АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач : Прокопчук Н.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого - судді Прокопчук Н.О.

суддів : Махлай JI.Д., ОСОБА_1.

при секретарі :Симоненко O.A.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,третя особа : Головне управління юстиції в м. Києві про визнання договору дарування недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Соломянського районного суду м. Києва від 01 липня 2011 року

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року позивачка звернулася із даним позовом до відповідача. Зазначала,що у 2004 році померла її мати ОСОБА_5,яка мешкала у належній їй квартирі АДРЕСА_1 Б в м. Києві. У лютої* 2005 року вона подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За свідоцтвом про право і спадщину звернулася у лютому 2010 року ,проте їй було відмовлено,оскільки перед смертю мати подарувала свою квартиру відповідачу , який є рідним братом позивачки. Посилаючись на те,що її мати страждала на психічне захворювання й не могла розуміти своїх дій при укладанні договору дарування , позивачка просила визнати договір дарування недійсним .

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 01.07.2011 року позов задоволено .Визнак недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 Б в м. Києві, укладений 08.04.2004 року і зареєстрований в реєстрі за № 1757. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмі] 3226.24 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,який є представником відповідача за довіреністю,ставиться питання пр скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, щ рішення суду,на його думку є незаконним та необґрунтованим, а позовні вимоги недоведеними. Судом надана неправильна оцінка доказам, не враховано ,що ознаки психічного розладу у матері сторін виникли наприкінці. квітня 2004 року, після укладання нею договору дарування, при цьому задовго до укладання цього договору усі: рідних вона повідомляла про свій намір подарувати квартиру синові,оскільки доньці вони з сином залишили двокімнатну квартиру з меблями та обладнанням. Крім того , відповідачем було заявлено про застосування строк; позовної давності,але суд на таке не зважив і вважав ,що двічі пропущений трирічний строк позовної давності буї пропущений з поважних причин через необізнаність позивачки у нормах закону.

В суді апеляційної інстанції відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримав з підстаї наведених в ній.

Представник позивачки просить апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині,колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відмовивши у задоволенні позову суд виходив з того ,що при вчиненні правочину дарувальник ОСОБА_5 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При цьому суд вважав ,що позивачка пропустила строк позовної давності з поважних причин через свою необізнаність в правових питаннях щодо оформлення спадщини.

З матеріалів справи вбачається ,що сторони по справі є братом та сестрою.

08.04.2004 року їх мати - ОСОБА_5 подарувала своєму сину - позивачу по справі ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3.

Вказаний правочин вчинено у письмовій формі,посвідчено нотаріально .договір дарування зареєстрований у БТІ м. Києва .

27.12.2004 року ОСОБА_5 померла. Відповідачка звернулася із заявою про прийняття спадщини після померлої матері 22.02.2005 року ( т.1 а.с.55). При цьому вона не зазначала з чого складається спадкове майно та не надавала правовстановлюючих документів на нього. 07.07.2005 року ОСОБА_2 отримала запит нотаріуса до БТІ про повідомлення нотаріуса або видачу їй на руки відповіді про власника квартири АДРЕСА_3 ( а.с. 64 т.1).Свідоцтво про право на спадщину їй не видавалося,спадкового майна не було виявлено.

ОСОБА_6 посмертної експертизи № 201 від 01.03.2011 року померла ОСОБА_5 на час укладання договору дарування не розуміла своїх дій та не могла керувати ними.

З огляду на таке , колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції ,що дарувальник на час вчинення правочину ,не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Разом з тим колегія суддів вважає доведеною ту обставину,що про намір матері подарувати квартиру сину ,позивачка була обізнана до настання психічного розладу здоровя матері , а про здійснення цих намірів - з часу укладання договору дарування.

Про таке свідчили в судовому засіданні свідки : ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,ОСОБА_10,ОСОБА_11,ОСОБА_12,які є сестрами та рідними померлої і в суді засвідчили,що ОСОБА_5 неодноразово повідомляла їх ,що свою квартиру бажає передати ,а в подальшому здійснила це й подарувала її, своєму синові, оскільки раніше вони із ним залишили ОСОБА_2 отриману на них трьох двокімнатну квартиру № 14 по вул.. Василенка в м. Києві.

Пояснення вказаних свідків логічні, узгоджуються між собою, вони дійсно володіють інформацією, яку повідомили суду, тому підстави не довіряти таким свідкам відсутні.

Крім того ,усі подальші,після подання заяви про прийняття спадщини дії позивачки також свідчать про її обізнаність про укладання матірю договору дарування квартири на користь брата. Відповідь на запит нотаріуса від 07.07 2005 року до БТІ вона нотаріусу не передала. Протягом 5 років вона не зверталася до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про спадщину, не подавала правовстановлюючих документів, не вчиняла ніяких дій щодо квартири,її утримання та оплати тощо. За життя матері договір дарування позивачка не оспорювала.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,яка його порушила.

З огляду на зазначене ,колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачкою строку позовної давності про застосування якого відповідач заявив в суді першої інстанції, і не може погодитися із висновком суду про поважність причин пропуску позовної давності .оскільки необізнаність в нормах закону до таких не відноситься, а на інші позивачка та її представник не посилалися та в суді не доводили.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,є підставою для відмови у позові.

Ураховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини,колегія суддів вважає ,що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Керуючись ст. ст.303,307,309,313-314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Соломянського районного суду м. Києва від 01 липня 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту : У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,третя особа : Головне управління юстиції в м. Києві про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення,але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді: