РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2-291/11

14.01.2011 р. м. Харків

Московський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Горбунової Я.М., при секретарі Маріновій О.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним та кредитним договорами та виселення і за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про припинення кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ЗАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на квартиру загальною площею 47,60 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також просить виселити відповідачів із зазначеної квартири із зняттям з реєстраційного обліку.

Відповідачі подали до суду зустрічну позовну заяву, в якій просять припинити дію кредитного договору, встановити наслідком припинення договору сплату позивачем на користь відповідача різницю між затратами в сумі 148679,32 грн. та розстрочити сплату цієї суми на термін кредиту до січня 2023 р. із сплатою щомісяця в рівних частинах. Обгрунтовуючи свої вимоги зазначили, що значне зростання курсу долару до національної валюти у 2008 р. є істотною зміною обставин, якими керувалися сторони при укладання договору кредиту. Внаслідок такої істотної зміни обставин значним образом порушений баланс інтересів сторін договору, і це робить вкрай невигідним для боржника договір кредиту. Вважають, що існують всі передбачені ч.2 ст. 652 ЦК України умови для розірвання договору за рішенням суду і застосування наслідків такого розірвання за ч.3 цієї статті.

В судовому засіданні представник банку свій позов підтримав, зустрічну позовну заяву не визнав, вважаючи, що підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

В судовому засіданні представники ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та сам ОСОБА_5 позов банку не визнали, зустрічний позов підтримали. В заперечення проти позову банку вказали, що вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають так як, банком не додержано вимог п.22 іпотечного договору та ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» щодо направлення письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором іпотекодавцям, крім того, банком не доведено, що існували порушення з боку іпотекодавців ОСОБА_8 та ОСОБА_6 умов кредитного договору, також банком не вчинені дії щодо позасудового врегулювання питання, чим порушені майнові інтереси поручителів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, 27.02.2008 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір за яким ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 41001,50 долларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту 24.02.2023 р.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати позичальником щомісяця за графіком погашення кредиту заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та інших витрат

Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

В порушення зазначених норм закону та п. 2.2, п.8.1 кредитного договору

З метою забезпечення даного договору між сторонами 14.12.2007 р. був укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 (а.с.14-16,21, 28-29).

За вказаним договором позивач 14.12.2007 р. отримав за власною заявою з відкритого йому рахунку гроші у національній валюті в сумі 138240 грн., після чого купив у відповідача на них 25000 доларів США.

Суд вважає, що доводи позивача щодо недійсності окремих умов договору про надання споживчого кредиту від 14.12.2007 р. та договору в цілому та щодо недійсності договору іпотеки не є обґрунтованими та доведеними.

Так, щодо доводів позивача про порушення при укладанні договору про надання споживчого кредиту банком ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п.3.8 Правил, так як його не було ознайомлено з орієнтовною сукупною вартістю кредиту та перевагами пропонованих схем кредитування, не було попереджено про те, що він несе валютні фінансові ризики, та не повідомлено про кредитні умови, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

До підписання договору позивачу відповідачем було надано інформаційного листа, в якому зазначені умови кредитування в іншій валюті, зазначені валютні ризики, орієнтовна сукупна вартість кредиту та переваги пропонованих схем кредитування,та інша інформація, про що свідчить п. 7.12 Кредитного договору підписаного позивачем та сам інформаційний лист, підписаний позивачем (а.с.70-71).

Крім того, в п. 7.12. Кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позивач свідчить про те, що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього.

До того ж, позивач погодився з п.1.1 договору, підписавши його, про те, що він усвідомлює можливість виникнення курсових різниць валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням.

Таким чином, з боку відповідача були вчинені всі необхідні дії, які передбачені чинним законодавством, щодо роз'яснення умов кредитування та надання достовірної інформації позивачу.

Крім того, Позивач стверджує про недійсність укладеного Кредитного договору у зв'язку з його невідповідністю нормам діючого законодавства, а саме Цивільного кодексу України, ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ЗУ «Про захист прав споживачів» та інш.

Такі доводи позивача також суд вважає необґрунтованими через наступне.

До відносини позики застосовуються не лише загальні норми цивільного законодавства щодо зобов'язань, тобто ст. ст. 509-524 ЦК України, а і спеціальні норми Цивільного кодексу, а саме ст.ст. 1046-1057 ЦК України.

У відповідності до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення 1 параграфа глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України до грошових коштів належить і іноземна валюта, яка може використовуватись в Україні у випадках і в порядку встановлених законом, а відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Можливість кредитування в іноземній валюті передбачена ст. 47 Законом України «Про банки ї банківську діяльність», згідно до положень якої кредитною операцією, зокрема, є розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Статті 47 та 49 ЗУ «Про банки ї банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. АКІБ «УкрСиббанк» має відповідну ліцензію Національного банку України № 75 від 24.12.2001 р. (а.с.73)

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрет. АБ «УкрСиббанк» також має відповідний дозвіл Національного банку України № 75-2 від 19.11.2002 р. на здійснення операцій з валютними цінностями згідно з Додатком до дозволу від 19.11.2002 р. (а.с.24-75).

Суд вважає, що операція з надання кредиту не є операцією з використанням іноземної валюти на території України як засобу платежу, і тому не потребує індивідуальної ліцензії, як це передбачено підпунктом «в» пункту 4 статті 5 Декрету. Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Крім того, немає необхідності отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України однією зі сторін договору при використанні іноземної валюти як засобу платежу при сплаті комісій, процентів, пені чи штрафних санкцій за Кредитним договором, так як в даному випадку використання іноземної валюти дозволяється без отримання такої індивідуальної ліцензії на підставі п. 1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 483 від 14.10.2004 р.

Відповідно до ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Суд вважає, що відповідачем не доведено наявність умислу в діях відповідача і істотність значення обставин, щодо яких введено його в оману, і сам факт оману.

Як зазначено вище у рішенні, обставини, щодо яких позивач вказує що його введено в оману, свого підтвердження не знайшли. Крім того, викладені в тексті договору і у інформаційному листі умови, гарантії та інформація свідчать, що сторони усвідомлювали всі суттєві обставини для укладення договору, а саме, щодо природи та предмету правочину, умов надання та використовування кредитних коштів, валюти кредитування, можливості фінансових ризиків, прав та обовязків сторін, відповідальності сторін, та інші обставини.

Не є обґрунтованими посилання позивача не те, що в договорі відсутні положення про відповідальність банку, так як п.4.4 розділу 4 передбачено, що банк несе відповідальність згідно з законом України, з чим погодився позивач, при підписанні договору.

Не довів позивач і наявність у діях відповідача нечесної підприємницької практики, а саме, будь-якої підприємницької діяльності, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. При цьому, сам позивач в судовому засіданні пояснив, що він обрав валюту кредитування швейцарські франки, так як на момент укладання договору вона була самою стабільною валютою на мировому ринку, тобто позивач зробив свій вибір усвідомлено.

Вважаючи доводи позивача стосовно недійсності договору іпотеки не обґрунтованими та недоведеними, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладання іпотечного договору.

Згідно письмових пояснень приватного нотаріуса ОСОБА_9, наданих суду, (а.с.87-88), ОСОБА_10 при укладанні договору надав всі необхідні документи, які підтверджували його право на набуття ним у власність квартири у майбутньому.

Доводи позивача про те, що при укладенні договору іпотеки порушені права його неповнолітньої дитини, не доведенні, так як позивачем не надано доказів, що неповнолітня дитина була співвласником квартири, яка стала предметом іпотеки, або що дитина була на час укладання договору зареєстрована у квартирі.

Крім того, в заяві від 14.12.2007 р. ОСОБА_10 власноручно зазначив, що осіб, в тому числі дітей, що мають право користування квартирою, немає (а.с.112), а в п.1.4 договору іпотеки зазначено, що укладанням договору не порушені права дітей.

Інші, наведені позивачем підстави визнання договору іпотеки недійсним, не приймаються судом до уваги, так як вони не можуть бути підставою для визнання договору недійсним.

Також суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що оспорюванні угоди укладені не уповноваженою із боку банку особою.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїм вимог і заперечень.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання окремих умов договору недійсними та недійсними договорів в цілому задоволенню не підлягають, в звязку з чим, не підлягають задоволенню вимоги позивача по застосуванню наслідків недійсності правочину та щодо зобовязання до вчинення дій по виконанню рішення приватного нотаріуса.

На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через районний суд до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Я.М. Горбунова