АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-3867/11 р. Головуючий 1 інст. Муратова С.О.
Категорія: інші Доповідач Кісь П.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі - Пуль С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги управління праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради, ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2010 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що має правовий статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, інваліда ІІ групи. На підставі Закону України від 28 лютого 1991 року № 797-ХІІ /з наступними змінами/ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» /далі Закон № 797-ХІІ/ йому призначено щорічну допомогу на оздоровлення. Однак всупереч вимог законодавства відповідач відмовляється здійснити виплату зазначеної допомоги.

Посилаючись на вказані обставини, просив задовольнити позов, зобовязати відповідачів нарахувати та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення, як інваліду ІІ групи в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2007 - 2009 роки.

Відповідачі позов не визнали, посилаючись на відсутність правових підстав для цього.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2010 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради та Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_3 щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік у розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради та Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити перерахунок та провести відповідні виплати ОСОБА_3 щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік, як особі віднесеної до 1 категорії учасників ліквідації наслідків на ЧАЕС, у відповідності до положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням фактично виплачених йому сум за 2009 рік. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради на користь ОСОБА_3 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 40 гр. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі управління праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити рішення про задоволення позову у повному обсязі. Вважає рішення суду таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Виходячи з приписів п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження через неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши наведені в скаргах доводи та перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Справа судом першої інстанції розглянута в порядку цивільного провадження з дотриманням діючих на час ухвалення рішення норм процесуального права.

Матеріали справі свідчать про те (і це не заперечується сторонами), що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і йому встановлено другу групу інвалідності.

У лютому 2007 року, у березні 2008 року та у вересні 2009 року щорічна допомога на оздоровлення позивачу була виплачена у розмірі 120 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалідам 2 групи виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Згідно ч. 7 ст. 48 цього ж Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акту закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру допомоги на оздоровлення позивачеві, застосуванню підлягають норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також Закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Рішенням Конституційного суду України № 6-рп від 09.07.2007 р. визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі п. 30 ст. 71 Закону, яким було зупинено дію ст. 48 Закону № 796-ХІІ в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковим на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Оскільки рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі, здійснення виплат грошової допомоги на оздоровлення, що були проведені до набрання ним чинності, слід визнати правомірними, у звязку з діючим на той час положенням п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а саме - п.п. 11, 28 розділу 2, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо розміру і порядку виплати щорічної допомоги на оздоровлення викладена в новій редакції, яка набрала чинності 01.01.2008 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу І, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу ІІ, пункту 3 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу І, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст. 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в тому числі і внесення змін до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, виходячи із зазначеного рішення Конституційного Суду України, в 2008 році органи соціального захисту населення повинні були здійснювати виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення в порядку та розмірах, визначених базовим законом в редакції, що діяла до внесення змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Оскільки позивач реалізував своє право на отримання допомоги на оздоровлення у лютому 2007 року та березні 2008 року, то дії відповідача на момент виплати були правомірними, отже районний суд дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача щодо перерахунку та виплати допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки не підлягають задоволенню.

У вересні 2009 року позивачеві була виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії в сумі 120 грн., тобто після 22 травня 2008 року, а отже органи соціального захисту населення, застосовуючи положення законів, що визнані неконституційними, діяли протиправно, всупереч приписам базових законів, які підлягали застосуванню при призначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення.

Виходячи з викладеного, судова колегія погоджується з висновками районного суду про визнання незаконною відмови відповідача щодо перерахунку та виплати позивачу у 2009 pоці допомоги на оздоровлення.

Зміст апеляційної скарги ОСОБА_3 носить декларативний характер, обставин, які б свідчили про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п. 1 ст. 198, 200, 203, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги управління праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: