АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2011 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

в складі:

головуючого - Желепи О.В.

суддів - Качана В.Я., Кабанченко О.А.

при секретарі - Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Вектор» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 липня 2010 року в справі за позовом Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Приватного підприємства «Вектор», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Приватне підприємство «Вектор», ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року позивач - Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк») звернувся з позовом до Приватного підприємства «Вектор» (далі − ПП «Вектор»), як до позичальника, та ОСОБА_2, ОСОБА_3, як поручителів за кредитними зобов'язаннями позичальника, і просив стягнути солідарно з усіх відповідачів заборгованість за кредитною угодою в загальній сумі 2.060.102,23 грн.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк» з зустрічним позовом про визнання недійсною кредитної угоди, зокрема, в частині договірних умов, передбачених п.5.2, якою сторонами обумовлено стягнення штрафу у розмірі 2% від суми одержаного кредиту за порушення позичальником зобов'язань, передбачених п.п.2.2.7., 2.2.8., 2.2.11., 4.9., 7.1.

Позивач за зустрічним позовом послався на те, що ці умови кредитного договору внесені за ініціативою банку, є несправедливими і не узгоджуються з чинним законодавством.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 9 липня 2010 року в задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволений частково.

Судовим рішенням визнані пункти А.7., 5.1. та 5.8. кредитної угоди недійсними.

В зустрічному позові в частині визнання недійсним пункту 5.2. кредитної угоди відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2011 року, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 липня 2010 року в частині відмови в задоволені позову ПАТ «Комерційний Банк «Приват Банк» та в частині задоволення зустрічного позову про визнання окремих частин правочину недійсними скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсними пунктів А.7, 5.1, 5.8 кредитного договору.

Позов банку до ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість по кредиту в сумі 1455000 грн., проценти в сумі 461176 грн. 27 коп., прострочену комісію 6515грн.10 коп. пеню в сумі 137410грн.86 коп., судові витрати в сумі 2790 грн.

В частині позовних вимог Банку до ПП «Вектор» про стягнення заборгованості − провадження в справі закрито.

В іншій частині рішення залишено без змін.

ПП «Вектор» подало апеляційну скаргу на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 липня 2010 року, в якій просили вказане рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до КБ «Приват Банк», треті особи: ПП «Ветор», ОСОБА_3 про визнання недійсним п 5.2. кредитного договору скасувати, та задовольнити вказані вимоги.

В апеляційній скарзі представник третьої особи :ПП «Вектор», посилається на не вірне застосування судом норм матеріального права, а саме: ст..8, ч.1 ст. 61 Конституції України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Суд залишив поза увагою доводи ОСОБА_2 про те, що в кредитному договорі наявний подвійний характер відповідальності, що прямо суперечить ст.. 61 Конституції України, про неможливість двічі притягнути особу до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

В судове засідання апеляційного суду, сторони не з 'явились, про день і час розгляду справи повідомлені, що підтверджується відповідними розписками.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову в частині позовної вимоги про визнання недійсним п. 5.2. кредитного договору, суд першої інстанції вважав встановленими такі обставини.

Встановлено, що, 11 червня 2008 року за № VL 884 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником ПП «Вектор» укладений кредитний договір у вигляді поновлювальної кредитної лінії на суму 1.455.000 грн. для ведення господарської діяльності підприємства на термін до 10 червня 2009 року під 23% річних.

Згідно кредитної угоди погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно протягом всього терміну дії договору.

В забезпечення даної угоди відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 уклали з ЗАТ КБ «ПриватБанк» договори поруки від 11 червня 2008 року, згідно до яких, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взяли на себе відповідальність перед банком за виконання ПП «Вектор» усіх його зобов'язань за кредитною угодою.

Пунктом 5.2 кредитної угоди передбачено право кредитора стягувати штраф у розмірі 2% від суми одержаного кредиту за порушення зобов'язань, передбачених п.п.2.2.7., 2.2.8., 2.2.11., 4.9., 7.1. кредитного договору.

При цьому пунктами п.п.2.2.7., 2.2.8., 2.2.11., 4.9., 7.1. кредитного договору сторонами обумовлено, що: позичальник зобов'язувався надавати банку не пізніше 5 числа місяця, що слідує за звітним кварталом інформацію про фінансовий стан боржника (п.2.2.7); щомісячно, у термін до 5 числа, інформувати банк щодо цільового використання кредитних коштів (п.2.2.8); не пізніше трьох днів з моменту отримання копії ухвали господарського суду про банкрутство позичальника повідомляти про це кредитора (п.2.2.11); пунктом 4.9 кредитної угоди сторонами передбачено порядок та послідовність зарахування коштів, які будуть надходити від позичальника на погашення кредиту; пунктом 7.1 кредитної угоди сторонами передбачений обов'язок позичальника повідомити в триденний термін кредитора про зміну правового статусу чи реорганізацію позичальника чи зміну його засновників.

Статтею627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, підписуючи договори поруки були ознайомлені з умовами кредитної угоди і не висували будь-яких заперечень, щодо не справедливості положень вказаної угоди в період укладення договорів поруки, .

Судом першої інстанції встановлено, що умови кредитного договору, викладені в п.5.2, яким передбачено право кредитора на стягнення штрафу, не суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, підстави передбачені ст. 215 ЦК України для визнання недійсною частини правочину відсутні.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, підстави заявлених позовних вимог, дослідивши докази, які надавались на підтвердження цих вимог, приходить до висновку, що обставини справи, які суд вважав встановленими доведені, висновки суду про відсутність підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог відповідають цим обставинам та нормам матеріального права, процесуальні норми судом не порушені.

Доводи апеляційної скарги про те, що п.5.2. кредитного договору передбачена подвійна відповідальність за невиконання боржником своїх грошових зобов'язань, не приймаються до уваги, тому, що , право на стягнення штрафу за вказаним пунктом, виникає у боржника в разі не виконання ним обов'язків передбачених п.п. 2.2.7, 2.2.8, 2.2.11, 4.9., 7.1. Разом з тим обов'язки, викладені в цих пунктах не стосуються несвоєчасного повернення кредиту та відсотків, а тому, відсутні підстави вважати, що кредитним договором передбачена подвійна відповідальність боржника за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, в тому числі і ст.8, ч.1 ст. 61 Конституції України , ст.. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», та дійшов до правильного висновку, що положення п 5.2. кредитного договору цим нормам не суперечать.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним п.5.2 кредитної угоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Вектор» - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 9 липня 2010 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Приватне підприємство «Вектор», ОСОБА_3 про визнання недійсним п.5.2 кредитної угоди від 11 червня 2008 року за № VL 884 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Приватним підприємством «Вектор» - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді