Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа №2-3833/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2011 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

при секретарі Гармаш Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дійсними та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2011 року позивач звернулась з позовом до відповідача про визнання договорів дійсними, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від даного шлюбу має двох синів: Сергія, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

20 березня 2010 року між нею та відповідачем був укладений договір про припинення права на аліменти на сина ОСОБА_4 у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, а саме на 3/20 жилого будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а також договір про сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі п'яти відсотків від середньої заробітної плати відповідача, отримуваної на час сплати аліментів. Умови цих договорів фактично виконуються з моменту їх укладення, але відповідач відмовляється від їх нотаріального посвідчення.

Тому позивач просить визнати зазначені договори дійсними, а також визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/20 частини жилого будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, відповідно до укладеного договору про припинення права на аліменти.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, відповідач позов визнав, пояснив, що він дійсно виконує умови укладених договорів та не заперечує проти визнання їх дійсними.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 20 березня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі було укладено договір про припинення права на аліменти на дитину, за умовами якого ОСОБА_3 набув право власності на 3/20 частини жилого будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 220 ЦК України, в разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Але правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки за змістом ст.640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Зважаючи на те, що договір про припинення права на аліменти та набуття дитиною права власності на нерухоме майно, укладений 20 березня 2010 року, у силу ст. 657 ЦК України підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, а відповідно відсутні підстави для визнання права власності на нерухоме майно, відчужене за вказаним договором.

Крім того, на даний час не втрачено можливість нотаріального посвідчення даного договору та його державної реєстрації, що відповідач підтвердив у судовому засіданні.

Що стосується договору про сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_5, згідно якого відповідач зобов'язався сплачувати аліменти у розмірі п'яти відсотків від середньої заробітної плати щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а в разі, якщо син буде навчатись, до досягнення ним 23 років, даний договір не може бути визнаний дійсним, оскільки його умови не відповідають діючому законодавству. Відповідно до вимог ст. 181 Сімейного кодексу України визначення розміру аліментів у відсотках не передбачено, розмір аліментів визначається у частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 10, 60, 131, 212, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дійсними та визнання права власності на нерухоме майно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: У.М. Болдирєва