Апеляційний суд Житомирської області
Справа 22-ц/0690/545/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Кашапової Л.М.

суддів Зарицької Г.В.

ОСОБА_1

при секретарі Ганько Ю.І.

з участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 листопада 2010 року, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2010 року публічне акціонерне товариство „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з відповідача 83367грн. 74коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати, посилаючись на те, що 14.11.2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством) та приватним підприємцем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №732 на строк до 03.11.2009 року, відповідно до якого йому видано кредит в сумі 75000 грн. для придбання автокрана та кранового обладнання під 20%

річних, та додаткову угоду про внесення змін №1/732/763 від 24.11.2006 року відповідно до якої сума кредиту була збільшена до 130000грн. Поручителем по вищевказаних угодах виступала ОСОБА_2 згідно договору поруки №734 від 14.11.2006 року та договору про внесення змін №31/734/763-1 від 24.11.2006 року. Однак зобовязання за договорами належним чином не виконали ні позичальник, ні поручитель.

Зазначало, що згідно ст.1 Статуту публічне акціонерне товариство „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк є правонаступником Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закритого акціонерного товариства).

14.10.2010 року судом задоволено клопотання позивача про залучення до участі в справі в якості співвідповідача приватного підприємця ОСОБА_3

В жовтні 2010 року публічне акціонерне товариство „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк подало заяву про уточнення позовних вимог, в якій просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитними зобовязаннями в сумі 83367грн. 74коп. та понесені судові витрати.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29.11.2009 року провадження у справі в частині позовних вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 закрито.

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29.11.2010 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк заборгованість за кредитними зобовязаннями в сумі 78370грн. 75коп., з них: заборгованість за кредитом - 66500грн., пеня за несвоєчасну сплату суми кредиту 11594грн. 13грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків 276грн. 62коп., а також 783грн.70коп. судового збору та 120грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 29.12.2010 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно зясував обставини справи, не дав належної оцінки зібраним по справі доказам та змісту укладеного кредитного договору, порушив норми процесуального закону, позбавивши її можливості бути присутньою в судовому засіданні, а тому висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з врахуванням наступного.

Згідно вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст.ст.553,554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 14.11.2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством), правонаступником якого являється публічне акціонерне товариство „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, та приватним підприємцем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №732 на строк до 03.11.2009 року та додаткову угоду №1/732/763 від 24.11.2006 року, відповідно до яких останньому видано кредит в сумі 130000грн. для придбання автокрана та кранового обладнання, а приватний підприємець зобовязувався погасити кредит, сплатити за користування кредитом проценти в сумі, строки та на умовах, передбачених договорами.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника банком було укладено договір поруки з ОСОБА_2 №734 від 14.11.2006 року та договір про внесення змін №1/734/763-1 від 24.11.2006 року.

Однак ні позичальник, ні поручитель свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконали, внаслідок чого на час ухвалення рішення мала місце прострочена заборгованість за кредитом в сумі 66500грн. 00коп., пеня по тілу кредиту 11594грн. 13грн., пеня за прострочення сплати відсотків по кредиту 276грн. 62коп., а всього 78370грн. 75коп., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором та довідкою банку від 25.11.2010 року (а.с.28,81).

За даних обставин суд прийшов до обгрунтованого висновку про те, що позов підлягає задоволенню і з відповідача, як поручителя, на користь банку підлягають стягненню в примусовому порядку суми заборгованих платежів за кредитним договором та пеня.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом, в порушення вимог ст.258 ЦК України, не застосована спеціальна позовна давність в один рік, є безпідставними, оскільки згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Апелянт ОСОБА_2, як відповідач по справі, ухилилась від участі в розгляді справи судом першої інстанції і, відповідно, заяви про застосування судом позовної давності не подавала.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не надав скаржнику, як відповідачу по справі, можливості подати докази та спростувати вимоги позивача, є необґрунтованими, оскільки відповідачка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи судом на 16.08.2010 року, 14.10.2010 року, 21.10.2010 року, 11.11.2010 року, 29.11.2010 року, а тому мала можливість навести обставини чи надати докази на обґрунтування своїх заперечень, однак не зробила цього, неодноразово подаючи клопотання про перенесення розгляду справи в звязку з неможливістю зявитись в судове засідання в звязку з з сімейними обставинами чи хворобою.

До апеляційної скарги також не було долучено жодного документального доказу (платіжні касові квитанції), який міг би поставити під сумнів законність та правильність нарахування позивачем заборгованості по кредитних зобовязаннях, в тому числі і пені.

Доводи апелянта щодо непогодження з наданим позивачем розрахунком по заборгованості і неврахування судом факту ухилення банку від укладення додаткової угоди, відповідно до якої заборгованість по кредиту мала капіталізуватися, так як реструктуризація боргу робиться з метою зменшення фінансового навантаження на боржника, є необґрунтованими, оскільки ні власних розрахунків, ні письмових доказів на підтвердження того, що вона зверталася до банку з пропозицією розстрочити сплату боргу, суду не надала, як не надала і документальних доказів з висновками компетентних органів про встановлення фактів нечесної підприємницької діяльності банку.

Твердження ОСОБА_2 щодо несправедливості умов кредитного договору в частині надання коштів під високі відсотки, нарахування пені, штрафів за прострочку платежів не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки в процесі розгляду справи відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що є рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання частково недійсним кредитного договору чи договорів поруки, а також доказів про те, що відповідачка намагалася оспорювати вказані угоди у встановленому законом порядку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд повинен був застосувати ч.3 ст.551 ЦК України і зменшити розмір нарахованої банком пені, є безпідставним, оскільки розмір стягнутої за рішенням суду пені не перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотках за користування кредитом, а на наявність інших обставин, які мають істотне значення для відповідача, ОСОБА_2 не вказувала.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують не містять посилань на неправильне застосування судом норм матеріального закону чи порушення норм процесуального закону, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому підстав для скасування чи зміни рішення суду немає.

Поряд з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції допущено описку у вступній частині рішення при зазначенні відповідача по справі: вказано „до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 замість належного „ до ОСОБА_2, так як провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 закрито до ухвалення судового рішення. Вказану описку слід виправити згідно вимог ст.219 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.218,303,307,308,317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді