Справа № 2018/2-543/11
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" лютого 2011 р. Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Бородіної Н.М.
при секретарі Ринденко А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа ПАТ СК «Еталон» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-
встановив:
Тертя особа ПАТ СК «Еталон»- в поясненнях наданих до суду зазначила, що виплатила позивачу суму страхового відшкодування передбачену полісом та враховуючи положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», решту коштів які позивач витратив у зв`язку із відновлюваним ремонтом свого автомобіля, повинен сплачувати відповідач.
Суд зазначає, що розглядає позов в межах заявлених вимог.
Судом установлено, що 20.07.2009р. на перехресті вулиць Матюшенко ти Шевченко в м.Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ Део д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та Субару д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.
Постановою Київського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2009р. ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні вищезазначеного ДТП, у результаті якої була завдана шкода позивачу, оскільки в його діях було встановлено порушення вимог пунктів 10.1, 16.10 Правил дорожнього руху .
Згідно вимог ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Оскільки , факт наявності ДТП та вини в ньому відповідача встановлено постановою суду, яка набрала чинності, судом в даному проваджені вказані обставини не розглядались оскільки є доведеними.
В правовій позиції яка міститься в Постанові Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Між тим, у матеріалах справи є дані про те, що між відповідачем та третьою особою був укладений поліс №ВА/7442521 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії полісу 1 рік з 10.08.2008р. по 09.08.2009р.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик при настанні страхового випадку відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи відповідно до лімітів відповідальності страховика.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Також у відповідності до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Виходячи з наведеного, різницю між сумою відшкодування фактичних витрат відновлюваного ремонту автомобіля та сумою, яка відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку відповідач, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача фактичних витрат понесених позивачем для відновлення автомобілю, постраждалого внаслідок ДТП в сумі 9905,07 грн. підлягають задоволенню.
Суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволені позовних вимог, щодо стягнення з відповідача 400 грн. за висновок спеціаліста по оцінці спричиненої шкоди внаслідок ДТП №421 від 30.06.2009р., оскільки як свідчать акти при визначені страхового відшкодування третя особа використовувала висновок спеціаліста ОСОБА_3 оцінка №421 від 30.06.2009р., тоді як відповідно до вимог ст.34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" саме страхова компанія повинна залучати спеціаліста та оцінювати спричинену шкоду, а в разі залучення такого спеціаліста потерпілим відшкодувати витрати понесенням із проведенням оцінки. Між тим клопотання про залучення страхової компанії у якості співвідповідача не заявлялось .
Також , суд вважає за необхідне відмовити і у стягненні з відповідача на користь позивача коштів в сумі 162 грн. за встановлення СТО суми матеріальної шкоди, оскільки доказів того, що така послуга надавалась СТО суду не надано, а заказ наряд на який посилається позивач №АА2707/09 -015 від 27.07.2009р. не містить відомостей щодо оцінки СТО матеріальної шкоди.
Стосовно заявлених позивачем вимог, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 3000 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини…
Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року №5), розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визнає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психологічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин.
Неправомірними діями відповідача у вигляді порушення правил дорожнього руху, що призвели до ДТП та пошкодження автомобіля позивача, останньому було завдано моральної шкоди, що виразилася у душевних стражданнях, зміні звичайного життєвого укладу, необхідністю витрачати свій час та сили на звернення до суду, ремонт автомобіля, однак виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди частково, в сумі 1500 грн., яку вважає за необхідне стягнути саме з особи неправомірними діями якої вона була спричинена ОСОБА_4 .
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 79, ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджає з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати., зокрема і витрати на правову допомогу. Гранічні розміри компесації витрат, повязаних з розглядом справ затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 „Про граничні розмірі компенсації витрат, повязаних з розгляджом цивільних, адміністративних справ , і порядок їх компенсації за рахунок держави. Згідно з додатком до зазначеної постанови, граничний розмір витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі, у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється з огляду на те, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.
В матеріалах справи на а.с.6 містится квитанція юридичної консультації Київського району м.Харкова про сплату коштів в сумі 500 грн. за надання правовї допомоги адвокатом Мелконян Л.Г. позивачу.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Мілканян Л.Г. приймала участь у судовому засіданні 01.10.2010р. 32 хв., а також надавала позивачу правову допомогу щодо підготовки його позовну у суд .
За таких обставин, а також враховуючи той факт, що мінімальна заробітна плата з 01.01.2008 р. складає гривень, суд приходить до висновку про відшкодування відповідач позивачу витрат, повязаних з наданням йому правової допомоги адвокатом в сумі 200 грн.
Також на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 107,55 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,4,10,60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-
вирішив:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 9905,07 грн., моральну шкоду в сумі 1500 грн., судовий збір в сумі 107,55 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.
В решті позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя підпис

Згідно з оригіналом Бородіна Н.М.