АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Бондаревської С.М.,

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Мегабанк»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 березня 2008 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнання права спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнання права спільної сумісної власності подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 08 вересня 2006 року мати позивача ОСОБА_3 придбала нежитлове приміщення загальною площею 34,6 кв.м., розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Калініна,9.

10 січня 2007 року відповідно до попереднього договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем та відповідачем, остання продала позивачці зазначене нежитлове приміщення, за яке отримала 100 000 грн. і зобовязувалася посвідчити даний договір нотаріально до 01 березня 2007 року. Проте, до даного часу відповідач з невідомих причин свої зобовязання не виконала.

Вказуючи на те, що сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу спірного приміщення, а попередній договір купівлі-продажу від 10 січня 2007 року та розписка про отримання грошей є письмовим доказом такої домовленості та підтвердженням повного виконання умов договору, а також враховуючи, що на момент придбання такого нежитлового приміщення позивач перебувала і до даного часу перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, ОСОБА_2 просила задовольнити заявлені нею позовні вимоги.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 березня 2008 року визнано договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 34,6 кв.м., розташованого по вул.. Калініна, 9 в м. Полтаві, укладений 08 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсним.

Визнано право спільної сумісної власності на нежитлове приміщення загальною площею 34,6 кв.м., що розташоване по вул. Калініна, 9 в м. Полтаві за подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

З рішенням суду не погодилося ПАТ «Мегабанк» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та поновити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду таким, що постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права, вказуючи на те, що спірний договір купівлі-продажу був укладений з приводу нерухомого майна, яке було предметом іпотеки та незалучення до участі у справі банку, як іпотекодержателя.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Згідно п. 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, та підтверджується матеріалами справи в їх сукупності, що 08 вересня 2006 року мати позивача ОСОБА_3 придбала нежитлове приміщення загальною площею 34,6 кв.м., розташоване по вул. Калініна, 9 в м. Полтаві.

Також встановлено, що 10 січня 2007 року відповідно до попереднього договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами, ОСОБА_3 продала позивачу вказане вище нежитлове приміщення, за яке отримала 100 000 грн. і зобовязувалася посвідчити даний договір нотаріально до 01 березня 2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони виконали зобовязання за договором купівлі-продажу, внаслідок чого вказаний договір є таким, що відбувся. Окрім того, вказував на ухиляння ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення спірного договору.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитися за наступних обставин.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними, розяснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 і 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють справ та обовязків для сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 ЦК у разі, якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним.

Згідно ст.. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Також цивільним законодавством передбачено, що у випадках, установлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Виходячи зі змісту ст.. 220 ЦК України закон надає суду право визнати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним.

При цьому, враховуючи невиконання сторонами спірного договору вимог ст. 657 ЦК України щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна, вказаний договір юридично не є укладеним.

Разом з тим, як вже зазначалося вище, ч. 2 ст. 220 ЦК України надає суду право взнавати дійсним нікчемний договір, а не договір, який не є укладеним. Дана норма також розяснена і Пленумом ВСУ в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9.

З урахуванням викладеного, не будучи укладеним, договір довічного утримання не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ст. 220 ЦК України.

На підставі вищенаведеного, дійшовши висновку про нікчемність попереднього договору купівлі-продажу спірного майна від 10 січня 2007 року та відсутність законодавчо визначених підстав для визнання його дійсним, не підлягають до задоволення і позовні вимоги про визнання нежитлового приміщення загальною площею 34,6 кв.м., розташованого по вул.. Калініна,9 в м. Полтаві спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4.

З цих підстав, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 березня 2008 року з постановленням нового, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 березня 2008 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні вимог в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : ________________ Ю.М. Винниченко

Судді: _____________ Г.Л. Карпушин ______________С.М. Бондаревська