Справа № 2-79/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

15 вересня 2011 року

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Грищенка М.В., при секретарі - Дубчак Н.В., з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Брусилів Житомирської області справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк про визнання недійсним положень кредитного договору, зобовязання зробити перерахунок, скасувати штрафні санкції,

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до Брусилівського районного суду Житомирської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») про визнання недійсним положень кредитного договору, зобовязання зробити перерахунок, скасувати штрафні санкції. Позивачка зазначила, що 25 грудня 2007 року уклала з закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», реорганізованим в подальшому на ПАТ «КБ «ПриватБанк», кредитний договір про отримання позивачем кредиту на споживчі цілі в сумі 80000 гривень та 9750 гривень на сплату страхових внесків на строк з 25.12.2007 року по 24.12.2017 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць, тобто 15% річних.

В січні 2009 року до позивача надійшов лист від голови правління ПАТ «КБ «ПриватБанк» з попередженням про те, що відсоткова ставка за кредитним договором збільшується і починаючи з 1 лютого 2008 року складатиме 24,97% на рік. Звернувшись до банку позивач отримав усну відповідь, що вірною датою, з якої збільшується відсоткова ставка, є 1 лютого 2009 року.

Позивачка вважала, що умови кредитного договору, зазначені в пункті п.2.3.1 кредитного договору, згідно з якими банк має право в односторонньому порядку без погодження з позивачем підвищити фіксовану процентну ставку за користування кредитом, є порушенням чинного законодавства, а саме: ст.1056 ЦК України, с т.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно з якими банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами.

Такими умовами порушено принцип рівності сторін договору на шкоду позивача, що відпоідно до ст.ст.11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» є порушенням прав споживача.

Позивачка просила визнати недійсним пункт 2.3.1 кредитного договору, зобовязати ПАТ «КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок сплачених позивачем грошових коштів по погашенню кредиту та відсотків по ньому у відповідності до графіку платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зобовязати ПАТ «КБ «ПриватБанк» скасувати штрафні санкції, нараховані за невиплату грошових коштів по незаконно піднятих процентних ставках.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, додатково пояснила, що точної дати отримання повідомлення про підвищення процентної ставки в січні 2009 року вона не пам'ятає.

З 1 лютого 2009 року почала сплачувати кредит з урахуванням підвищеної процентної ставки.

Представник відповідача позов не визнав повністю. В заперечення позову зазначив, що підписання кредитного договору позивачкою свідчить про те, що вона була ознайомлена з усіма пунктами договору і умови договору її влаштовували. Банком було прийняте розпорядження про підвищення процентної ставки 25 грудня 2008 року відповідно до умов договору, повідомлено про це позивачку. Такі дії є законними. Новий щомісячний платіж погашення кредиту після підвищення процентної ставки з лютого 2009 року становить 1952,01 гривень.

Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав:

Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №2К20С>А00004201, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у сумі 80000 гривень на споживчі цілі та в сумі 9750 гривень на сплату страхових платежів зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24 грудня 2017 року. Пунктом 2.3.1. Договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користуванні» кредитом при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в України, а саме: при зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилась ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фоні, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Листом від 25 грудня 2008 року, який ОСОБА_1 отримала в січні 2009 року, відповідач повідомив, що починаючи з 1 лютого 2008 року відсоткова ставка складати.мг 24,97% річних, а в разі незгоди позичальника з такими умовами - в строк не пізніше

20.01.2009року необхідно погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі. Після одержання листа ОСОБА_1 звернулася до банку і зясувала, що підвищення відсоткової ставки відбудеться з 1 лютого 2009 року. З лютого 2009 року ОСОБА_1 почала повертати кошти з урахуванням розміру щомісячного платежу в суте; 1952,01грн., розрахованого за підвищеною відсотковою ставкою, і відповідно до випнем з рахунку погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_1 за період з 01.02.2009 року я

30.06.2009року сплатила кошти на погашення заборгованості за кредитом з урахуванню»і| сплати нарахованої пені в сумі 10346,16 гривень. В подальшому ОСОБА_1 повертала кошти з порушенням строків та розміру щомісячних платежів, встановлених умовами договору кредиту. Станом на 15.09.2011 року прострочена заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» становить 68734.93 грн., а саме: по простроченому тілу кредита - 6498,56грн., по простроченим відсоткам - 37116,56грн., по пені - 21759,81грн., по комісії - 3360,00грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 -3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Добровільно уклавши кредитний договір з відповідачем, позивачка погодилася з умовами цього договору, оскільки будь-яких змін та доповнень до договору не внесено. Більше того, позивачка ОСОБА_1 після повідомлення про підвищення процентної ставки почала сплачувати проценти за новою ставкою, що відповідно до положень частин 2,3 ст.205 та ч.2 ст.642 ЦК України вказує на згоду позичальника зі зміненим розміром процентної ставки.

Посилання позивачки на те, що ст. 1056-1 ЦК України, а також ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», заборонено банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за кредитним договором, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки Закон України № 661 від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким ЦК України було доповнено ст. 1056-1 та доповнено частиною четвертою статтю 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», набрав чинності з 10 січня 2009 року. Тобто, на час укладення кредитного договору та направлення листа позивачці про підвищення відсоткової ставки із 1 лютого 2009 року заборони щодо збільшення банками розміру процентної ставки за кредитним договором не існувало.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Однією з таких підстав є підвищення облікової ставки Національного банку України та нестабільність курсової політики.

Судом установлено, що 25 грудня 2008 року банком було прийняте рішення про підвищення з 1 лютого 2009 року процентної ставки за укладеним з ОСОБА_1 25 грудня 2007 року кредитним договором, про що в той же день їй було надіслано повідомлення. Відтак, банком рішення про підвищення процентної ставки за кредитним договором було прийнято до набрання чинності законом, відповідно до якого умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України позивачка повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, що спірний пункт договору є недійсним. Проте, будь-які докази, які б підтверджували в установленому законному порядку недійсність спірного пункту кредитного договору, з підстав, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, суду не надані, що виключає можливість задоволення позову.

Відповідно відсутні підстави для задоволення позову в частині зобовязання ПАТ «КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок сплачених позивачем грошових коштів по погашенню кредиту та відсотків по ньому у відповідності до графіку платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зобовязання ПАТ «КБ «ПриватБанк» скасувати штрафні санкції, нараховані за невиплату грошових коштів по незаконно піднятих процентних ставках.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88, 209, 212 - 215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк про визнання недійсним положень кредитного договору, зобовязання зробити перерахунок, скасувати штрафні санкції відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області протяга десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь^ справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть падали апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя М. В. Грищенко