АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ 08 грудня 2011 року колегія судців судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Деревянка О.Г.

суддів - Красвітної Т.П., Черненкової Л.А.

при секретарі - Горлаковій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2011 року за позовом Прокурора Жовтневого району м. Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2008 року Прокурор Жовтневого району м. Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів, та згідно уточнених позовних вимог позивач зазначив, що квартира № 8 будинку № 135 по пp. Гагаріна в м. Дніпропетровську на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_5 та ОСОБА_6

25 квітня 2000 року помер ОСОБА_5, а 05-07 березня 2007 року померла ОСОБА_5 Ґ.П. Після їх смерті відкрилась спадщина на квартиру № 8 будинку № 135 по пр.. Гагаріна в м. Дніпропетровську. Батько неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_7 помер 12.11.2003 року, мати рішенням Синельниковського районного суду Дніпропетровської області від 29.08.2007 року позбавлена батьківських прав. Оскільки про смерть прабабки та прадіда ОСОБА_4 нічого не знав, а родичі не повідомляли, позивач згідно уточнених позовних вимог просив суд задовольнити їх позов, визнати пропуск строку для прийняття спадщини пропущеним з поважних причин і встановити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2011 року позовні вимоги прокурора Жовтневого району м. Дніпропетровська задоволено, надано ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 додатковий строк протягом двох місяців для подання заяви "про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлого 25.04.2000 року та ОСОБА_7 померлого 12.11.2003 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив про те, що рішення є незаконним та необгрунтованим, постановлене з порушенням норм матеріального права, тому просить рішення скасувати та ухвалення нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким повивачам відмови у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Рішення повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що причина пропуску позивачем строку на прийняття спадщини є поважною, спадковим майном є лише частина спірної квартири, тому є підстави для задоволення позову та надання ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_4 додаткового строку для подання нею заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлого 25.04.2000 року та ОСОБА_7 померлого 12.11.2003 року.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цього Кодексу.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України 2003 року (01 січня 2004 року).

У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК У PCP 1963 року.

Як установлено судом, спадщина після смерті ОСОБА_5, відкрилася 25.04.2000 року, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року і була прийнята спадкоємцем ОСОБА_6 - до набрання чинності цим Кодексом, оскільки після смерті чоловіка - ОСОБА_5 вона проживала в спірній квартирі до 05-07 березня 2007 року (час смерті), тому відповідно до п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, таким чином спадщина була прийнята одним зі спадкоємців до набрання чинності ЦК України 2003 року.

Оскільки правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року й не мають продовжуваного характеру, спадщина прийнята ОСОБА_6, то застосуванню до спірних правовідносин щодо продовження строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, підлягав ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до вимог ст.. 550 ЦК УРСР (1963 року) строк для прийняття спадщини, встановлений ст.. 549 ЦК УРСР, міг бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними, проте, сам спадкоємець за заповітом - ОСОБА_7 з такими вимогами до суду не звертався.

Вирішення судом питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ЦК УРСР 1963 року не передбачено.

Не враховано судом також і те, що після смерті ОСОБА_5 його дружина ОСОБА_6 (яка крім іншого досягла пенсійного віку) набула права на спадщину за законом, оскільки спадкоємець за заповітом спадщину не прийняв, крім того першою дніпропетровської нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 371-07, і заяви про прийняття спадщини були подані сином померлих ОСОБА_8, та онуком ОСОБА_2 (ОСОБА_8). (а.с.165-166,167).

Крім того, після смерті ОСОБА_5, спадкоємець за заповітом ОСОБА_7, який помер 12 листопада 2003 року, не вчинив жодних дій, які передбачені ст.. 549 ЦК УРСР (1963 року), що свідчать про не прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ч.2 ст.. 553 ЦК УРСР (1963 року) вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Колегія суддів вважає, що спадкоємець, який на час відкриття спадщини був неповнолітньою особою, для прийняття спадщини не повинен вчиняти будь-яких дій; його бездіяльність (якщо він не заявив відмову від спадщини впродовж строків, установлених ст.. 1270 ЦК України) є юридичним фактом і свідчить про прийняття спадщини дитини.

Проте, факт прийняття спадщини ОСОБА_7 - батьком ОСОБА_4, за правилами ст. 549 ЦК УРСР не доведений, отже, спадщина фактично ним після смерті діда не прийнята, а тому немає підстав для надання ОСОБА_3, яка є опікуном ОСОБА_4 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті прадіда ОСОБА_5, а відтак правові підстави для вирішення судом питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті батька в такому випадку відсутні.

Відповідно вимогам ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене в сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, тому апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Керуючись,ст.ст. 209,218,303,307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2011 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким Прокурору Жовтневого району м. Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: