Справа № 22Ц-3433/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 41 Доповідач: Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2011 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Колоса С.С.,

при секретарі: Ковальчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 30.08.2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третьої особи без самостійних вимог: Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про вселення, -

встановила:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про вселення, вказуючи, що у грудні 1994 року вона та її неповнолітня дочка ОСОБА_5, як члени сімї ОСОБА_4, прописалися та почали постійно проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також зазначили, що з 2004 року батьки перешкоджали їй та дочці користуватись квартирою.

У звязку з цим вона змушена була звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 10.09.2004 року її позов було задоволено та зобовязано ОСОБА_4, ОСОБА_6 не чинити перешкоди їй та її неповнолітній дочці в користуванні зазначеною квартирою.

Після смерті її матері ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_4 знову почав перешкоджати їй та неповнолітній дочці у користуванні квартирою, зокрема 15.09.2010 року відповідач змінив вхідний замок та не впускає її з дочкою в квартиру.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 30.08.2011 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Вселено ОСОБА_3 та її неповнолітню дочку ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1 та вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

При цьому зазначила, що вона являється співвласником квартири, однак не була залучена до участі у справі та була позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про виселення позивача.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 30.08.2011 року відповідає цим вимогам.

Задовольняючи позов, районний суд виходив із того, що відповідачем не надано доказів, що відносно позивача та її неповнолітньої дочки ставилось та вирішувалось питання про її виселення.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сімї власника, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що після смерті матері позивача, яка померла 21.03.2009 року, відповідач ОСОБА_4 почав перешкоджати позивачу та її неповнолітній дочці в користуванні квартирою. Зокрема у вересні 2010 року ОСОБА_4 змінив замки вхідних дверей квартири та не впускає ОСОБА_3 і її неповнолітню дочку в квартиру.

Крім того, у суді першої інстанції ОСОБА_4 не заперечував той факт, що він дійсно не бажає, щоб позивачка та її дочка проживали у вказаній квартирі.

Таким чином, судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги, що надані відповідачем копії актів про те, що ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_5 зареєстровані, однак не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29-33), не дають можливості встановити причини через які позивачка зі своєю дочкою за вказаною адресою не проживають.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не зясовано статус квартири та хто є її власником і користувачем, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_4 є співвласником квартири, а позивачка ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_5 зареєстровані та проживали в спірній квартирі як члени сімї власника.

Твердження ОСОБА_2 про те, що вона була позбавлена права на звернення до суду з позовом до позивача про виселення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки свідоцтво право на спадщину ОСОБА_2 отримала 24.04.2010 року (а.с. 45), і з цього часу мала право звернутися до суду з зазначеними вимогами, що нею зроблено не було.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 30.08.2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

З оригіналом вірно :