__________________________________________________________________
Справа№2-2525/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2011 року, Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Куриленко О. М.

за участю секретаря - Фірко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 третя особа про стягнення грошових коштів, відшкодування матер. збитку -розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення матеріального збитку, моральної шкоди та безпідставно набутих грошових коштів та зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 про стягнення збитків,

встановив:

27.01.2011 року позивачі звернувся до суду з названим позовом та просили постановити рішення, згідно якого стягнути з відповідачів матеріальні збитки на загальну суму 48 847 гривень, спричинену моральну шкоду у розмірі 40 000 гривень та безпідставно набуту грошову суму еквівалентну 9000 доларів США.

Свої вимоги мотивували тим, що 06.06.2004 року вони домовились з відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про купівлю-продаж у них однієї з кімнат належної їм 4-х кімнатної квартири № 37 будинку № 125/2 по Люстдорфській дорозі у

м. Одесі.

Вартість вказаної кімнати сторони визначили у розмірі, еквівалентному 9000 доларів США. Відповідачі надали письмову розписку про отримання грошових коштів, а позивачі почали користуватись вказаною кімнатою на свій розсуд. Однак, договір купівлі-продажу вказаної кімнати нотаріально посвідчений не був, у зв`язку з тим, що молодший син відповідачів не досяг на той час повноліття. У жовтні 2004 року трагічно загинув старший син ОСОБА_11, у зв`язку з чим відкрилась спадщина на належну йому частину квартири і укладання угоди знову було відкладено.

Спірна кімната межує з кімнатою квартири, що належить позивачам. За домовленістю між сторонами з квартири позивачів до кімнати відповідачів було прорублено двері, а двері з квартири відповідачів було закладено, електромережа спірної кімнати була перепідключена до електролічильника позивачів. В подальшому позивачі в своїй квартирі та спірній кімнаті провели ремонт, перепланіровку та переобладнання, на що були витрачені грошові кошти у розмірі 48847 гривен.

Однак, незважаючи на викладене, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був у зв`язку з небажанням його укладати з боку відповідачів. У зв`язку з наведеним позивачі звернулись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.10.2010 року, у задоволенні вказаного позову було відмовлено та виселено позивачів із кімнати площею 17,4 кв.м., що належить відповідачам.

У зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, позивачі просили зобов`язати відповідачів повернути грошову суму, еквівалентну 9000 доларів США, як набуту ними безпідставно, стягнути з них матеріальні збитки на загальну суму 48 847 гривень та спричинену моральну шкоду, яку вони оцінили у 40 000 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_7, яка також представляє інтереси ОСОБА_2, та її представник ОСОБА_12 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4, яка також представляє інтереси ОСОБА_5, ОСОБА_6, та її представник ОСОБА_13 позов не визнали, звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення збитків, мотивуючи свої вимоги тим, що їм на праві сумісної спільної власності належить 4-х кімнатна квартира АДРЕСА_1.

За твердженням позивачів за зустрічним позовом, на початку 2004 року до них звернулась ОСОБА_7 з пропозицією здати їй в довгострокову оренду, строком на 4 роки, одну з кімнат їх квартири площею 17 кв.м., про що була складена розписка. Оплату за місячне користування кімнатою сторони встановили у розмірі 1000 гривень. Так як позивач була в скрутному становищі, вони уклали довгостроковий договір на 4 роки, тому грошові кошти були сплачені ОСОБА_7 наперед, відповідачка передала грошові кошти у розмірі еквівалентному 9000 доларів США за весь час користування житловою площею. Для зручності відповідачі заклали двері та підключили електрику спірної кімнати до квартири ОСОБА_7. Таким чином, на думку позивачів, між сторонами був укладений договір оренди житлової кімнати.

Крім того, за період з жовтня 2004 року по квітень 2011 рік позивачі сплачують послуги теплопостачання, сума оплачених коштів за кімнату площею 17,4 кв.м. склала 4137,3 гривень, яку вони просять стягнути з відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 У задоволенні первісного позову просили відмовити.

Позивач за первісним позовом та її представник у судовому засіданні проти задоволення зустрічного позову категорично заперечували, зазначаючи, що сторони не мали наміру укласти договір оренди, так як мова йшла про договір купівлі-продажу.

Заслухавши позивача та її представника, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню. А у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України (16.01.2003 року).

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради від 08.04.2005 року, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 являються власниками квартири 37а будинку 125/2 по вул. Люстдорфській дорозі в м. Одесі.

Квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_14 відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого УЖКГ Одеської міської ради від 11.11.1993 року, після смерті ОСОБА_14, його частку успадкували його мати ОСОБА_4, 1/12 частину , дружина ОСОБА_15 - 1/12, син ОСОБА_16. 1/12 частину.

Зазначені квартири межують між собою. 06.06.2004 року ОСОБА_11 та ОСОБА_7, які були на той час добрими подругами, домовились про купівлю-продаж кімнати площею 17,4 кв.м., що знаходиться в квартирі відповідачів. Позивач вказує, що угоду про купівлю-продаж вони повинні були посвідчити нотаріально у вересні 2005 року, коли молодший син відповідачів досягне повноліття.

На виконання даної угоди позивачі передали відповідачам грошову суму у розмірі 9000 доларів США, про що останні написали письмову розписку, в якій зобов`язались не вилучати у позивачів надану для проживання житлову площу (а.с.9).

У зв`язку з досягненням угоди купівлі-продажу позивачі заклали двері до інших кімнат відповідачів, заштукатурили дверний пройом, влаштували нові перегородки, ними був перенесений туалет та збільшена ванна кімната за рахунок площі коридору, були придбані матеріали для обладнання кімнати. Вартість ремонтних робіт склала 48847 гривень.

Однак, в жовтні 2004 року помер старший син відповідачки ОСОБА_14, у зв`язку з чим виникло питання прийняття спадщини, що відкрилась внаслідок його смерті, що призвело до того, що нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу між сторонами знову відкладалось. Пізніше відповідачі взагалі відмовились оформити договір купівлі продажу нотаріально, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.10.2010 року, у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_11 про про визнання договору купівлі-продажу вказаної кімнати дійсним було відмовлено та виселено позивачів із кімнати площею 17,4 кв.м., що належить відповідачам.

Свідки, які були допитані у судовому засіданні, підтвердили доводи позивача ОСОБА_7 про намір сторін укласти саме договір купівлі- продажу.

Свідок ОСОБА_17 показала в суді, що у 2004 році позивач по справі позичала у неї грошові кошти для придбання однієї кімнати та розповідала їй про бажання укласти в подальшому договір купівлі-продажу цієї кімнати з ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона працювала разом з позивачкою в ЖЕКу та позивач розповідала їй про бажання придбати одну кімнату ОСОБА_1, на що свідок позичила їй грошові кошти в 2004 році у розмірі еквівалентному 2400 доларів США .

Свідок ОСОБА_19 також підтвердила факт передачі грошових коштів для укладення договору купівлі-продажу однієї кімнати.

Так як договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, то суд доходить до висновку про те, що правові підстави утримувати у себе грошові кошти у розмірі 9000 доларів США, що були передані позивачами, у ОСОБА_11 відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте мано), зобовязана повернути потерпілому це майно. Положення цієї статті застосовується також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні.

Так як сторони тільки домовились укласти договір, але не оформили його, платежі, які були сплачені в рахунок виконання договору вважаються авансовими і повертаються у тому ж розмірі, в якому були виплачені.

Таким чином, первісний позов у частині стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі, еквівалентній 9000 доларів США, підлягає задоволенню та необхідно стягнути вказану суму, яка за курсом НБУ на день постановлення рішення (100 доларів США=797,85 гривень) складає 71806,5гривень з відповідачів.

Разом з тим, на думку суду, у задоволенні позову в частині стягнення матеріальних збитків слід відмовити, так як згідно вимог ч.2 ст.383 ЦК України лише власникові житлового будинку (квартири) належить право здійснювати ремонт і зміни у квартирі.

Так як договір купівлі-продажу від 06.06.2004 року сторонами у встановленому законом порядку (ст.657 ЦК України) посвідчений не був, то позивачі не набули право власності на спірну кімнату, у зв`язку з чим не мали права без дозволу власника робити там переобладнення, ремонт, тощо. Доказів того, що реконструкція та перепланування квартири позивачів проводилось з дозволу відповідачів у судовому засіданні надано не було.

Крім того, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають, так як доказів існування такої шкоди та її розміру у судовому засіданні позивачем надано не було.

Також суд критично ставиться до тверджень позивача за зустрічним позовом про те, що сторони уклали довгостроковий договір оренди кімнати, так як доказів укладання такого договору у судовому засіданні надано не було, а розписка про отримання грошових коштів не може, на думку суду, вважатись договором оренди житлового приміщення, в якому повинні бути обумовлені строки оренди, розмір плати за користування житлом, порядок її здійснення, порядок оплати комунальних послуг, тощо.

Крім того, посилання позивача за зустрічним позовом на те, що оплата за користування кімнатою була встановлена сторонами у розмірі 1000 гривень на місяць також не можуть бути прийняті судом до уваги, так як у 2004 році така сума для родини ОСОБА_7 була дуже значною, що підтверджується довідками про доходи ОСОБА_7 та ОСОБА_8, наявними в матеріалах справи.

Також посилання позивача за зустрічним позовом на вимоги ст.1166 ЦК України є, на думку суду, безпідставним, так як саме з дозволу родини ОСОБА_11 сім`я ОСОБА_8 займала спірну кімнату та протягом шести років з вимогами про їх виселення чи оплату за комунальні послуги позивачі до останніх не звертались.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 640, 657, 1166, 1167, 1212 ЦК України, ст.ст. 212,213, 214, 215, 218, 293 ЦПК України (16.01. 2003р), суд -

вирішив:

Позов позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до відповідач ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 , третя особа про стягнення грошових коштів, відшкодування матер. збитку - позов задоволено частково.

Позовні вимоги позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі еквівалентному 9000 доларів США, що на день ухвалення рішення за офіційних курсом НБУ ( 100 доларів США=797,85 гривень) становить 71806, 5 гривень (сімдесят одну тисячу вісімсот шість гривень пять копійок), а в іншій частині вимог - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 про стягнення збитків відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Київський районний суд м. Одеси. .

Суддя : Куриленко О. М.