Справа № 2-565/11
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 грудня 2011 року Шаргородський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Славінської Н.Л.
при секретарі Бабиній І.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, хоча викликалася належним чином. Про час та місце судового розгляду справи відповідачка повідомлялася належним чином: за зареєстрованим місцем проживання відповідачки в м. Шаргород Вінницької області на вул. 8 Березня, 13, їй надсилалися судові повістки, які повернуті до суду із записом в довідках Укрпошти на повернутих конвертах з поштовою кореспонденцією судовою повісткою, що адресат за вказаною адресою не проживає, а мати адресата категорично відмовляється від отримання поштової кореспонденції (а.с.18,20,27,31).
Відповідно до вимог ст.109 ЦПК України, позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.
Згідно вимог ч.3 ст.122 ЦПК України, судом зроблено запит в Шаргородський РВ УМВС України у Вінницькій області про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 (а.с.9), та отримано повідомлення, що місце проживання останньої зареєстровано не в ІНФОРМАЦІЯ_1, а в м. Шаргород (а.с.10).
Статтею 74 ЦПК України встановлено, що судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованому у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь в справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому із повнолітніх членів сімї, які проживають з нею.
Таким чином, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про розгляд справи і не зявилася в судове засідання без поважних причин.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Оскільки у розписці зазначено, що відповідачка отримала кошти від позивачки і зобовязується їх повернути саме позивачці, і, з врахуванням того, що розписка знаходиться у позивачки ОСОБА_1, суд вважає, що дана обставина підтверджує факт зобовязання відповідачки перед позивачкою за договором позики.
До даного часу відповідачка суму позики позивачці не повернула, що вбачається із позовної заяви, матеріалів справи, а також підтверджується тією обставиною, що борговий документ розписка, до даного часу знаходиться у позивачки та не повернута останньою відповідачці у випадку, якби відповідачка сплатила борг за договором позики.
При зверненні в суд позивачкою сплачене державне мито в сумі 183,31 грн. відповідно до ціни позову (а.с.2), витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. (а.с.1).
Даному факту відповідають правовідносини позики, за договором якої одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).
Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).
Згідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України).
Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається (ст.525 ЦК України).
Згідно ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги.
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Договір є обовязковим для виконання (ст.629 ЦК України).
Оскільки факт повернення боргу відповідачкою позивачці не доведено, то право позивачки невиконанням зобовязання з боку відповідачки порушено і підлягає судовому захисту.
Відповідно до вимог частин 1,3 ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.
Таким чином, наявність боргового документа розписки, у позивачки, свідчить про існування невиконаного відповідачкою зобовязання.
Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тому підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки інфляційні втрати за весь час прострочення в сумі 3906 грн. та три проценти річних в сумі 1141,06 грн., згідно розрахунку (а.с.22).
Також, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки витрати по сплаті державного мита при зверненні в суд в сумі 183,31 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.
Строки звернення до суду, встановлені ст. 253 ЦК України, позивачкою не пропущено, оскільки остання звернулася до суду 30.08.2011 року, тобто в межах трирічного строку з часу (1.09.2008 року), коли умови договору позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинні бути виконані, що вбачається із поштової відмітки на конверті (а.с.8).
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-227 ЦПК України і на підставі ст.ст. 218, 525, 526, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя