її права успадкувати земельну ділянку, яка була виділена в натурі на місцевості відповідне по зазначеного в заповіті сертифікату на право на земельну ділянку.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08 листопада 2011 року в задоволенні позовної заяви відмовлене.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те. що судом порушено нотуй матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що попереднє судове засідання не проводилося, а у судовому засіданні 21.10.2011 року суддя не ставив на обговорення питання про залучення ОСОБА_4 в якості третьої особи та безпідставно відмовив у задоволені позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, які зявилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлено, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що воля заповідача була спрямована на заповідання земельної частки (паю), вона чітко виражена у заповіті і не має підстав для його тлумачення.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю відповідають обставинам справи, яким суд дав вірну оцінку.

Стаття 1256 ЦК України передбачає, що тлумачення заповіту можливо після відкриття спадщині і у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до вимог ст.. 213 цього Кодексу.

Зі змісту ст.. 213 ЦК України випливає, що правочин є вольовою дією особи, що спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. У разі коли волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, справжню волю, виражену при вчиненні правочини, останній може бути витлумачений сторонами, стороною чи судом.

Зі змісту заповіту вбачається чітке волевиявлення спадкодавця ОСОБА_5, яка заповідала позивачу належну їй земельну частку (пай) в розміром 6, 82 га. в КСП «Україна» Первомайського району Харківської області, право на яку підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай).

За життя ОСОБА_5 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 5,4370 га. На час відкриття спадщини ОСОБА_5 належала не частка (пай), а право власності на земельну ділянку певного розміру, яка була виділена в натурі і яка не є предметом заповіту.

Як передбачає ст.. 213, 1256 ЦК України тлумачення правочину здійснюється з метою встановлення точної воли заповідача і не може змінювати сам зміст заповіту

Виходячи з наведеного, судова колегія не бере до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанція безпідставно відмовив у задоволені позову, оскільки, як вважає ОСОБА_3, воля заповідача була спрямована на передачу їй земельної частки (паю) незалежно від того чи буде у подальшому вона виділена у натурі

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції притягнуто до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4, то ця процесуальна дія не впливає на правильність вирішення справи і не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Згідно зі ст. ст.. 10 і 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що позивач не довів свій позов.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які привели до

неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних : кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії