АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-4643 2011 р. Головуючий 1-ої інстанції: Подус Г.С.
Категорія: стягнення аліментів Доповідач: Коростійова В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коростійової В.І.,

суддів: - Ізмайлової Г.Н., Ситнік О.М.,

за участю секретаря - Варюшичевої A.C.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та заборгованості за аліментами та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

2 лютого 2009 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та заборгованості по аліментам.

В обґрунтування позову посилалась на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2002 року з неї стягнуто аліменти на утримання матері ОСОБА_3 у розмірі 20 % з усіх видів заробітку, починаючи з 30 серпня 2002 року до зміни матеріального положення сторін.

Станом на 1 січня 2009 року у неї виникла заборгованість за аліментами у сумі 7 650 грн.

Вона має дві доньки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час вона не працює у зв'язку з доглядом за меншою дитиною. Свою підприємницьку діяльність припинила.

Посилаючись на вказані обставини, просила звільнити її від сплати аліментів та заборгованості за аліментами.

5 березня 2009 року ОСОБА_3 пред'явила до ОСОБА_4 зустрічний позов про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилалась на те, що її донька ОСОБА_4 навмисно не виконує рішення суду про сплату аліментів, переоформила свій бізнес на чоловіка і працює разом з ним. Бізнес є прибутковим (торгівля дитячими візками). За останні роки сім'я доньки покращила достаток: придбала трикімнатну квартиру, автомобіль, меблі. Нині, ОСОБА_3 80 років, вона тяжко хворіє, потребує догляду і матеріальної підтримки. ОСОБА_4 - єдина її донька, ніякої допомоги їй не надає. Аліменти не сплачує, спричиняє їй моральну шкоду.

Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Взаємних вимог один до одного сторони не визнали.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2010 року, у якому виправлена описка ухвалою цього ж суду від 2 лютого 2011 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Постановлено звільнити ОСОБА_4 від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_3 за період з 1 липня 2004 року по 30 листопада 2010 року.

У частині позову про звільнення від сплати аліментів ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення в частині задоволення позову ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та відмови їй у позові про відшкодування моральної шкоди скасувати.

ОСОБА_4 у позові про звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовити, а її позов про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

При цьому посилаються на: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення судом норм матеріального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - зміні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2002 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання матері ОСОБА_3 у розмірі 20 % з усіх видів заробітку, починаючи з 30 серпн 2002 року до зімни матеріального становища сторін (а. с. 5).

Звільняючи ОСОБА_4 частково від сплати заборгованості за аліментами за період з 1 липня 2004 року по 30 листопада 2010 року, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народила доньку ОСОБА_6, перебуває у відпустці по догляд за дитиною. У липні 2004 року припинила свою підприємницьку діяльність.

Погодитися з таким висновком не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

За змістом вказаної норми суд повинен встановити, яку заборгованість має платник аліментів, які обставини призвели до утворення заборгованості, наскільки матеріальне становище платника аліментів дозволяє погасити заборгованість.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка ОСОБА_4 не надала суду доказів на підтвердження обставин, що мають істотне значення для звільнення від заборгованості за аліментами.

У справі є довідка державного виконавця державної виконавчої служби у Дзержинському районі м. Харкова лише станом на 1 жовтня 2006 року (а. с. 8).

За який період виникла ця заборгованість і з яких обставин, матеріали справи не містять.

Позивачка ОСОБА_4 не надала суду доказів того, яка заборгованість за аліментами є станом на день звернення до суду - 2 лютого 2009 року та з яких обставин вона виникла.

В обґрунтування звільнення від сплати заборгованості за аліментами, суд послався на те, що ОСОБА_4 знаходиться у відпустці по догляду за донькою Поліною, ІНФОРМАЦІЯ_1 та на те, що у 2004 році ОСОБА_4 припинила свою підприємницьку діяльність.

Довідка про знаходження ОСОБА_4 у відпустці по догляду за дитиною відсутня.

Акт державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова про припинення підприємницької діяльності з 1 липня 2004 року датований 12 травня 2005 року (а. с. 9-11).

На час звернення до суду ОСОБА_4 не надала доказів свого сімейного та матеріального становища і не спростувала заперечення ОСОБА_3 про те, що у період, за який вона просить звільнити її від заборгованості за аліментами, вона придбала нерухомість, автомобіль, меблі.

З огляду на це, підстав для звільнення ОСОБА_4 від сплати заборгованості за аліментами за ч. 2 ст. 197 СК України не було.

Судова колегія рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за період 1 липня 2004 року по 30 листопада 2010 року скасовує і ОСОБА_4 у цій частині у позові відмовляє.

У частині відмови ОСОБА_3 у позові про відшкодування моральної шкоди рішення суду відповідає обставинам справи і вимогам ст. 1166 ЦК України.

Оскільки судом не встановлено період, за який виникла заборгованість за аліментами, її сума і обставини, за яких вона виникла, суд правильно відмовив у позові про відшкодування моральної шкоди з підстав, заявлених ОСОБА_3

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. З ч. 1 ст. 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2010 рокуу частині задоволення позову ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за період з 1 липня 2004 року по 30 листопада 2010 року скасувати і ОСОБА_4 у позові у цій частині відмовити.

У частині відмови ОСОБА_3 у позові про відшкодування моральної шкоди це ж рішення залишити без змін.

В іншій частині рішення не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: