Справа № 2-496/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 листопада 2011 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Славінської Н.Л.

при секретарі Бабиній І.Д.

з участю

представників:

позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист гідності та честі і стягнення завданої моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

9.08.2011 ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною позовною заявою до ОСОБА_4 про захист гідності та честі та стягнення завданої моральної шкоди, в якому просить визнати інформацію щодо скоєння у відповідачки ним крадіжки мідної проволоки та ключів недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, що мало місце 2 серпня 2011 року в с. Джурин на вул. Першотравнева, 38 о 7 годині 30 хвилин; визнати, що поширенням негативної інформації про скоєння ним у відповідачки крадіжки йому завдана моральна шкода та стягнути з ОСОБА_4 на його користь 1500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати та витрати за надання йому юридичної допомоги: 17 грн. в рахунок відшкодування державного мита, 75 грн. в рахунок відшкодування витрат на ІТЗ, 600 грн. в рахунок надання юридичної допомоги. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул. Першотравнева, 38. Поруч із ним, на вул. Першотравнева, 34, проживає відповідачка. 2.08.2011 року, близько 7 години 30 хвилин, відповідачка прийшла до воріт його домогосподарства і стала кричати, що він її обікрав, а саме: викрав бухту мідної проволоки та ключі. ОСОБА_4 прокричала, що крадіжка мала місце о 3 годині ночі. На крик відповідачки з будинку повибігали члени його сімї: дружина та діти, а відповідачка не переставала лаяти його, обливати брудом і запропонувала все викрадене поставити на місце. Він в свою чергу запропонував їй звернутися до органів влади і вияснити все у передбаченому законом порядку. Для цього він пішов в Джуринську сільську раду, де чекав відповідачку, але остання так і не прийшла туди. В ході крику відповідачки його дружина пішла на город, де побачила сина ОСОБА_4, котрий сказав, що поламає йому ноги за вчинення крадіжки, а сама відповідачка, яка прибігла на город, стверджувала те ж саме про вчинення ним крадіжки у неї близько 3 години ночі. Відповідачка поширила щодо нього негативну інформацію про скоєння ним у неї крадіжки, що не відповідає дійсності. Цим відповідачка принизила його честь та гідність перед іншими особами, поширила щодо нього негативну інформацію. Поширенням недостовірної інформації проти нього відповідачка завдала йому моральної шкоди, яку він оцінює в 1500 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник за довіреністю від 22.08.2011 року ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що і в позовній заяві. Суду пояснили, що 2.08.2011 року близько 7 години 30 хвилин, коли позивач порався по господарству, до його домогосподарства прийшла відповідачка і стала кричати, що він її обікрав, що можуть підтвердити його дружина ОСОБА_5 та дочка дружини ОСОБА_6 Крім того, все це чули сусіди. Дружина зателефонувала до племінниці відповідачки ОСОБА_7 з метою зясувати, що сталося із відповідачкою, на що остання повідомила, що ОСОБА_4 їй телефонувала і розповіла про крадіжку. Також, відповідачка стверджує, що бачила позивача о 3 годині ночі 2.08.2011 року у своєму домогосподарстві за 1 метр від себе, коли він ішов із її майстерні та ніс важкі сумки, але в міліцію того ж дня не повідомила, а повідомила значно пізніше. Працівниками міліції порушена кримінальна справа за заявою відповідачки, але не щодо позивача, а по факту вчинення крадіжки. Позивач викликав працівників міліції сам, щоб вирішити спір, але на його виклик працівники міліції не приїхали, а коли вони, при перевірці заяви відповідачки, зажадали провести огляд домогосподарства, він їм в цьому не заперечував і надав можливість оглянути домогосподарство, при цьому, ними нічого із викраденого у ОСОБА_4, у його домогосподарстві не знайдено. Відомості, поширені щодо позивача відповідачкою, дійсності не відповідають і завдають шкоди гідності та честі позивача, а також завдають моральної шкоди, оскільки його дітям дорікають тим, що батько злодій, він гарно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем колишньої роботи, його дружина важко пережила обвинувачення у крадіжці і тяжко захворіла. Все це є підставою для стягнення з відповідачки на його користь також і моральної шкоди.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник, що діє за довіреністю від 25.08.2011 року, ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали, заперечували вину відповідачки у розповсюдженні фактів, що порочать честь, гідність ОСОБА_3 Суду пояснили, що у ОСОБА_4 близько 3 години ночі 2.08.2011 року вчинено крадіжку речей із майстерні, що знаходиться в домогосподарстві, де вона проживає. У особі, яка вчинила крадіжку, ОСОБА_4, на її думку, впізнала позивача. Про вчинення крадіжки вранці 2.08.2011 року відповідачка повідомила свого сина, а також повідомила і про те, що підозрює у вчиненні крадіжки ОСОБА_8, бо впізнала його, коли він ішов повз неї від майстерні з важкими сумками. Про це відповідачка також повідомила і позивача, прийшовши до його домогосподарства близько 7 години 30 хвилин і сказавши йому, щоб він викрадене поставив на місце, бо вона його упізнала, і повідомить про крадіжку в міліцію, якщо він не поставить викрадене на місце. При цій розмові на вулиці та на подвірї домогосподарства позивача нікого не було, відповідачка не кричала, а говорила дуже тихо, щоб не привертати нічию увагу, так як їй самій було неприємно те, що у неї скоєно крадіжку. Відповідачка не висловлювала в адресу позивача ніяких слів, які б посягали на його гідність та честь. Також, відповідачка не зверталася деякий час у міліцію з приводу скоєння крадіжки, так як чекала, що ОСОБА_8 тихо покладе все на місце, бо не хотіла розголосу та псувати сусідські відносини, і звернулася тільки тоді із заявою про вчинення крадіжки, коли зрозуміла, що ОСОБА_3 не повертатиме викрадене. Позивач не довів, що вона поширила перед іншими особами негативну інформацію щодо нього, так як вона повідомила інформацію про вчинення крадіжки тільки йому самому, що не є поширенням інформації, яка посягає на гідність та честь. Свідків поширення щодо нього негативної інформації, позивач не назвав, ці свідки не встановлені і в судових засіданнях. Тому просять в позові відмовити.

Вирішуючи спір, суд встановив, що 2.08.2011 року близько 7 години 30 хвилин відповідачка ОСОБА_4 прийшла до воріт домогосподарства позивача ОСОБА_3, що знаходиться в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області на вул. Першотравнева, 38, і, викликавши позивача до воріт, повідомила останнього, що напередодні близько 3 години ночі з майстерні домогосподарства, де вона проживає, викрадено її речі, при цьому відповідачка також повідомила позивача, що впізнала у особі, яка вчинила крадіжку, його, тому просить поставити викрадені речі на своє місце, інакше вона буде змушена повідомити про крадіжку правоохоронні органи.

Крім того, судом встановлено, що відповідачка повідомила вказану інформацію про вчинення позивачем крадіжки особисто самому позивачу ОСОБА_3, жодним стороннім особам вказану інформацію відповідачка не повідомляла та не мала такого наміру, в той момент, коли відбувалася розмова між позивачем та відповідачкою, ні на подвірї домогосподарства позивача, ні на вулиці Першотравневій с. Джурин сторонніх осіб, яким би відповідачка поширила вказану інформацію щодо вчинення у неї крадіжки не було.

Також, судом встановлено, що при розмові з позивачем, відповідачка не кричала та не вживала слів, які б посягали на гідність та честь позивача, і які б чули сторонні особи.

В судовому засіданні також встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 та її син ОСОБА_9, якому належить домогосподарство на вул. Першотравнева, 34 в с. Джурин, де проживає відповідачка, звернулися із заявами до правоохоронних органів про вчинення крадіжки з майстерні домогосподарства інструментів: гайкових ключів різних розмірів, двох молотків, зворотного клапана електродвигуна, 3 мотків мідного дроту, 40 м. трифазного кабелю, а всього майна на суму 1210 грн. По вказаних заявах ОСОБА_4 від 24.08.2011 року та ОСОБА_9 від 26.09.2011 року, які зареєстровані в Журналі реєстрації заяв та повідомлень про злочини, що вчинені або готуються Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області 28.09.2011 року, 7.10.2011 року слідчим СВ Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_10 порушено кримінальну справу №112550097 по факту крадіжки з домогосподарства ОСОБА_9 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. В заявах повідомленнях про вчинений злочин, заявники повідомили правоохоронні органи про те, що у вчиненні крадіжки підозрюють свого сусіда ОСОБА_3

Дані факти підтверджені оглянутими в судовому засіданні матеріалами перевірки за заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_9, витребуваними судом із Шаргородського РВ УМВС України за клопотанням сторін. З оглянутих матеріалів перевірки вбачається, що досудове слідство у даній кримінальній справі ще не завершено, обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, ще нікому не предявлено.

Стаття 60 ЦПК України встановлює обовязок сторони довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За диспозицією ст.297 ЦК України, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що згідно з положенням статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Пунктом 19 вказаної постанови Пленуму ВСУ визначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її в пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати таку інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (п.15 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Таким чином, позивачем повинно бути доведено в судовому засіданні факт поширення відповідачкою негативної інформації щодо нього, яка посягає на його гідність та честь, хоча б одній особі.

Проте, позивачем ОСОБА_3 в судовому засіданні не наведено жодного доказу на підтвердження факту поширення відповідачкою хоча б одній сторонній особі негативної інформації щодо нього, яка посягає на його гідність та честь. В судовому засіданні, натомість, позивач заявив, що не може назвати жодного члена своєї сімї чи сусіда, якому відповідачка поширила щодо нього недостовірну негативну інформацію, а також не бажає спростування недостовірної інформації.

Так, викликана за клопотанням позивача і допитана в судовому засіданні дружина останнього ОСОБА_5 суду пояснила, що знаходилася в будинку разом із дітьми 2.08.2011 року о 7 годині 30 хвилин, коли зайшла старша дочка, а потім чоловік, який повідомив, що приходила ОСОБА_4 і стверджувала, що він її цієї ночі обікрав. Особисто від ОСОБА_4 вона вказаної інформації не чула. Після цього вона подзвонила племінниці ОСОБА_4 ОСОБА_7, котра підтвердила той факт, що ОСОБА_4 повідомляла її про вчинення крадіжки ОСОБА_3

Проте, в судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_1 відмовилися від виклику в судове засідання і допиту в якості свідка зазначеної особи, тобто ОСОБА_7

Допитана в судовому свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що є донькою позивача. 2.08.2011 року вранці від матері і батька вона дізналася, що сусідка ОСОБА_4 обвинуватила її батька у вчиненні в неї крадіжки вночі 2.08.2011 року. Проте, їй відомо, що батько всю ніч спав і з будинку не виходив, так як йому, щоб вийти з будинку, треба було переходити через її кімнату, але вона не чула, щоб він виходив. Від самої ОСОБА_4 особисто вона інформації про те, що батько вчинив у неї крадіжку, вона не чула.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що є донькою ОСОБА_5, а позивач її вітчим. 2.08.2011 року вранці вона знаходилася в веранді будинку вітчима і через відкриту кватирку вікна чула, як до батька прийшла ОСОБА_4 і сказала, щоб той поклав на місце, те що у неї взяв. Як вона зрозуміла з цих слів ОСОБА_4, остання обвинувачувала вітчима у вчиненні крадіжки. Проте, особисто їй ОСОБА_4 такої інформації не поширювала, вона розмовляла тільки з батьком, сторонніх осіб на подвірї чи на вулиці вона не бачила.

Відтак, в судовому засіданні не встановлено жодних доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_4 2.08.2011 року близько 7 години 30 хвилин поширила перед членами сімї позивача чи сусідами інформацію про вчинення ним у неї крадіжки речей вночі 2.08.2011 року.

Повідомлення відповідачкою інформації про те, що вона впізнала позивача, коли той ніс важкі сумки через подвіря від майстерні, самому позивачеві ОСОБА_3 суд не може розцінювати, як поширення негативної інформації, що посягає на честь та гідність позивача, оскільки це повідомлення відповідачки носить оціночний характер, є оціночним судженням, її думкою, переконанням, вираженням субєктивної думки, і не можна перевірити ці судження відповідачки про те, що вона впізнала позивача як особу, що скоїла в неї крадіжку речей, на предмет їх відповідності дійсності.

Також, судом встановлено, що вранці 2.08.2011 року, ще до розмови із позивачем, відповідачка ОСОБА_4 повідомила свого сина ОСОБА_9 про те, що вночі 2.08.2011 року з майстерні домогосподарства викрадено її речі, і що, включивши освітлення на подвірї, вона впізнала у особі, яка вчинила крадіжку, сусіда ОСОБА_3 Проте, вказане повідомлення суд також не може розцінювати, як поширення негативної інформації щодо позивача, оскільки це є повідомленням матері своєму синові, який є власником домогосподарства, про вчинення крадіжки в ньому.

Даний факт підтверджений показами допитаного в судовому засіданні ОСОБА_9, котрий пояснив, що є власником домогосподарства, яке знаходиться в с. Джурин на вул. Першотравнева, 34. Вранці 2.08.2011 року матір ОСОБА_4 розбудила його та повідомила, що з майстерні викрадено речі, а в особі, яка вчинила крадіжку, вона впізнала сусіда ОСОБА_3 і піде до нього, щоб особисто його повідомити, що впізнала його і щоб останній поклав викрадені речі на місце. Так як позивач заперечив матері, що це він скоїв крадіжку, то він та мати написали відповідні заяви в правоохоронні органи з приводу вчинення крадіжки.

Викладення відповідачкою ОСОБА_4 інформації в заяві на імя начальника Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області про вчинення крадіжки з домогосподарства, в якому вона проживає, та підозри в тому, що крадіжку скоїв саме ОСОБА_3, не може розцінюватися судом, як поширення негативної інформації, що посягає на гідність та честь позивача з огляду на наступне.

Пунктом п.16 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» встановлено, що, відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган є компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються ст.ст. 28, 32, 34, 55 Конституції України, ст.ст. 23,277,297,299,1167 ЦК України.

Згідно ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ч.4 ст.32 Конституції України).

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст.34 Конституції України та статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка згідно ст.9 Конституції України, є частиною її внутрішнього законодавства, право на оприлюднення поглядів, оцінок, думок, суджень має будь-яка особа. З огляду на це, висловлення оціночних суджень, якщо вони не містять елементів образи фізичної особи, не може бути визнано проявом неправомірної поведінки.

З урахуванням зазначеного, висловлення відповідачкою ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_3 оспорених ним суджень не може бути визнано судом, як розповсюдження неправдивих відомостей, які посягають на його гідність та честь, оскільки її вислови на адресу ОСОБА_3 є оцінкою його неправомірної, на її думку, поведінки, про що вона в наступному повідомила і в правоохоронні органи.

Відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі і на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до ст. ст.23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди із врахуванням вимоги розумності і справедливості.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1 ст.277 ЦК України).

Оскільки висловлювання відповідачки ОСОБА_4 щодо підозри у вчиненні у неї в домогосподарстві крадіжки речей ОСОБА_3 були висловлені та адресовані 2.08.2011 року близько 7 години 30 хвилин особисто позивачу ОСОБА_3, а не іншим особам, тому вважати відомості, викладені в них, поширенням недостовірної та негативної інформації не можна. Відповідно, позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України і на підставі ст.ст. 28,32,55 Конституції України, ст.ст. 23,297,299,1167 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про захист гідності та честі і стягнення завданої моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя