Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 2-31/11
Провадження № 2/811/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.06.2011 у складі: головуючого судді,- ОСОБА_1 при секретарі,- ОСОБА_2, за участю представника відповідача, - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні залу суду смт. Михайлівна, Михайлівського району, Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення вартості товарно- матеріальних цінностей набутих без достатньої правової підстави, -

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення вартості товарно-матеріальних цінностей набутих без достатньої правової підстави.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що з метою здійснення підприємницької діяльності 12 жовтня 2006 року між нею та відповідачами було укладено договір, відповідно до якого вона прийняла на себе зобовязання надати відповідачам робочі місця для здійснення ними підприємницької діяльності в належюйау^їй на праві власності торговельному комплексі „ОСОБА_4, який знаходиться за адресою: вул. Леніна, 125, смт. Веселе, з оплатою відповідно до умов договору. Відповідачі в свою чігргу зобовязалися добросовісно виконувати свою роботу а також відповідати за схоронність належного їй товару. Сума матеріальних цінностей (товару) у розмірі 301579,87 грн. була встановлена в результаті інвентаризації (шляхом перевірки товарно-матеріальних цінностей що фактично знаходилися в торгівельному комплексі) за безпосередньою участю відповідачів, про що був складений акт результатів, вірність даних внесених до вказаних документів кожний з відповідачів засвідчив власним підписом. З 12 жовтня 2006 року відповідачі здійснюючи підприємницьку діяльність займалися реалізацією переданих нею товарних цінностей, а також тих які додатково нею передавалися, рух цінностей у вартісному вираженні повністю відображений у звітах про рух матеріальних цінностей які подекадно складалися відповідачами та подавалися їй. Справжність даних внесених до звітів кожен з відповідачів засвідчував власним підписом.

Відповідно до ст. 2 ЗУ „Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні № 996- XIV, від 16.07.1999 року субєкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерській облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності. Згідно Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» N 727/98, від 03.07.1998 р. суб'єкт малого підприємництва - юридична особа зобов'язана вести книгу обліку доходів та витрат і касову книгу. Позивач у справі, маючи статус фізичної особи - підприємця у відповідності до Указу Президента України N 727/98 на протязі 2006 - 2007 років перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності а відтак на цілком законних підставах не вела бухгалтерський облік господарських операцій у відповідності до вимог Закону України N 996-XIV, від 16.07.1999р. та діючих стандартів бухгалтерського обліку. Зазначеним поясняється той факт, що облік руху матеріальних, цінностей, виторгу та оформлення результатів інвентаризації велися не за нормативно встановленою формою. Станом на 19 березня 2007

ВСТАНОВИВ:

року в ТК «Вікторія» була проведена інвентаризація відповідно до якої виявлено нестачу 1 товарно - матеріальних цінностей на загальну суму 23526,41 гривень, про що свідчить акт результатів інвентаризації від 19.03.2007 року, справжність даних внесених до акту підтверджується в тому числі і підписами Відповідачів. Нестача в зазначеній сумі визначена як різниця між вартістю товару переданого відповідачам станом на 12.10.06р. + товар який був переданий відповідачам на реалізацію (його рух можливо визначити згідно звітів) - сданий виторг - залишок товару станом на 19.03.07р. Причини виникнення нестачі до даного часу не з'ясовані, Відповідачі факт виникнення нестачі пояснити не можуть. Вважає, що відповідачі без належної правової підстави за її рахунок набули матеріальні цінності на загальну суму 23526,41 гривень, що обґрунтовую наступним: Відповідно до ст. 1212 ЦК України, Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому п.2 зазначеної норми передбачено, що її положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Фактично передача нею Відповідачам, які на той час перебували у статусі фізичних осіб підприємців, товару ніякими угодами не передбачалася окрім договору від 12.10.2006 року, згідно якого відповідачі зобов'язалися нести відповідальність за схоронність товару, Таким чином станом на 19.03:2007 року як на останній день їх співробітництва Відповідачі мали повернути їй весь товар отриманий від неї за час перебування у договірних відносинах за мінусом сум виторгу фактично повернутих мені. Договір від 12.10.2006 року як підстава отримання товару з моменту фактичного припинення правовідносин між ними фактично припинили свою дію а тому відповідачі мають повернути їй суму нестачі товару 23526,41 гривень як набуту за її рахунок без належної правової підстави. Просить суд стягнути з відповідачів на її користь в солідарному порядку вартість товарно-матеріальних цінностей набутих ними за її рахунок без достатньої правової підстави по 11763,20 грн. з кожного.

До судового засідання представник позивача ОСОБА_7 не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, та пояснив, що ОСОБА_4 не надала доказів, які б підтвердили факт цивільних правовідносин, про стягнення з відповідачів на її користь 11763 грн. 20 коп. Позов подається згідно ст. ст. 118, 119, 120 ЦПК України, ці вимоги обґрунтовані нормами цивільного законодавства. Позивачка обґрунтовує, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мали цивільно-правові правовідносини, та працювали на підприємстві. Але це не так. Це трудові правовідносини, та повинні бути застосовані норми трудового законодавства. Він подавав апеляцію до апеляційного суду в серпії 2009 року про невиплату заробітної плати та відпустку. Обґрунтував ті обставини, що з вересня 2006 року по березень 2007 рік не було сплачено заробітну плату. Обґрунтовано на трудовому законодавстві. Вказані правовідносини були предметом розгляду справи апеляційним судом 13.07.2010 року, та згідно п. З ст. 61 ЦПК України, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В матеріалах справи наявні дві трудові угоди та типовий договір про колективну матеріальну відповідальність /а.с. 26-29/.

Згідно з трудової угоди від 26 серпня 2005 року субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 як роботодавець укладає трудову угоду з ОСОБА_5 про надання роботи з оплатою праці 2 % від виручки, з встановленням робочого часу з 8 до 16 год., без оплати роботи у святкові та вихідні дні, та без оплати лікарняних та відпускних.

За своїм змістом вищевказані документи є саме трудовими угодами, але не цивільно-правовими. Про наявність трудових відносин свідчить також і договір про повну матеріальну відповідальність.

Таким чином, суд вислухавши представника відповідачів та дослідивши докази, а саме: світлокопію трудової угоди укладеної між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

світлокопії свідоцтв про сплату єдиного податку, світлокопію трудової угоди між ОСОБА_5, та ОСОБА_6, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення вартості товарно- матеріальних цінностей набутих без достатньої правової підстави, задоволенню не підлягають.

Ухвалою апеляційного суду від 13.07.2010 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про внесення запису у трудову книжку, стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку з урахуванням інфляційних виплат відшкодування моральної шкоди, було зазначено, що укладення трудової угоди ОСОБА_4 з ОСОБА_5, роботодавцем 12.10.2006 року було укладено договір про колективну матеріальну відповідальність за своїм змістом, а не цивільно - правовими угодами, оскільки вони містять всі істотні умови праці. Тому, факт наявності між сторонами трудової угоди, було доведено.

З цих підстав, посилання позивачки на норми цивільного законодавства - безпідставні. Ці факти доказуванню не підлягають, тому що були доведені при вирішенні іншої справи, апеляційним судом, як то вимагає п. З ст. 61 ЦПК України. З цих підстав, позов задоволенню не підлягає.

209, 213, 215, 218 України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог відмовити.

Сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

,.ОСОБА_8