Справа № 2-726/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2011 року. Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Андрієць Д.Д.

при секретарі Вакуленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна, вказуючи, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 05.02.1983 року по 14.09.2010 року. Під час шлюбу ними було придбано майно, що належить їм на npaвi спільної сумісної власності, а саме: трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 та залізобетонний гараж № 86 в кооперативі "Синтез" в м. Кременчуці. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. Тому просив суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 подав заяву в якій просив позовну заяву в частині виділення позивачу у власність 1/2 залізобетонного гаражу № 86 в кооперативі "Синтез" в м. Кременчуці залишити без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Остаточно просив суд виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача Ѕ всіх понесених ОСОБА_1 судових витат, а саме витрати по оплаті судового збору в сумі 850 грн., витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу в сумі 60 грн.та витрати на проведення експертизи з визначення вартості майна в сумі 350 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позов в частині вимог щодо виділення позивачу у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 визнала. В частині стягнення з неї судових витрат заперечувала, оскільки на її думку позивач мав змогу вирішити даний спір в позасудовому порядку.

Представник відповідача ОСОБА_4 також позов в частині вимог щодо виділення позивачу у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 визнала. В частині стягнення з відповідача судових витрат заперечувала з тих самих підстав, що і ОСОБА_2

Ухвалою суду від 28.02.2011 позовні вимоги в частині вимог про виділення позивачу у власність 1/2 залізобетонного гаражу № 86 в кооперативі "Синтез" в м. Кременчуці було залишено без розгляду у зв'язку з поданою представником позивача заявою.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що з 05.02.1983 року по 14.09.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі. Під час шлюбу ними було придбано майно, що належить їм на npaвi спільної сумісної власності, а саме: трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.. 61 Сімейного Кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.. 70 Сімейного України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 368 Цивільного Кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 1/2 документально підтверджених понесених позивачем судових витрат, а саме витрат по оплаті судового збору в сумі 850 грн., витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу в сумі 60 грн. та витрат на проведення експертизи з визначення вартості майна в сумі 350 грн.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70 Сімейного України, ст.. 368 ЦК України, ст.ст. 15, 57-60, 208, 212-218 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 850 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу в сумі 60 грн., витрати на проведення експертизи з визначення вартості майна в сумі 350 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга, подана після закінчення строків апеляційного оскарження, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя