_____________________________________________________________________________
Справа№1512/2-2301/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2011 року,

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді: Сватаненка В.І.

за участю секретаря Забегловської Ю.Г., представників сторін: позивачів ОСОБА_1; відповідача ОСОБА_2Д ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:

ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6; третя особа ОСОБА_7 - Про визнання договору дійсним, визнання майна особистою приватною власністю спадкодавцята за позовом:

ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7; третя особа - 3-я Одеська державна нотаріальна контора Про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору є майно у вигляді автомобіля, квартири та грошових коштів, розміщених за життя на банківських рахунках ОСОБА_8, який помер 28.10.2009 року.

25.05.2010 року позивачі звернулись до суду з позовом, який у подальшому був уточнений, до відповідачів про визнання договору дійсним, визнання майна особистою приватною власністю спадкодавця, по якому просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 12.10.1999 року, укладений на Одеській універсальній товарній біржі Вітязьпід № 99-47 кз, за яким ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_8 купив квартиру АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі; визнати особистою приватною власністю ОСОБА_8 майно, яке набуте ним під час окремого проживання з ОСОБА_2, у звязку з фактичним припиненням шлюбу, у термін з 1997 року по 12.08.2009 року: квартиру АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі; автомобіль марки ВАЗ 21093, 1998 року випуску, державний реєстраційний № НОМЕР_1; грошові кошти, розміщених ОСОБА_8 в банківських установах та кредитної спілки на наступних рахунках: на депозитному рахунку № 8829 в ГРУ ПАТ КБ Приватбанк; на рахунку № 1956 та відсотковому рахунку № 1956 в Одеській обласній дирекції ПАТ КБ Правекс-Банк; на депозитному рахунку № 1840/ 0284340US та поточному рахунку № 1840/284340US в АКБ Морський транспортний банк; на депозитному рахунку № 727; на поточному рахунку № 721; поточному рахунку № 727 в Одеській філії АТ Державний експортно-імпортний банк України; на рахунку № 1990; на рахунку № 1989; на рахунку № 1996 в Одеській філії ПАТ ІМЕКСБАНК, відділення № 3, код банку 388384; на рахунку № 0301 у головному офісі ПАТ ІМЕКСБАНК, код банку 328384; на рахунку № 9 та рахунку № 55 в Двадцять сьомому Одеському відділенні Одеської обласної дирекції АКБ ОСОБА_9 Аваль; на грошові кошти, членський внесок та проценти, розміщені ОСОБА_8 в КС Промислово-фінансова кредитна спілка, посилаючись на те, що ОСОБА_8, будучи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, фактично з нею не проживав, у шлюбних відносинах не перебував, мав окремий бюджет, придбав квартиру та автомобіль, мав свої особисті грошові кошти на рахунках у банківських установах.

27.04.2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на подружню частку, по якому просить суд визнати за нею право приватної власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі, право приватної власності на ?? частину автомобіля марки ВАЗ 21093, 1998 року виготовлення, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, стягнути з відповідачів на її користь витрати, повязані з утриманням рухомого та нерухомого майна у розмірі 2357,19 грн., а також визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину грошових коштів ОСОБА_8 як майно, набуте за час перебування у шлюбі, на вищезазначених рахунках, посилаючись на те, що вона, будучи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, фактично шлюбних відносин з ним не припиняла, у звязку з чим усе, що було ним придбано під час зареєстрованого шлюбу є спільним майном подружжя, тобто кожному з подружжя належить по ? його частини.

Представник ОСОБА_4, ОСОБА_5 позовні вимоги своїх довірителів підтримав, просив суд їх задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

ОСОБА_2 та її представник позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 не визнали, заперечували проти його задоволення, просили позов ОСОБА_2 задовольнити.

Третя особа та відповідач ОСОБА_7 пояснив суду, що його мати та батько ОСОБА_2 і ОСОБА_8 з 1992 року по 2009 рік знаходилися у зареєстрованому шлюбі, вони усі спільно проживали однією сімєю в квартирі АДРЕСА_2, але після того як батько у 1999 році купив квартиру АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі, батько та мати разом переїхали до вказаної квартири, де вони проживали разом до моменту смерті батька у 2009 році, а ОСОБА_7 залишився проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із своєю нареченою, а потім дружиною. Таким чином ОСОБА_7 наголошував на тому, що батько за час знаходження з матірю ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі окремо від неї ніколи не проживав, шлюбні стосунки не припиняв.

Відповідач ОСОБА_6 вирішення позову залишив на розсуд суду.

Третя особа - Третя ОДНК про час, дату та місце судового засідання сповіщались належним чином, однак до суду без поважних причин не з*явився.

Суд, вислухавши думку, пояснення та доводи учасників судового розгляду, заслухавши показання свідків, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, надані та витребуванні докази, вважає позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 підлягаючим задоволенню, позов ОСОБА_2 не підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими, стосуються сімейних правовідносин, та урегульовані положеннями КпШС, СК України та ЦК України.

По справі судом встановлені наступні фактичні обставини.

Дітьми ОСОБА_8 є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 89), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 104) та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 45).

7.08.1992 року ОСОБА_8Я та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб (а.с. 44).

Після реєстрації шлюбу у 1992 році ОСОБА_2, ОСОБА_8 та їх син ОСОБА_7 заселилися у квартиру АДРЕСА_3, де фактично спільно проживали однією сімєю до 1997 року. ОСОБА_2 зареєструвалась за адресою вказаної квартири у 1992 році.

У якості місця постійного проживання ОСОБА_8 залишився зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_5, в якій він раніше проживав, де особисто йому належало 169/1000 частин цієї квартири.

На початку 1997 року ОСОБА_8 посварився з ОСОБА_2, виселився з квартири по вул. Дніпропетровська дорога у м. Одесі та повернувся до свого попереднього житла.

26.07.1997 року ОСОБА_8 продав належні йому 169/1000 частини квартири АДРЕСА_4 (а.с. 165-166), у звязку з чим через продаж житла ОСОБА_8 був вимушений знятися з відповідного реєстраційного обліку за адресою вказаної квартири.

Одночасно з цим, за згодою попередньої дружини ОСОБА_10 він заселився для тимчасового проживання в приватний будинок № 8 по вул. Мічуріна у м. Одесі, куди з проданого житла по вул. Пантелеймонівська перевіз усі свої речі.

На протязі липня 1997 року жовтня 1999 року ОСОБА_8 проживав у вказаному будинку по вул. Мічуріна у м. Одесі.

Зазначені обставини підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_4, які також пояснили суду, що на протязі часу проживання в зазначеному будинку ОСОБА_11 виділяв кошти на його утримання та ремонт, за його рахунок на прибудинковій території було побудовано гараж, також ОСОБА_11 виділяв кошти на харчування та інші побутові потреби, а ОСОБА_10, в свою чергу, готувала для нього їжу, прала та інше.

У вересні 1997 року у ОСОБА_11, через професійну діяльність, виникла термінова потреба в реєстрації свого місця проживання, але через відсутність згоди усіх членів своєї сімї, ОСОБА_10 вимушена була відмовити ОСОБА_11 у реєстрації за його місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_6.

У звязку з цим, ОСОБА_8 досяг згоди з ОСОБА_2 щодо своєї реєстрації в квартирі АДРЕСА_3, за умови, що він не буде наполягати на подальшому її поділу і у разі придбання собі окремого житла зніметься з реєстраційного обліку.

8.10.1999 року ОСОБА_11 знявся з реєстраційного обліку з квартири по вул. Дніпропетровська дорога у м. Одесі (а.с. 22, 152).

За договором купівлі-продажу, який 12.10.1999 року був укладений на ОУТБ Вітязь, ОСОБА_11 купив у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі (а.с. 20-21) та 3.11.1999 року зареєструвався за адресою придбаного житла, та став проживати у вказаній квартирі (а.с. 22).

12.08.2009 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 24).

28.10.2009 року ОСОБА_8 помер (а.с. 25), після чого відкрилась спадщина на його майно, яке складається з: квартири, автомобіля (а.с. 51) та грошових коштів на рахунках фінансових установ, відкритих на імя спадкодавця ОСОБА_8 (а.с. 119-125, 137).

Діти спадкодавця у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (а.с. 84, 95, 99), а також до нотаріальної контори звернулась колишня дружина спадкодавця, але їй було відмовлено нотаріусом у прийнятті спадщини (а.с. 48).

Аналізуючи пояснення та доводи ОСОБА_2 в обґрунтування позову суд вбачає в них суттєві розбіжності та протиріччя, вони постійно під розгляду справи змінювались, тому мають суперечливий характер, у звязку з чим суд критично оцінює доводи і пояснення ОСОБА_2 та відноситься до них з недовірою.

Так, в первісних поясненнях ОСОБА_2 стверджувала, що після реєстрації шлюбу вона, ОСОБА_8 та їх син ОСОБА_7 заселилися до квартири АДРЕСА_5, де спільно проживали однією сімєю до 1999 року.

У 1999 році ОСОБА_8 придбав квартиру АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі, після чого ОСОБА_2 разом з ним переїхала у зазначену квартиру, де вони проживали разом до моменту хвороби та подальшої смерті ОСОБА_8 у 2009 році, а їх син ОСОБА_7 залишився проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із своєю нареченою, а потім дружиною.

ОСОБА_2 наполягала на тому, що за час знаходження у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_8 ніколи не покидав сум*ю, окремо від неї він ніколи не проживав, шлюбні стосунки вони не припиняли.

На ті ж самі обставини у своїх поясненнях послався і ОСОБА_7, який в подальшому особисто участі у справі не приймав.

Посилаючись на неправдивість цих пояснень представник позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_12 надав суду копію листа на імя ОСОБА_8, написаний за його твердженням у серпні 1997 році ОСОБА_2 (а.с. 170).

Згідно до змісту даного листа ОСОБА_2 докоряла ОСОБА_8 в тому, що він покинув її та сина ОСОБА_13, повернувся жити в приватний будинок до колишньої дружини ОСОБА_12 та дочки ОСОБА_14. Також ОСОБА_2 посилалась, що не розуміє навіщо ОСОБА_8 необхідна реєстрація в її квартирі якщо проживати в ній він не збирається і висловлювала занепокоєння, що реєстрація в дійсності необхідна ОСОБА_8 для подальшого поділу цієї квартири. Вона також просила у користування автомобіль ВАЗ, щоб мати можливість заробляти на життя та утримувати сина.

Оглянувши зазначену копію ОСОБА_2 категорично заявила, що такого листа вона ніколи ОСОБА_8 не писала та повністю заперечила викладені в листі факти.

В наступному судовому засіданні допитаний судом свідок ОСОБА_10 підтвердила викладені у листі обставини та за вимогою суду надала для огляду його оригінал, копію якого суд залучив до матеріалів справи у якості доказу, після чого ОСОБА_2 змінила пояснення та заявила, що лист вона дійсно писала та передала ОСОБА_8 у серпні 1997 року, оскільки той покинув її з сином та переїхав жити до колишньої дружини ОСОБА_10 та їх дочки ОСОБА_14.

ОСОБА_2 продовжувала стверджувати, що через місяць після отримання цього листа ОСОБА_8 повернувся до неї та сина і більш їх не покидав.

Крім того в своїх первинних поясненнях ОСОБА_2 стверджувала, що після придбання ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі, вона разом з ним переїхала у зазначену квартиру, де вони проживали до моменту хвороби та подальшої смерті ОСОБА_8 у 2009 році.

Судом були приєднанні до матеріалів справи довідки Одеських міських поліклінік № 20 (а.с. 186) та № 29 (а.с.185), в яких містяться відомості щодо місця проживання ОСОБА_2, за яким до 2009 року вона отримувала медичну допомогу.

Згідно цих відомостей, до 2009 року ОСОБА_2 отримувала медичну допомогу за адресою квартири АДРЕСА_3, у той час як відомості щодо отримання будь-якої допомоги за адресою квартири АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі у визначений термін, є відсутніми.

Після того, як суду були надані вказані докази, ОСОБА_2 знову змінила пояснення та почала стверджувати, що у той час, коли чоловік ОСОБА_8, який працював моряком, повертався з рейсу, вона проживала разом з ним в квартирі АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі, а на час знаходження чоловіка у рейсі ОСОБА_2 проживала разом із сином в квартирі АДРЕСА_3.

Вищевикладені неодноразові зміни доводів, їх взаємосуперечливість свідчить про те, що ОСОБА_2 пристосовує свої доводи до доказів, які зібрані судом під час розгляду справи, намагаючись приховати від суду істину та видати за дійсні неправдиві відомості.

Надаючи оцінку поясненням свідка ОСОБА_15 щодо постійного проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 та Петрова у м. Одесі, разом з ОСОБА_8 суд також сприймає їх критично, оскільки, зясовуючи джерело, з якого свідку стали відомі подібні факти, судом встановлено, що свідку, як голові ЖБК було відомо про наявність між власником квартири ОСОБА_8 та ОСОБА_2 зареєстрованого шлюбу і вона бачила їх разом поруч із зазначеним будинком де вона також проживає. На підставі цього свідок ОСОБА_15 зробила висновки про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_2 мають проживати разом.

Такі висновки свідка по суті є припущенням, у той час, як згідно до вимог п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За тих самих підстав суд не приймає до уваги довідку про проживання ОСОБА_2 у період з 1.01.2000 року по 12.08.2009 року в квартирі АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі, разом з ОСОБА_8, видану 26.06.2010 року тією ж особою, як головою ЖБК (а.с.153).

Між іншим, вказана довідка повністю суперечить іншій довідці про склад сімї наймача від 2.11.2009 року, виданої ОСОБА_15 для нотаріальної контори, згідно якої, з моменту придбання ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі та до моменту смерті, разом з ним в цій квартирі у якості члена сімї ніхто не проживав (а.с. 108).

З поясненнь свідка ОСОБА_10 та змісту листа на імя ОСОБА_8, написаного ОСОБА_2 у 1997 році вбачається, що реєстрація за адресою квартири АДРЕСА_3, у вересні 1997 року, ОСОБА_11 здійснив без наміру фактичного проживання в цій квартирі.

Доказом того, що ОСОБА_8 з 1997 року проживав окремо з ОСОБА_2, є також та обставина, що ОСОБА_2 на час звернення до суду з позовом, не була обізнаною про наявність у чоловіка значної кількості рахунків у банківських установах та у кредитній спілці.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України сторони зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порушення зазначених процесуальних норм ОСОБА_2 не довела належними доказазами у встановленому законом порядку обставини того, що у вересні 1997 року ОСОБА_8 поновив з нею шлюбні стосунки та спільне проживання, на що вона послалася як на підставу своїх доводів та заперечень.

Враховуючи, що в своєму листі, написаному ОСОБА_8 після припинення шлюбних стосунків під час роздільного окремого проживання, ОСОБА_2 просила ОСОБА_8 надати у користування автомобіль ВАЗ, щоб мати можливість заробляти на життя, факт отримання ОСОБА_2 у користування такого автомобіля із зазначенням цього права в реєстраційному свідоцтві, як належний та достатній доказ поновлення шлюбних стосунків та спільного проживання з ОСОБА_11, суд не приймає.

Таким чином, надавши оцінку поясненням сторін по справі, свідків та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що квартира АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі, автомобіль марки ВАЗ, 1998 року випуску, а також грошові суми, покладені на рахунки у фінансових установах, набуті ОСОБА_8 за час окремого проживання з ОСОБА_2, за умов фактичного припинення шлюбу з нею.

Крім того на придбання зазначеної квартири ОСОБА_8 витратив гроші, виручені від продажу свого особистого майна 169/1000 частини квартири АДРЕСА_4.

Згідно до ст. 24 КпШС України (1969 року) до роздільного майна подружжя необхідно відносити майно набуте одним із подружжя за час зареєстрованого шлюбу, однак придбане за гроші, виручені ним за рахунок іншого майна - його особистої приватної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 КпШС України суд може визнати майно набуте кожним із подружжя за час їх окремого проживання, за умов фактичного припинення шлюбу, власністю кожного з них.

Ті ж самі норми зазначені у ч. 1 п. 3, ч. 6 ст. 57 СК України.

Таким чином, вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 щодо визнання квартири вказаних квартири та автомобіля, а також грошових сум на рахунках у фінансових установах, особистим приватним майном ОСОБА_8, набутим за час окремого проживання, за умов фактичного припинення шлюбу з ОСОБА_2, є законними та такими, що підлягають задоволенню.

В свою чергу, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частину зазначеної квартири та автомобіля, як частку у спільному майні подружжя, набутому за час шлюбу, суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що 12.10.1999 року ОСОБА_8 на біржі уклала договір купівлі-продажу вказаної квартири АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі з ОСОБА_6, по якому останній продав ОСОБА_8 вказану квартиру, а він сплатив продавцю повну вартість квартири до підписання договору купівлі-продажу. Продавець ОСОБА_6 передав покупцю ОСОБА_8 зазначену квартиру, вивіз усі свої речі з неї, ОСОБА_8 зареєстрував договір купівлі-продажу у КП ОМБТІ та РОН. При укладанні договору біржа вказала у договорі, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

У відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі продажу потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б однієї зі сторін договору є громадянин.

Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі визнати угоду дійсною.

Сторони по договору дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу й виконали умови договору.

Одночасно, судом приймаються до уваги й положення ЦК України у редакції 2003 року, що діє на момент ухвалення рішення по справі, а саме ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи наведені обставини та норми закону, суд погоджується з доводами ОСОБА_5О, ОСОБА_4О, та вважає за можливе визнати дійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, ст. ст. 47, 227 ЦК України 1963 р., ст. 24 КпШС України, ст. ст. 57, 60 СК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6; третя особа ОСОБА_7 - Про визнання договору дійсним, визнання майна особистою приватною власністю спадкодавця- задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 12.10.1999 року, укладений на Одеській універсальній товарній біржі Вітязьпід № 99-47 кз, за яким ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_8 купив квартиру АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_8 майно, яке набуте ним під час окремого проживання з ОСОБА_2, у звязку з фактичним припиненням шлюбу, у термін з 1997 року по 12.08.2009 року:

квартиру АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі;

автомобіль марки ВАЗ 21093, 1998 року випуску, державний реєстраційний № НОМЕР_1;

грошові кошти, розміщених ОСОБА_8 в банківських установах та кредитної спілки на наступних рахунках:

- на депозитному рахунку № 8829 в ГРУ ПАТ КБ Приватбанк;

- на рахунку № 1956 та відсотковому рахунку № 1956 в Одеській обласній дирекції ПАТ КБ Правекс-Банк;

- на депозитному рахунку № 1840/ 0284340US та поточному рахунку № 1840/284340US в АКБ Морський транспортний банк;

- на депозитному рахунку № 727; на поточному рахунку № 721; поточному рахунку № 727 в Одеській філії АТ Державний експортно-імпортний банк України;

- на рахунку № 1990; на рахунку № 1989; на рахунку № 1996 в Одеській філії ПАТ ІМЕКСБАНК, відділення № 3, код банку 388384; на рахунку № 0301 у головному офісі ПАТ ІМЕКСБАНК, код банку 328384;

- на рахунку № 9 та рахунку № 55 в Двадцять сьомому Одеському відділенні Одеської обласної дирекції АКБ ОСОБА_16 Аваль;

- на грошові кошти, членський внесок та проценти, розміщені ОСОБА_8 в КС Промислово-фінансова кредитна спілка.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 Про визнання права власності на 1/2 частину майна, набутого за час перебування у шлюбі- відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя : Сватаненко В. І.