Справа №22-1976/2011р. Головуючий в 1-й інстанції
ОСОБА_1
Категорія: 58 Доповідач Орловська Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року квітня місяця 29 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Орловської Н.В.

Суддів: Кутурланової О.В.,

ОСОБА_2

при секретарі: Прохоровій І.

за участю прокурора: Зельцер О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Цюрупинського району Херсонської області на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22 січня 2010 року в справі за заявою ОСОБА_3 Лонг, зацікавлена особа ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, про встановлення факту постійного проживання на території України, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року ОСОБА_3 Лонг звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання його батьків на території України до 24.08.1991 року, зазначаючи, що у відповідності до Міжурядової угоди про направлення та прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання й роботу на підприємствах й організаціях СРСР від 02.04.1981 року, батьки заявника ОСОБА_3 Лі та Лє ОСОБА_4 з 1988 р. по 1992 р. працювали на Херсонському суднобудівному заводі та Херсонському бавовняному комбінаті відповідно. Після закінчення строку Міжурядової угоди та звільнення з вищевказаних підприємств його батьки залишилися проживати в Херсоні. В 2001 році вони виїхали до Вєтнаму, а він залишився проживати на території України в м.Херсоні. Встановлення факту проживання батьків на території України необхідно йому для отримання громадянства за територіальною ознакою, згідно ст.8 Закону України «Про громадянство України».

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22 січня 2010 року заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено. Встановлено факт постійного проживання До ОСОБА_4 ОСОБА_5 до 24.08.1991 року на території України.

В апеляційній скарзі прокурор Цюрупинського району Херсонської області просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволені заяви, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, судом задоволено заявлені вимоги До ОСОБА_4 ОСОБА_5. Задовольняючи заяву суд виходив з того, що заявником належним чином підтверджено факт свого постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року і цей факт має юридичне значення, оскільки з ним повязано набуття громадянства за територіальним походженням.

Проте, до такого висновку суд прийшов, допустивши порушення норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення порушеного заявником питання.

Як вбачається з матеріалів справи до суду звернувся ОСОБА_3 Лонг з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України до 24.08.19914 року його батьків ОСОБА_3 Лі та Лє ОСОБА_4. В обгрунттування заявлених вимог заявник зазначив, що його батьки ОСОБА_3 Лі та Лє ОСОБА_4, у відповідності до Міжурядової угоди про направлення та прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання й роботу на підприємствах й організаціях СРСР від 02.04.1981 року, в період з 1988 р. по 1992 р. проживали на території України та працювали на Херсонському суднобудівному заводі та Херсонському бавовняному комбінаті відповідно. Разом з батьками проживав заявник.

Проте судом у мотивувальній та резолютивній частині рішення зазначено, що заявник просив встановити факт свого постійного проживання на території України до 24.08.1991р., а не батьків, як зазначено у заяві, та встановив факт постійного проживання на території України іншої особи, а саме До ОСОБА_4 ОСОБА_5, яка взагалі не заявляла таких вимог. Таким чином висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так за змістом ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або порушення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ОСОБА_3 Лонг просив суд встановити факт постійного проживання його батьків на території України станом на 24 серпня 1991 року, від якого відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України»залежить вирішення питання про набуття громадянства України за територіальним походженням особою, яка на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991р.) постійно проживала на території України є іноземцем, який подав зобовязання припинити іноземне громадянство.

Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

На думку колегії суддів, заявником не надано доказів на підтвердження того, що його батьки на законних підставах постійно проживали на території України з 1988 року.

Так, із копії паспорту та свідоцтва про народження заявника вбачається, що ОСОБА_3 Лонг народився на території Соціалістичної Республіки Вєтнам, є громадянином цієї держави.

Проживання на території України на законних підставах згідно зі ст.1 Закону України «Про громадянство»- це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Із матеріалів справи вбачається, що батьки заявника знаходилися на території України відповідно до Угоди між Урядом СРСР та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про направлення та прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року, а тому проживали на території України тимчасово на період роботи та після її завершення мали повернутися до Вєтнаму. Однак, повернулися вони до Вєтнаму лише в 2001 році, а тому, до часу виїзду перебували на території України без законних підстав.

Також, при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобовязання припинити іноземне громадянство письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянство (підданство) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абзац 12 ст.1 Закону України «Про громадянство України»), так як при відсутності такої письмово оформленої заяви зобовязання припинити іноземне громадянство факт проживання заявника на території України у зазначений період не породжує для нього юридичних наслідків і не може бути встановлений судом.

Заявник не надав суду належних доказів про те, що він звернувся до органів МВС за місцем проживання з відповідною заявою зобовязанням про припинення громадянства Вєтнаму і суд зазначену обставину при розгляді даної справи не досліджував і не встановив, його висновки про те, що факт проживання на території України має для заявника юридичне значення і про те, що цей факт у зазначений заявником період часу підлягає встановленню судом , є помилковим.

Застосувавши до спірних правовідносин Інструкцію «Про порядок прийняття, розгляду та проходження в органах внутрішніх справ України клопотань, заяв, інших документів з питань громадянства України», затверджену наказом МВС України від 30.03.1998 року №211, суд не врахував, що наказом МВС України від 28.05.2001 року №431 зазначений вище наказ №211 від 30.03.1998 року визнаний таким, що втратив чинність у зв'язку з набранням чинності з 01 березня 2001 року Закону України "Про громадянство України" та затвердженням Указом Президента України від 27 березня 2001 року N215 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Суд прийняв до свого провадження та розглянув по суті заяву ОСОБА_3 Лонг, який в якості заінтересованої особи зазначив ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, в той час як відповідно до п.90 наведеного вище Порядку, повноважним органом щодо вирішення питання про набуття громадянства є управління МВС України в Херсонській області.

Слід зазначити, що при вирішенні даної справи представник органу внутрішніх справ, заперечуючи проти заявлених в ній вимог, не заявляв своїх заперечень щодо достовірності наданих заявником у підтвердження факту і підстав проживання та місця роботи у спірний період на території України доказів, тому їх достовірність судом не перевірялася в силу закріпленого ст.10 ЦПК України принципу змагальності сторін у цивільному судочинстві та відповідно до ст.60 ЦПК України.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги з цього приводу не обґрунтовані належними доказами і не мають правового значення для кінцевого результату перегляду судового рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви із наведених вище підстав, зважаючи на те, що відповідно до діючого в Україні цивільного процесуального законодавства суд вправі встановити лише ті факти, які мають для заявника юридичні наслідки.

На підставі викладеного, ст.8 Закону України «Про громадянство України», керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Цюрупинського району в Херсонській області задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22 січня 2010 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_3 Лонг у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання його батьків ОСОБА_3 Лі та Лє ОСОБА_4 на території України до 24.08.1991 року.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: