Віньковецький районний суд
Справа № 2-62/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2011 року Віньковецький районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Волкової О.М.

при секретарі Заєць М.З.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачаадвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці цивільну справу за позовом ВАТ «Новоушицький консервний завод» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення із житлового приміщення (гуртожитку ),

ВСТАНОВИВ:

Позивач ВАТ «Новоушицький консервний завод»звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення із житлового приміщення (гуртожитку ), розташованого в АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

У позові вказував , що відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 28.01.2008 року ВАТ «Новоушицький консервний завод » є власником гуртожитку , що розташований в смт. Нова Ушиця по вул.. Грушевського ,2 . Згідно договору про порядок експлуатації житлової площі в гуртожитку від 02.02.2010 року , укладеного між ВАТ «Новоушицький консервний завод»та ОСОБА_2 , останній надано в оренду житлове приміщення двокімнатну квартиру №21 у вказаному гуртожитку , оскільки ОСОБА_2 працювала на підприємстві головним бухгалтером. Наказом №23 від 28.05.2004 року вона була звільнена з посади за угодою сторін. В даний час відповідачка разом з членами своєї сім»в даній квартирі не проживає , а мешкає в смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області , у звязку з чим 07.04.2010 року їй було направлено повідомлення про розірвання договору найму та запропоновано добровільно звільнити займане приміщення до 20.04.2010 р. Проте у вказаний строк відповідачі із кімнати гуртожитку не виселились , що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Відповідачі -- ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5О звернулись до суду із зустрічним позовом до позивача про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно , у якому просили скасувати свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ №943318 від 28.01.2008 року на гуртожиток на 110 місць ВАТ «Новоушицький консервний завод »в смт. Нова Ушиця по вул.. Грушевського (Пролетарська ) 2 , та скасувати реєстрацію права власності ВАТ «Новоушицький консервний завод »на вказаний гуртожиток , проведеною Новоушицьким господарчо- розрахунковим , проектно- виробничим , архітектурно- планувальним бюро технічної інвентаризації , а також стягнути судові витрати та витрати на послуги адвоката в сумі 4000 гривень.

Ухвалою суду від 25 травня 2011 року зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ВАТ «Новоушицький консервний завод »,третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Новоушицька селищна рада про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно залишено без розгляду у відповідності до заяви ОСОБА_2

У судовому засіданні представник позивача, голова правління ВАТ «Новоушицький консервний завод » ОСОБА_1 позов підтримав повністю та просив задовольнити.

Пояснив , що ОСОБА_2 працювала на заводі з 1986 по 2004 рік ,потім пішла на роботу у Новоушицьку філію «Хмельницькгаз» , та продовжувала постійно проживати із сімєю у кімнаті гуртожитку. Однак приблизно півтора року тому вона переїхала на роботу в смт. Браїлів Вінницької області , де має свій новозбудований будинок , у якому живе із сином та невісткою . Кімната в гуртожитку пустує , лише на вихідні приблизно раз у два три тижні ОСОБА_2 навідується в неї. Комунальні послуги за користування квартирою вона оплачує регулярно і заборгованості не має. Оскільки відповідачі фактично у гуртожитку не живуть, а на заводі виникла необхідність у наданні житла сезонним працівникам, то ОСОБА_2 було запропоновано звільнити квартиру, однак вона відмовилась. Іншого житла їй не пропонували. Щодо виселення мешканців гуртожитку , які не перебувають у трудових відносинах із заводом , а працюють в установах та організаціях смт. Нова Ушиця , питання не ставиться , оскільки вони не мають де проживати.

Відповідачка ОСОБА_2 , діючи також як представник відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та її представник адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити.

В заперечення пояснили , що відповідачка ОСОБА_2 звільнилась у 2004 році із посади головного бухгалтера заводу за угодою сторін у звязку із малою заробітною платою. В даний час вона з сином працює в смт. Браїлів , і оскільки робота передбачає виїзд із постійного місця проживання , то в свою квартиру в гуртожитку вони навідуються лише у вихідні дні та користуються нею. В смт. Браїлів вони наймають житло у приватному секторі , і разом з ними проживає дружина сина ОСОБА_5 , яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відмовлятись від квартири у гуртожитку вони наміру не мають , оскільки іншого власного постійного житла у них немає , а тому регулярно оплачують квартплату та комунальні послуги. Вважають , що вимога позивача про виселення є незаконною , оскільки ОСОБА_5 пропрацювала на заводі 18 років , а взамін кімнати в гуртожитку іншого житла ОСОБА_1 їй не пропонував. Крім того представник ОСОБА_3 вказував , що більшу кількість кімнат у гуртожитку займають сторонні особи , а тому вважає посилання представника позивача на відсутність житла для сезонних працівників безпідставними , і просив застосувати строк позовної давності та стягнути з позивача витрати по оплаті правової допомоги у сумі 4000 гривень.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Новоушицької районної державної адміністрації в судове засідання не зявився , про причини неявки суд не повідомив , хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.

Вислухавши представника позивача , відповідача та її представника , дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно наказу директора Новоушицького консервного заводу №121-к від 17.11.1986 року відповідачка ОСОБА_2 була прийнята безстроково на посаду головного бухгалтера заводу , а наказом №23 від 28.05. 2004 року була звільнена з роботи за угодою сторін згідно п.1ст.36 КЗпП України на підставі її заяви .

Із рішення виконавчого комітету Новоушицької районної Ради народних депутатів № 129 вбачається ,що 28.09.1990 року було затверджено акт Державної комісії про прийняття в експлуатацію гуртожитку Новоушицького консервного заводу на 110 чоловік по вул.. Пролетарські в смт. Нова Ушиця.

На підставі спільного рішення адміністрації ,профспілкового комітету і комітету комсомолу від 21 серпня 1990 року ОСОБА_2 18 жовтня 1990 року було видано ордер №1 на право зайняття разом із сином ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , жилої площі розміром 34,3 кв.м у гуртожитку.

Після того , як визнали сторони судовому засіданні , між ними укладався договір найму зазначеного житлового приміщення , який вчергове було переукладено 02.02.2000 року , а не 02.02.2010 року , як помилково вказано у позовній заяві , і не зазначено у самому договорі.

Пунктом 6 договору «Про надання і порядок експлуатації житлової площі в гуртожитку ВАТ «Новоушицький консервний завод»» , укладеного між ВАТ «Новоушицький консервний завод»»( квартироздавач ) в особі голови правління ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (квартиронаймач) квартироздавач має право виселення квартиронаймача і членів його сім»ї в установленому законом порядку.

За згодою квартироздавача в особі ОСОБА_1 ,що останній не заперечував у судовому засіданні , у спірному житловому приміщенні після закінчення навчання знову почав проживати та 14.11.2006 року був зареєстрований син ОСОБА_2І -- ОСОБА_4 , а згодом була вселена та 25.09.2008 року зареєстрована за вказаною адресою як член її сім»ї невістка -- ОСОБА_5 , поскільки остання 24.08. 2008 року зареєструвала свій шлюб із ОСОБА_6

Дане підтверджується також актами обстеження комісії від 26.04.2010 року та 08.02.2011 року , довідкою Новоушицької селищної Ради від 09.02.2011 року №428 , згідно яких відповідачі проживають у в ІНФОРМАЦІЯ_2 крім днів перебування на роботі.

28 січня 2008 року на підставі рішення виконкому Новоушицької селищної Ради від 27.04.2005 року ВАТ «Новоушицький консервний завод » було видано свідоцтво серії ЯЯЯ № 943318 про право власності на гуртожиток на 110 місць в смт. Нова Ушиця вул.. Грушевського ( вул.. Пролетарська ) буд.2 , і 28.01.2008 року було зареєстровано право власності у Новоушицькому господарчо-розрахунковому проектно-виробничому архітектурно-планувальному бюро , бюро технічної інвентаризації.

31.03.2010 року правління ВАТ «Новоушицький консервний завод» направило відповідачці ОСОБА_2 повідомлення про звільнення нею займаної квартири у звязку з тим , що вона розірвала трудові відносини з підприємством і не проживає в наймані квартирі та запропоновано звільнити приміщення до 20.04.2010 року для надання його працівникам , які потребують забезпечення житлом.

Згідно витягу з протоколу №87 засідання правління ВАТ «Новоушицький консервний завод»від 20.04.2010 року у звязку із забезпеченням житлом сезонних працівників у заводському гуртожитку було вирішено звільнити квартири жильців , які не проживають у гуртожитку , та зокрема квартиру ОСОБА_2 , яка розрахувалась з роботи , і постановлено розірвати з нею договір про надання житлової площі та подати документи до суду.

Таким чином , між сторонами в справі виникли спірні правовідносин з приводу законності проживання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у квартирі №21 гуртожитку по вул.. Грушевського ,2 в смт. Нова Ушиця.

Вивчивши та проаналізувавши дійсні обставини справи , характер правовідносин сторін по справі , суд вважає за необхідне при вирішенні виниклого спору застосувати положення Житлового кодексу України , які регулюють порядок користування гуртожитками.

Відповідно до положень статей 128 ,129 глави 4 «Користування гуртожитками»Житлового Кодексу України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства , установи ,організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства , установи , організації видає громадянинові спеціальний ордер , який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Права та обовязки власника та мешканців гуртожитку визначені Примірним положенням про гуртожитки , затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 , відповідно до пункту 14 якого вселення в гуртожиток робітників , службовців , студентів учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором ) гуртожитком або працівником , який його заступає , на підставі виданого адміністрацією підприємства , установи , організації ордера.

Тому , хто вселяється в гуртожиток , вказується надана жила площа , видаються необхідний інвентар , постільні речі , перепустка на право входу в гуртожиток . Він повинен бути ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку , правами й обовязками мешканців гуртожитку.

Зазначені вище норми закону не передбачають укладення договорів найму житла з особами , які вселились в надану житлову площу в гуртожитку на підставі ордера.

Статтею 132 Примірного положення про гуртожитки та главою VII ЖК України передбачені підстави виселення з гуртожитку. Згідно вказаних норм з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві , в установі , організації , що надали їм жилу площу в гуртожитку , не менш як десять років.

Крім того, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»від 04.09.2008 року передбачено право реалізації конституційного права на житло мешканцями гуртожитків , призначених для проживання сімей.

Стаття 47 Конституції України та ст..9 ЖК України передбачають , що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку , визначеним законом.

Згідно зі ст..ст.29 ,310 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок , квартира , інше приміщення , придатне для проживання в ньому (гуртожиток ,готель тощо) у відповідному населеному пункті , в якому фізична особа проживає постійно , переважно або тимчасово . Фізична особа може мати кілька місць проживання , а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну , крім випадків , встановлених законом .

Право на повагу до житла гарантує і ст..8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Судом достовірно встановлено , що ОСОБА_2 під час перебування у трудових правовідносинах із заводом до набуття позивачем права власності на гуртожиток разом із сином ОСОБА_4 заселилась до квартири №21 гуртожитку по вул.. Грушевського ( Пролетарська ) , буд.2 в смт. Нова Ушиця на підставі ордеру на право вселення до вказаної квартири і даний документ , як випливає з положень законодавства , що регулює спірні правовідносини , став єдиною підставою для вселення відповідачів до гуртожитку . Після припинення у 2004 році трудових відносин із позивачем відповідачка ОСОБА_2 від спірного жилого приміщення не відмовилась , а продовжувала постійно проживати в ньому. Влаштувавшись разом з сином у 2008 року на роботу в смт. Браїлів Вінницької області ОСОБА_2 через віддаленість вказаного населеного пункту позбавлена можливості щоденно приїжджати в смт. Нова Ушиця у свою квартиру в гуртожитку , але на вихідні повертається проживати в неї , здійснює свій обовязок по сплаті комунальних послуг , забезпечує належне утримання та зацікавленості у житлі не втратила , зберігаючи в ньому меблі , побутове обладнання , одяг, дитячі речі . Отже , тимчасове непроживання сім»ї ОСОБА_2 у кімнаті гуртожитку носить вимушений характер і викликано поважними причинами.

Оскільки , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 набули права користування жилим приміщенням в установленому порядку , то слід виходити з того , що вони на законних підставах користуються спірним жилим приміщенням і відповідно до зазначених правових норм мають обґрунтовану презумпцію своїх прав.

А відтак позовні вимоги , направлені на позбавлення громадян прав на користування житлом можуть бути задоволені лише на підставі переконливих , взаємоузгоджених і неспростовних доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини , якими обґрунтовуються вимоги і заперечення.

Вищевикладене свідчить , що доводи позивача про те , що відповідачі у спірному жилому приміщенні не проживають не підтверджені безспірними доказами , які позивач повинен був надати відповідно до вимог ст.. 10 ЦПК України.

А тому суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для розірвання договору найму та виселення відповідачів , у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Понесені судові витрати суд залишає за сторонами.

Cуд не вбачає підстав для стягнення із позивача на користь відповідача витрат , повязаних з оплатою правової допомоги адвоката у сумі 4000 гривень .

При цьому суд виходить з того , що на підтвердження розміру витрат , повязаних з оплатою правової допомоги , суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги ( договір доручення , договір про надання юридичних послу тощо ), документи , що свідчать про оплату гонорару та інших витрат , повязаних із наданням правової допомоги , оформлені у встановленому законом порядку : це може бути квитанція до прибуткового касового ордеру , платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ.

Враховуючи , що відповідачка ОСОБА_2 не надала суду належних доказів про склад та розмір вказаних витрат , а надана нею квитанція не відповідає встановленим законом вимогам , суд не вбачає підстав для стягнення витрат на оплату правової допомоги.

Керуючись ст. ст.. 127-132 Житлового Кодексу України , Примірним положенням про гуртожитки , затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 , ст. ст.. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України ,суд ,

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ВАТ «Новоушицький консервний завод» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення із житлового приміщення (гуртожитку ) ,розташованого за адресою АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Хмельницької області через Віньковецький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення , а особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М.Волкова