У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2011 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних та адміністративних справах апеляційного суду Рівненської області в складі суддів:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Коробчук, за участю позивача та представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до відділу освіти Рівненської районної державної адміністрації про поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА :

03 лютого 2010 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовною заявою, в якій вказала, що відповідно до наказу начальника відділу освіти Рівненської районної адміністрації від 30 жовтня 2009 року № 897 К її було звільнено з посади директора Білівської ОСОБА_7 ступенів, за згодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України), проте це її звільнення є незаконним, оскільки заяву про звільнення з роботи вона написала під психологічним тиском адміністрації районного відділу освіти, в той час коли вона перебувала у відпустці та на лікарняному.

В звязку із чим, просила визнати наказ начальника відділу освіти Рівненської районної адміністрації від 30 жовтня 2009 року № 897 К незаконним, поновити її на посаді директора школи, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, 14880 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а також визнати поважною причину пропуску нею місячного строку на звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору та поновити їй цей строк.

Рішенням Рівненського районного суду від 14 жовтня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_6 подала на нього апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення винесене із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги докази, які свідчили про те, що заяву на звільнення вона написала під впливом психологічного тиску з боку адміністрації районного відділу освіту, в той час коли вона перебувала у стресовому стані, що підтверджується відповідними медичними документами.

В той же час, в порушення вимог ст.59 ЦПК України, суд першої інстанції взяв до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, оскільки ці докази були долучені особою, яка не мала на це повноважень.

_______________________________________________________________________

Справа № 22-2218-2011 р. Головуючий у 1 інстанції : Остапчук Л.В.

Доповідач : Григоренко М.П.

Відповідно до укладеного із нею контракту термін його дії закінчувався лише у серпні 2011 року. Жодна з підстав передбачених у контракті не зумовлювала позивача для його розірвання. Відсутність бажання звільнятися було підтверджено свідками та іншими доказами у справі.

Суд неправомірно посилається у своєму рішенні на п.9 Положення про порядок укладення контрактів при прийманні на роботу працівника, затвердженого Постановою КМУ від 19.03.1994 року №170. Оскільки така угода мала місце до 29.08.2011 року і дане положення не поширюється на керівників підприємств державної форми власності.

Не було належним чином вирішено питання щодо вирішення її клопотання про поновлення строку на подачу нею заяви про вирішення трудового спору, згідно із вимогами статті 73 ЦПК України.

За таких обставин позивач вважає, що їй безпідставно було відмовлено у задоволенні її позовних вимог, в звязку із чим просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким її вимоги задовольнити повністю.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач вказує, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_6 підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав, які зазначені в апеляційній скарзі, оскільки у неї не було наміру звільнятись з роботи за згодою сторін, а заяву на звільнення вона написала під психологічним тиском посадових осіб відділу освіти Рівненської районної адміністрації.

Представники відповідача просили апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення останньої із посади директора Білівської ОСОБА_7 ступенів, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, було проведено із дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки будь-які докази, які б вказували на те, що позивача примусили написати заяву на звільнення з роботи за згодою сторін, у справі відсутні.

З даними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки у справі дійсно відсутні докази, які б свідчили про те, що заяву на звільнення ОСОБА_6 написала не з власної волі, а під психологічним тиском інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, перебуваючи у відпустці у звязку із навчанням, 29 жовтня 2009 року з власної ініціативи написала заяву на імя начальника відділу освіти Рівненської райдержадміністрації і в цей же день подала заяву про звільнення її з роботи за згодою сторін.

Твердження позивача про те, що заяву на звільнення вона написала в результаті неправомірних дій посадових осіб відділу освіти Рівненської райдержадміністрації, які незаконно проводили у школі інвентаризацію матеріальних цінностей і відібрали у неї печатку, на увагу не заслуговують, оскільки жодними доказами не підтверджено, що ці дії вказаних осіб були неправомірними.

Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що інвентаризація матеріальних цінностей в Білівської ОСОБА_7 ступенів була проведена відділом освіти Рівненської райдержадміністрації у звязку із надходженням скарги батьків учнів цієї школи на дії керівництва цієї школи.

При таких обставинах, на розсуд колегії суддів, позивач мала б доводити безпідставність поданої на неї скарги батьками чи неправомірність дій посадових осіб відповідача щодо неї, а не подавати заяву на звільнення за згодою сторін, з тим щоб уникнути можливого звільнення з роботи із інших підстав за ініціативою роботодавця за результатами проведеної перевірки.

Оскільки у задоволенні позову було відмовлено за безпідставністю, а не у звязку із пропуском строку для звернення до суду із позовом без поважних причин, тому доводи апеляційної скарги з даного приводу не можуть розглядатись як підстава для скасування законного по суті судового рішення.

Не заслуговують на увагу і посилання позивача на те, що укладений із нею контракт не передбачав можливості його дострокового розірвання за згодою сторін, оскільки пункт 4.2 укладеного між позивачем та відділом освіти Рівненської райдержадміністрації від 30 серпня 2005 року прямо передбачає таку підставу (а.с. 39).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення Рівненського районного суду від 14 жовтня 2011 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 215, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду від 14 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий Григоренко М.П.

Судді Буцяк З.І.

ОСОБА_3