АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: договірні інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» серпня 2011 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Зазулинської Т.П., Яцини В.Б.,

при секретарі: Хромової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 Державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області про розірвання договору довічного утримання (догляду) та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 нотаріальна контора Харківського району Харківської області про усунення перешкод про виконання договору довічного утримання,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання (догляду). В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що житловий будинок № 4 по вулиці Торгова у смт. Манченки Харківського району Харківської області з надвірними будівлями, який знаходився на неприватизованій земельній ділянці, належав їй на праві приватної власності. 21.02.2006 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, згідно якого вона передала у власність ОСОБА_3 спірний будинок. В свою чергу ОСОБА_3 зобовязалася довічно утримувати ОСОБА_4, забезпечувати ії необхідним харчуванням, одягом, належним доглядом та надавати необхідну допомогу, вартість якої визначено в розмірі 180,00 грн. щомісячно. ОСОБА_4 залишилася проживати в цьому будинку. Проте ОСОБА_3 своїх зобовязань не виконала, ніякої допомоги їй не надавала. ОСОБА_4 сама себе обслуговувала, обробляла земельну ділянку, сама за все сплачувала, по 180,00 грн. щомісячно вона їй не надавала; з листопада 2009 року і до цього часу ОСОБА_3 не зявлялася; до нотаріальної контори для розірвання договору ОСОБА_3 їхати відмовилася. У звязку з чим просила суд розірвати договір довічного утримання від 21.02.2006 року та повернути їй її будинок у власність.

ОСОБА_3 позов не визнала та подала зустрічний позов про усунення перешкод при виконанні договору довічного утримання. Посилалася на те, що вона сумлінно виконувала всі умови договору, ніяких претензій з боку ОСОБА_4 не було. ОСОБА_4 вселила без ії згоди сторонніх осіб ОСОБА_6 з чоловіком, а ії перестала пускати в будинок, тим самим перешкоджала їй виконувати умови договору довічного утримання. Потім ОСОБА_4 посварилася з цими особами та вселила інших осіб без ії згоди: ОСОБА_7 з дружиною та знову перешкоджала їй виконувати умови договору. У звязку з чим просила суд усунути перешкоди при виконанні договору довічного утримання, а в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2011 року позов ОСОБА_4-задоволено; договір довічного утримання між сторонами розірвано; визнано за ОСОБА_4 право власності на спірний житловий будинок; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати: 150,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду; судові витрати понесені ОСОБА_3 віднесено на ії рахунок.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, справу направити на новий розгляд. При цьому посилалася на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначила, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, а саме не звернув увагу на те, що до 2009 року ОСОБА_3 частково зробила ремонт в домоволодінні, газифікувала його, придбала меблі; всі речі та меблі, які належали ОСОБА_4, ОСОБА_3 викинула або знищила; що з листопада 2009 року ОСОБА_4 заборонила приходити ОСОБА_3 до неї; що суд необгрунтовано відмовив ОСОБА_3 в допиті свідків, а допитав тільки свідків з боку позивача, які підтвердили, що дійсно ОСОБА_3 сумлінно виконувала свої обовязки до листопада 2009 року, а після листопада 2009 року ії до будинку до допускала ОСОБА_4 Крім того, суд не звернув увагу на акт від 17.01.2011 року та від 10.11.2010 року, який свідчить про те, що ОСОБА_3 зверталася з заявою про те, що ОСОБА_4 перешкоджає їй виконувати договір, а також той факт, що ОСОБА_9, а потім ОСОБА_7 домовлялися про те, що вони компенсують ОСОБА_3 понесені нею витрати в сумі 25000,00 грн.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити, рішення суду залишити без змін. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що оскільки свої обовязки за договором довічного утримання ОСОБА_3 не виконувала, він підлягає розірванню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 лютого 2006 року між сторонами укладено договір довічного утримання (догляду), який оформлено відповідно до ст. 745 ЦК України. За вказаним договором ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_3 належний ОСОБА_4 на праві власності житловий будинок № 4 по вулиці Торгова у смт. Манченки Харківського району Харківської області з надвірними будівлями, а ОСОБА_3 в свою чергу зобовязалася довічно повністю утримувати ОСОБА_4 Проте, матеріали справи не містять письмових доказів виконання ОСОБА_3 умов договору ( п.п. 5,7 договору), і в суді апеляційної інстанції ні ОСОБА_3, ні ії представник відповідно до ст. 60 ЦПК України їх не надали.

Із актів від 29.05.2010 року та 17.01.2011 року, на які посилаються сторони, (а.с.8, 67,68) вбачається, що ОСОБА_3 з листопада 2009 року умови договору не виконувала.

Посилання ОСОБА_3 та ії представника на те, що ОСОБА_3 не виконувала умови договору, оскільки з листопада 2009 року ОСОБА_4 перешкоджала ОСОБА_3 їх виконувати, судовою колегією не приймаються, оскільки доказів щодо цього матеріали справи не містять, а надані акти відповідно до ст. 59 ЦПК України не можуть розцінюватися судовою колегією як допустимі докази щодо цього.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснила, що у звязку з хворобою вона не могла виконувати умов договору, проте доказів щодо цього матеріали справи також не містять, і в суді апеляційної інстанції ні ОСОБА_3, ні ії представник відповідно до ст. 60 ЦПК України, їх не надали.

Із копії акта від 10.11.2010 року, на яку посилаються ОСОБА_3 та ії представник ОСОБА_8 не вбачається, що ОСОБА_3 виконувала умови договору. Навпаки, як вбачається з змісту цього акта, ОСОБА_3 не заперечувала проти розірвання вказаного договору.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та ії представник ОСОБА_8 підтвердили, що вони не заперечували проти розірвання договору довічного утримання, але за умови повернення коштів, які витрачено ОСОБА_3 на газифікацію вказаного будинку. Однак, вимог щодо стягнення суми, витраченої на газифікацію, ОСОБА_3 в суді першої інстанції не заявляла.

Відповідно до ч.1.ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

Оскільки ОСОБА_3 не виконувала умови договору, а саме п.п.5,7 цього договору, вказаний договір відповідно до ст. 755 ЦК України підлягає розірванню.

За таких обставин судова колегія вважає, що висновок суду щодо розірвання договору довічного утримання та визнанння за ОСОБА_4 права власності на спірний житловий будинок і відмови ОСОБА_3 в усуненні перешкод при виконанні договору довічного утримання є правильним.

Рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування або зміни немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді: