Номер провадження 2/2603/3371/11
Справа №2-4518/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2011 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі Зизі Л.В.. Буцко М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вона продала свою квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та придбала квартиру АДРЕСА_1 , яку оформила на ім`я відповідачки ОСОБА_2 .

Протягом судового розгляду справи позивачка доповнила свої позовні вимоги та просила також стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частинах борг в сумі 7700 Євро та 50000 гривень порівну за утримання онуків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; 10500 Євро в рівних частинах за сплату пайового внеску за чотири кімнатку квартиру АДРЕСА_3 ; 20000 гривень в рівних частина на відшкодування моральної шкоди та 2800 Євро з ОСОБА_3 як борг за його проживання в квартирі АДРЕСА_4 . Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що протягом тривалого часу вона утримувала за власні кошти відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Протягом судового розгляду справи позивачка вимоги позову підтримала в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала, фактичні обставини справи не оспорювала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, його представник проти задоволення позову заперечувала позиваючись на його безпідставність, необґрунтованість та пропуск позивачем строку позовної давності.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 листопада 2004 року позивачка уклала договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4 , відповідно до умов якого продала дану квартиру. (а.с.З)

12 листопада 2004 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого придбала дану квартиру за 55770 гривень, (а.с.77-78)

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2011 року було вирішено питання поділу майна набутого подружжям ОСОБА_8 у шлюбі, відповідно до якого за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та 1/6 частину квартири

АДРЕСА_1 . Дане рішення на час розгляду справи законної сили не набрало (а.с.38-39).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання позивача на «несправдження її сподівань донькою» як на підставу для визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 суд вважає безпідставним та таким, що не ґрунтується на діючих нормах матеріального права.

Крім того, протягом судового розгляду позивачем не були надані підтвердження існування між сторонами боргових зобов`язань в сумі 7700 Євро та 50000 гривень за утримання онуків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; 10500 Євро за сплату пайового внеску за чотири кімнатку квартиру АДРЕСА_3 ; 2800 Євро боргу за проживання ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_4 .

Вимога позову про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року .N'5 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності…… Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В ході судового розгляду позивачем та його представником не були надані суду докази які б підтверджували завдання відповідачами позивачу моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 89, 212- 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя