Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц-638/11 Головуючий у 1-й інст. Бондарчук
Категорія 19, 21 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., Матюшенка І.В.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 січня 2011 року, -

встановила:

У листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними договори дарування житлового будинку № 5-а про З провулку Шевченка в м. Житомирі від 23.09.1977 року та від 05.08.1994 року. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що у 1974 році її мати - ОСОБА_3 подарувала їй вищевказаний будинок. У липні 2007 року вона здійснила прибудову до цього будинку. 25.09.2007 року мати померла. У жовтні 2007 року вона звернулася до бюро технічної інвентаризації з метою оформити документи на прибудову, однак їй повідомили, що спірний будинок належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 23.09.1977 року та ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23.09.1977 року. Оскільки договір дарування від 23 вересня 1977 року вона не підписувала, а відповідно і не укладала, тому просила визнати його недійсним. Про те, що мати подарувала відповідачці частину будинку, вона не знала. Вважає даний договір також недійсним, оскільки є єдиним власником будинку і відповідачці нічого не дарувала. За таких обставин, просила позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 січня 2011 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено за пропуском строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження судом обставин справи, просить рішення скасувати, поновити строки звернення до суду та ухвалити рішення по суті заявлених вимог. Зокрема зазначила, що судом неправомірно застосовано строки позовної давності, оскільки про порушення свого права вона дізналася тільки в кінці 2007 року під час оформлення прибудови. Всі документи на будинок, в тому числі і договір дарування від 1974 року, знаходилися у матері, а тому вона не могла знати про відчуження будинку. Крім того, укладення матір'ю договорів на газо-електропостачання, надання комунальних послуг не мають відношення до вказаної справи, оскільки вони укладалися на будинок № 5-а, а вона проживає фактично у будинку № 5-б.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.08.1974 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 /батьки сторін/ подарували ОСОБА_1 житловий будинок № 5-а по 3 провулку Шевченка в м. Житомирі, зі всіма надвірними будівлями /а.с. 60, 82-83/. 20.09.1974 року позивачка зареєструвала за собою право власності на вказаний будинок.

23.09.1977 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір дарування вказаного будинку /а.с. 6-7 /.

05.08.1994 року ОСОБА_5 подарувала 33/100 житлового будинку № 5-а по 3 провулку Шевченка в м. Житомирі своїй дочці - ОСОБА_2

25.09.2007 року ОСОБА_5 померла /а.с. 11/.

Згідно довідки "Житомирського обласного бюро технічної інвентаризації" від 25.10.2007 року № 2413 /а.с. 8/, право власності на спірний будинок зареєстровано

- ОСОБА_3 - 67/ 100 ідеальних частин

- ОСОБА_2 - 33/100.

З висновку судової почеркознавчої експертизи від 30.06.2010 року № 1/628 вбачається, що підпис, розташований в графі "даритель" договору дарування від 23.09.1977 року виконано не ОСОБА_1, а іншою особою /а.с. 134-13б/.

Відповідачка не погодилася з висновками даної експертизи, проте під час апеляційного розгляду клопотань про призначення повторної експертизи не заявляла.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що договір дарування від 23.09.1977 року є недійсним, оскільки позивачка його не підписувала.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР в редакції закону 1963 року /чинної на час вчинення правочинів/ загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено /позовна давність/ встановлюється в три роки.

Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін /ст. 75 ЦК УРСР в редакції закону 1963 року/.

Згідно зі ст. 76 ЦК УРСР в редакції закону 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що про порушення свого права, тобто про укладення спірних договорів дарування вона дізналася тільки у жовтні 2007 року, після звернення до БТІ з метою офіційного оформлення здійснених нею прибудов.

Проте, вказані посилання нічим не підтверджуються та спростовуються матеріалами справи.

Так, рішенням виконкому Житомирської міської ради народних депутатів від 28.04.1994 року № 215 ОСОБА_3, як власниці будинку № 5-а по З провулку Шевченка в м. Житомирі надано дозвіл на оформлення прибудов нежилих приміщень, внутрішнього переобладнання приміщень - прибудови двох кухонь загальною площею 14,5 кв.м., двох коридорів загальною площею 9,10 кв.м. та переобладнану кухню 8,9 кв.м. в жилу кімнату, з метою подальшого відчуження частини будинку на ім'я синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 /а.с. 155-156/.

Позивачкою не надано суду жодного документу на підтвердження того, що у липні 2007 року нею здійснено будь-яку прибудову до спірного будинку. Листи виконкому Житомирської міськради від 02.08.2007 року та від 30.08.2007 року не є таким доказом, оскільки носять інформативний характер щодо переліку документів, який необхідно подати до міськвиконкому для оформлення прибудов.

Крім того, слід зазначити, що протягом більше ніж 30 років ОСОБА_1 не цікавилася спірним будинком, не сплачувала комунальні послуги. Всі наявні у справі договори на газо-електропостачання будинку були укладені з ОСОБА_8, як

власницею житла /а.с. 107-109/. Крім того, протягом цього строку складалися акти про наявність заборгованості по оплаті комунальних послуг, акти звірки розрахунків, періодичні акти перевірки та прочистки димових та вентиляційних каналів спірного будинку /а.с. 99, 100, 101, 102-103, 104, 105, 106/. Уданих актах власником будинку також зазначена ОСОБА_9

Також, з технічного паспорту вбачається, що на земельній ділянці по 3 провулку Шевченка в м. Житомирі розташовані два житлові будинки - №№ 5-а та 5-б /а.с. 91-98/. ОСОБА_1 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 12/, однак фактично проживає в будинку 5-б, що підтвердила під час апеляційного розгляду. Позивачка також пояснила, що батьки подарували їй будинок, оскільки мали намір отримати квартиру, як багатодітна сім'я.

Допитані в суді першої інстанції свідки підтвердили факт обізнаності ОСОБА_1 щодо укладення спірних договорів дарування будинку № 5-а по 3 провулку Шевченка в м. Житомирі.

Отже, тільки після смерті матері та відкриття спадщини, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо пропуску позивачкою строку звернення до суду, та правильно відмовив у задоволенні позову з цих підстав. Позивачка не просила суд першої інстанції поновити пропущений строк та не посилалась на поважність причин його пропуску.

Наявність такого клопотання в апеляційний скарзі не має правового значення для вирішення спору, оскільки суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах заявлених вимог у позовній заяві.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді