Справа №: 2-822/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2011 року м.Андрушівка

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Палазюк В.М..

при секретарі - Поліщук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд,-

встановив:

Позивачка звернулась із позовом, в якому зазначає, що ОСОБА_2 працювала у неї, як фізичної особи підприємця, згідно трудового договору на посаді продавця. За усною домовленістю між позивачкою та продавцями, які у неї працювали, вони брали в магазині товари в рахунок заробітної плати з подальшим відрахуванням їх вартості із заробітної плати. Таким чином і відповідачка брала товари , що підтверджується записами в журналі обліку взятих товарів, який вівся в магазині. Станом на квітень 2010 року у ОСОБА_2 утворився борг за продукти, які вона брала в рахунок заробітної плати на суму 2425, 5 грн. Однак 26.05.2010 року відповідачка була звільнена за прогули та утримати дану суму із її заробітної плати не надалось можливим. Позивачка вважає, що неповерненням даної суми відповідачка завдала їй матеріальної та моральної шкоди та просить стягнути з відповідачки 2425,5 грн матеріальної та 1700 грн. моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу та судові витрати.

В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідачка позов визнала частково, пояснивши, що вона дійсно , працюючи продавцем у ОСОБА_1 брала продукти в рахунок заробітної плати. Із сумою коштів в розмірі 2425,5 грн., які вона залишилась винною при звільненні, вона погоджується, однак вважає, що не повинна їх повертати позивачці, оскільки при звільненні з нею не провели повний розрахунок , не нарахували та не виплатили компенсації за невикористану відпустку .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді продавця у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 05.12.2006 року по 26. 05.2010 року, що підтверджується копією трудового договору. В період роботи за усною домовленістю між позивачкою та відповідачкою , ОСОБА_2 отримувала в рахунок наступної заробітної плати продукти в магазині , в якому працювала. Дану обставину підтвердили сторони в судовому засіданні та свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Згідно пояснень зазначених свідків в магазині вівся журнал обліку товарів , взятих продавцями в рахунок заробітної плати, який був оглянутий в судовому засіданні. Дані записи бухгалтер враховувала при нарахуванні та виплаті заробітної плати. Відповідачка підтвердила, що записи в даному журналі відносно неї відповідають дійсності та підтвердила свій підпис під сумою заборгованості. Із постанови про відмову в порушені кримінальної справи відносно ОСОБА_2 від 22.07.2010 року та відмовного матеріалу вбачається що ОСОБА_2 визнає наявність боргу перед позивачкою, про вказану постанову їй було відомо, однак вона її не оскаржувала.

Проаналізувавши наведене, суд прийшов до висновку, що відповідачка , не повертаючи кошти за отримані товари в сумі 2425,5 грн. , заподіяла позивачці матеріальну шкоду, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Посилання відповідачки на те, що позивачка має заборгованість перед нею по невиплаченій компенсації за невикористані відпустки не може бути підставою для того, щоб не стягувати з відповідачки борг на користь позивачки, оскільки стягнення заборгованості по заробітній платі не є предметом даного позову , що не позбавляє відповідачку права вирішувати це питання в установленому законом порядку.Таким чином суд прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до ст.611 ЦК України, на яку посилається позивач, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, у тому числі відшкодування моральної шкоди, встановлені договором або законом. Тобто у разі укладення цивільно-правового договору настають ті правові наслідки, які зазначені у договорі. Однак між сторонами відсутній цивільно- правовий договір , який би містив настання таких правових наслідків як відшкодування моральної шкоди. Крім того, суд враховує, що заборгованість відповідачки перед позивачкою була допущена з дозволу позивачки. Так, згідно наказу №2 від 04. 02. 2009 року, у ОСОБА_2 була заборгованість в сумі 1909, 02 грн, та у строк, встановлений даним наказом, кошти внесені не були, однак власник не заперечувала проти подальшого збільшення боргу так як не заборонила ОСОБА_2 брати продукти в рахунок заробітної плати. Виходячи із наведеного суд не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення . суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких відповідно до ст. 79 ЦПК України відносяться : судовий збір, витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи, витрати на правову допомогу. Враховуючи, що зазначені витрати , понесені позивачкою підтверджені належними документами, суд стягує їх на користь позивачки із відповідачки.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст.22, 1166 ЦК України, , суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 2425, 50 грн., 500 грн. витрат на правову допомогу, 188 грн судових витрат , а всього 3113, 50 грн.

В частині інших позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Андрушівський райсуд протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги

Суддя:ОСОБА_7