Справа № 2-810/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2011 року місто Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Мунтян О. О.

при секретарі Гарнаженко Н. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань № 5 в приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3

«про визнання угоди дійсною та визнання права власності», суд -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2010 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до відповідача про визнання угоди дійсною та розділ майна нажитого в спільному шлюбі. Позовні вимоги уточнювались.

На обґрунтування своїх уточнених позовних вимог в останній редакції (а.с. 33-35) позивачка ОСОБА_1 зазначила, що з 06 січня 1988 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2 , у 2006 році шлюб між ними розірвано. За час шлюбу ними за спільній кошти було придбано нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка є спільним сумісним майном подружжя. Однак, оскільки, як вказує позивачка, зазначене нерухоме майно придбано за Договором купівлі продажу від 04.03.1997 року зареєстрованого Одеською товарною біржею, нотаріально не посвідчено, відповідач проти розділу зазначеного нерухомого майна у добровільному порядку заперечує вважає за необхідне звернутись до суду із даним позовом.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 уточненні позовні вимоги в осатаній редакції підтримала просила суд позов задовольнити та Договір купівлі продажу від 04.03.1997 року зареєстрований Одеською товарною біржею за № 18139 відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 визнати дійсним з моменту його укладення, розділити майно подружжя, виділивши у її власність1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , виділити у власність ОСОБА_2 Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, зазначивши, що відповідач проти визнання вищеназваної угоди дійсною та розділу спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 не заперечує, оскільки дійсно 04 березня 1997 року ним за час знаходження у шлюбі із позивачкою у справі придбано зазначене нерухоме майно. Договір купівлі продажу квартири за АДРЕСА_1 зареєстровано Одеською Товарною біржею за № 18139 та нотаріальному посвідченню на час укладення угоди не підлягав, умови Договору виконано в повному обсязі, права та інтереси інших осіб зазначеною угодою не порушуються.

Співвідповідачка ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась, про день, місце та час розгляду справи сповіщалась належним чином та надала до суду заяву, якою проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала, справу просила розглянути за її відсутності (а.с. 47).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 47 ЦК України ( у редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям, за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключенні з цивільного обороту.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно до положень ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України мано, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Положення ст. 11 ЦПК України передбачають, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено судом, 04 березня 1997 року між відповідачем у справі ОСОБА_2 та співвідповідачкою ОСОБА_3 укладено договір купівлі продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрований Одеською Товарною біржею за № 18139 від 04.03.1997 року (а.с. 11-12) та наступному нотаріальному посвідченню даний договір на той час не підлягав. Сума даного договору склала 5 102 гривні 00 копійок.

Зазначений договір зареєстровано в Одеському міському БТІ та РОН 06 березня 1997 року у Книзі № 3 доп к, ст. 157 за № 260 (а.с. 12).

Сторонами у справі не заперечувалось, а отже доказуванню не підлягає, що сторони по вищеназваному договору виконали всі істотні умови договору, що також підтверджується зібраними по справі доказами.

Яких не будь суперечок між сторонами по Договору купівлі продажу за № 18139 від 04.03.1997 року судом не встановлено, протизаконних умов зазначена угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Також, судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 06.01.1988 року (а.с. ) між ОСОБА_2 та позивачкою по справі ОСОБА_4 (прізвище після шлюбу ОСОБА_5 ) 06 січня 1988 року було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 54.

За рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2006 року, яке набуло чинності 30 жовтня 2006 року, шлюб між позивачкою у справі ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано (а.с. 6), прізвище на ОСОБА_5 змінено після укладення шлюбу (а.с. 8).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день надбання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно роз`яснень які передбачені п. 22 Пленуму Верховного суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК.

Також, судом було встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, а отже зазначені обставини виходячи з вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України доказуванню не підлягають, що квартира АДРЕСА_1 придбана подружжям за час шлюбу, а отже є спільним сумісним майном та приймаючи до уваги положення ст. 71 СК України підлягає розділу, виходячи із рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя.

Одночасно, судом встановлено, що враховуючи положення чинного законодавства України, позивачка ОСОБА_1 не має змоги вільно розпорядитись своєю власністю, у зв`язку з тим, що вищеназваний Договір купівлі продажу нерухомого майна за № 18139 зареєстрований Одеською Товарною Біржею за № 18139 від 04.03.1997 року, нотаріально не посвідчений.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають стягненню у порядку положень ст. 88 ЦПК України, однак виходячи з характеру виниклих спірних правовідносин суд приходить до висновку про стягнення 50 відсотків судових витрат із співвідповідача у справі ОСОБА_2 на користь позивачки у справі.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 62, 69, 70, 71 СК України, ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. ст. 215, 216, 220, 328, 334, 368, 372 ЦК України (в редакції 2004 року), ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною та визнання права власності задовольнити.

Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 04 березня 1997 року та зареєстрованого Одеською Товарною Біржею за № 18139 від 04.03.1997 року відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 визнати дійсним з моменту його укладення, а саме з 04 березня 1997 року.

Наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається.

Розділити майно подружжя, виділивши у власність ОСОБА_1 Ѕ (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

Виділити у власність ОСОБА_2 Ѕ (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 припинити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на Ѕ (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на Ѕ (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суму судового збору у розмірі 27 гривень 50 копійок та 60 гривень 00 копійок витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи, а всього суму судових витрат у розмірі 87 гривень 50 копійок.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси, особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: