Яготинський районний суд Київської області
Справа № 2-236/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.07.2011 Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Горячев Р.В.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в якій зазначено, що 25 вересня 2009 року позивач позичив відповідачці 23000 гривень. Оскільки відповідачка не повертала коштів, то 25 січня позивач звернувся до неї з вимогою щодо повернення грошових коштів. Враховуючи викладене, а також те, що до даного часу відповідачка не повернула зазначених коштів, позивач просив стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 23000 гривень.

Представник відповідача звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики та стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали вимоги позову, та позивач пояснив, що 25 вересня 2009 року йому зателефонував керуючий Яготинським відділенням «Індекс Банку»ОСОБА_4 та попросив позичити гроші ОСОБА_3. Остання просила позичити їй 25000 гривень, бо потрібні кошти на виробництво товару для підприємницької діяльності, але він не мав коштів в такій сумі, тому порадившись зі своєю дружиною погодився відповідачці позичити кошти в сумі 23000 гривень, вона погодилась, бо терміново потрібні були кошти. Він позичив 25 вересня 2011 року відповідачці 23000 гривень, та відповідачкою була написана розписка, а також нею добровільно було надано документи на її будинок, про що було зазначено у даній розписці. Відповідачка не зверталася після укладення договору позики з проханням повернути їй документи на житловий будинок. 28 вересня 2009 року його дружина ОСОБА_5 позичила відповідачці 65000 гривень, та даний договір позички був посвідчений нотаріусом.

Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи це тим, що даний договір позики є фіктивним, оскільки був учинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином та був укладений під впливом обману з боку позивача. Оскільки з вересня 2009 року в їх сімї виникла необхідність в коштах на виробництво товару для підприємницької діяльності ОСОБА_6. З метою отримання кредиту відповідачка звернулася до керуючого відділенням «Індекс Банку»ОСОБА_4, але останній повідомив, що банк кредиту не надає і запропонував отримати кошти у його знайомого ОСОБА_2. Невдовзі відповідачка зателефонувала до позивача та він зі своєю дружиною приїхали на місце роботи чоловіка відповідачки для ознайомлення з цільовим призначенням коштів. Після чого, позивач погодився позичити відповідачці та її чоловіку 65000 гривень. Договір позики домовились укласти 28 вересня 2009 року. Однак, 25 вересня 2009 року відповідач приїхав на місце роботи чоловіка відповідачки та став наполягати на укладенні даного договору позики 25 вересня 2009 року як гарантії підписання його дружиною ОСОБА_5 у подальшому договору позики від 28 вересня 2009 року та запевнив, що договір позики укладається як гарантія, формально й фіктивно, тому ввів відповідачку в оману й приховав свої дійсні наміри. При цьому, позивач примусив відповідачку віддати документи на будинок № 55, розташований по вул.Борщика в с.Годунівка Яготинського району Київської області, у вигляді технічного паспорту на вказаний будинок. Починаючи з 25 вересня 2009 року усі оригінали документів на будинок знаходилися у позивача, який не зважаючи на неодноразові звернення відповідачки щодо повернення даних документів на будинок продовжує утримувати їх у себе. Враховуючи, що маральна шкода відповідачці завдана внаслідок протиправної поведінки позивача полягає в безпідставному утриманні в себе оригіналів документів на вказаний будинок, в звязку з чим відповідачка втратила спокій, так як було порушено її право власності, та тривалість її душевних і фізичних страждань, що відбилося на самопочутті, вливало на стосунки в її сімї.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши докази, суд вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_3 до задоволення не підлягає.

Так, з показів свідка ОСОБА_5, яка є дружиною позивача, даних в судовому засіданні видно, що їй зі слів її чоловіка ОСОБА_2 відомо, що до нього зателефонувала відповідачка, потім він їй позичив 23 000 гривень 25 вересня 2009 року, а вона йому надала в заставу документи на будинок. Перед тим, як позичити гроші він радився з нею. 28 вересня 2009 року вона позичила гроші ОСОБА_3 в розмірі 65 000 гривень та даний договір позики був посвідчений нотаріально.

Так, в судовому засіданні з оригіналу та копії розписки (а.с.6, 31), з копії та оригіналу вимоги про повернення коштів (а.с.7, 32), листа Яготинської державної нотаріальної контори (а.с.18), копії рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 грудня 2010 року та копії довіреності (а.с.38, 39), оглянутої в судовому засіданні справи № 2-838/10 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, встановлено, що 25 вересня 2009 року позивач позичив відповідачу 23000 гривень, а відповідачка надала йому в заставу документи на будинок № № 55, розташований по вул.Борщика в с.Годунівка Яготинського району Київської області, про що зазначила в розписці. Так, згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно ст.573 ЦК України заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому, а також на підставі ст.574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону…

На даний час відповідачка не повернула позивачу позичені кошти в сумі 23000 гривні. Так, згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.509 К України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобовязання.

Згідно ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов?язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов?язання або погіршення умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

28 вересня 2009 року ОСОБА_5 дружина позивача позичила відповідачці ОСОБА_3 65000 гривень, та даний договір позички був посвідчений нотаріусом.

Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч.3-5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.299 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Таким чином, договір позики укладений без порушення вимог ст.ст.203, 215 ЦК України, та з відсутністю ознак передбачених ст.ст.229, 230, 234 ЦК України.

Дійшовши такого висновку суд приймає до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачкою була написана розписка на суму 23000 гривень та надано у заставу документи на житловий будинок. Факт написання даної розписки з вказаним у ній змістом, сторони не заперечували в судовому засіданні.

Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача в тій частині, що договір позики укладений під впливом обману, як гарантія, що відповідачка коштів не отримувала, оскільки відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, а представник відповідача обґрунтовуючи свої заперечення не довів вказаних обставин в судовому засіданні. Крім цього, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Враховуючи, що саме по собі невиконання

правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. А також, відповідно до практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2011 року вбачається, що ототожнення правових підстав недійсності правочину з підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязань, що виникли з такого правочину, є помилковим у звязку з тим, що підстави різні за своєю правовою природою та характером правовідносин.

Враховуючи дані обставини, а також те, що в судовому засіданні не добуто будь яких доказів про те, що договір між сторонами укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, суд вважає, що права позивача ОСОБА_2 порушені та позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 209, 218 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 230, 509, 533,546, 573, 574, 625,1046,1047,1049, 1051, 1052 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», практикою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2011 року, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 23000 гривень (двадцять три тисячі гривень) боргу за договором позики, а також 230 гривень державного мита та 120 гривень судових витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи сплаченого позивачем.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики та стягнення моральної шкоди, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Яготинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення в повному обсязі.

Суддя Кисіль О. А.