Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22ц-2366/2011 Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 37 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Качана О.В.

суддів Скіця М.І., Захарової А.Ф

при секретарі Кривденко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 9 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Золотоніської міської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним та визнання права власності на ? астину, -

встановила:

В березні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Золотоніської міської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним та визнання права власності на ? частину, посилаючись на те, що з 6 липня 2000 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 16 червня 2006 року даний шлюб розірвано.

24 вересня 2005 року ОСОБА_5 придбав на своє ім'я квартиру АДРЕСА_1.

31 грудня 2009 року ОСОБА_5 заповів дану квартиру ОСОБА_4, а 7 січня 2010 року - помер.

Вважає, що її чоловік розпорядився спільним майном подружжя, в той час, як міг і повинен був розпорядитися ? частиною належної йому квартири.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 9 вересня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1000 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3, посилаючись незаконність та необґрунтованість даного рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення на таких підставах.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 червня 2006 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірвано. Вказаним рішенням встановлено, що сторони з липня 2005 року проживають окремо, спільне господарство ними не ведеться, шлюб носить формальний характер.

Також встановлено, що 24 вересня 2005 року ОСОБА_6 придбав на своє ім'я квартиру АДРЕСА_2. Оскільки квартира придбана після припинення спільного проживання з ОСОБА_7, а тому вона є його власністю. Він правомірно розпорядився своїм майном, зробивши заповіт на ім'я ОСОБА_4

Те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 формально перебували в шлюбі, не дає позивачці права на частину квартири.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона у справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 6 ст.57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Згідно з п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того і вважав доведеним, що позивач без поважних причин пропустила строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду стосовно того, що ОСОБА_7 пропустила строк позовної давності щодо поділу спільного майна подружжя, ОСОБА_4 наполягала на застосуванні строку позовної давності.

Відповідно до ч.6 ст.57 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Посилання апелянта у апеляційній скарзі на те, що рішення суду незаконне, нічим не підтверджено та не наведено підстави, визначені у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 9 вересня 2011 року відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 9 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Золотоніської міської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним та визнання права власності на ? частину - залишити без змін.

Рішення суду та ухвала колегії набувають законної сили з моменту проголошення ухвали та можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з моменту проголошення ухвали.

Головуючий

Судді