Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 грудня 2011 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Вайсенштейн А.М.,

за участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен БанкАваль» про повернення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2011 року позивачка звернулася до суду із вимогами про стягнення з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль`в особі Миколаївської дирекції (далі банк) суму безпідставно отриманих коштів в розмірі 11 719 грн. 82 коп. , витрати в зв`язку з інфляцією за період з вересня 2007 року у сумі 6 867, 81 грн. та 3% річних за час користування грошима у сумі 1347,78 грн., а всього у загальному розмірі 19 935, 41 грн.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили про їх задоволення. В обґрунтування позову посилалися на те, що службовими особами банку її було фактично притягнуто до матеріальної відповідальності, як касира, шляхом примусу погасити виявлену в серпні 2007 року недостачу грошових коштів під загрозою звільнення з роботи. Але, як виявилось під час розгляду в суді справи за її позовом до банку про визнання кредитного договору недійсним в 2010 році, з боку відповідача взагалі були недоведені не лише вина ОСОБА_1 у виникненні недостачі грошових коштів у касі банку, а і взагалі сам факт недостачі.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх безпідставність в зв`язку з визнанням самою ОСОБА_1 факту недостачі грошей та добровільним поверненням суми такої недостачі, внаслідок чого була відсутня необхідність у додатковому проведенні службового розслідування.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши надані докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Позивачка ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вимогами до відповідача про стягнення 11 719, 82 грн., внесених нею в касу банку на погашення суми недостачі, яка нібито виникла в касі банку під час її роботи на посаді касира, свої вимоги обґрунтовує ст.ст.1212,1213 ЦК України.

Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Стаття 1212 ЦК України дає визначення поняття безпідставного набуття, збереження майна (безпідставного збагачення) і встановлює умови його виникнення. Зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна; по-друге, щоб набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи; по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна.

Позивачка в позовній заяві та її представник в судовому засіданні стверджували, що 31 липня 2007 р., коли ОСОБА_1 пребувала з відповідачем у трудових відносинах, працюючи на посаді касира у відділенні ВАТ «РАйффайзен Банк Аваль»(згодом перейменовано у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та була матеріально відповідальною особою, в касі банку виникла недостача грошових коштів у розмірі 11 719,82 грн.

Факт недостачі підтверджується квитанцією від 03.08.2007 року, в якій зазначено зміст операції: «винесення на нестачу касира відділення ФКЦ ОСОБА_1 », яку позивачка отримала в той же день.

З листа Управління НБУ в Миколаївській області від 26.05.2011 року щодо розгляду скарги ОСОБА_1 вбачається, що підтвердив і представник відповідача у судовому засіданні, що службове розслідування по факту нестачі коштів, які надавалися їй у підзвіт у сумі 11 719,82 грн., не проводилось.

Згідно Заяви від 07.08.2007 року № 473/411-52 на переказ готівки від платника ОСОБА_1 на користь отримувача МОД «Раййфайзен банк Аваль`внесено 11719,82 грн. з призначенням платежу : погашення нестачи касира ОСОБА_1 , підписаною нею особисто, що вона не заперечувала в судовому засіданні.

Як пояснив суду представник позивача, оскільки відповідачем не було дотримано вимог ст. 130 КЗпП України щодо процедурного оформлення притягнення до матеріальної відповідальності працівника, то і отриманням банком коштів від ОСОБА_1 в якості погашення недостачі є безпідставним.

Проте, з пояснень представника банку, матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 погодилась в добровільному порядку погасити виявлену недостачу, визнала свою вину у виникненні недостачі, отже необхідності проводити службове розслідування при встановленні винної особи не було. Позивачка в судовому засіданні підтвердила викладене, посилаючись лише на те, що діяла під тиском службових осіб адміністрації банку. Жодних достеменних доказів того, що вона зверталася до адміністрації банку з заявами про встановлення дійсних обставин виявлення недостачі та встановленні інших винних осіб, ОСОБА_1 суду не надала і про такі не зазначила, хоча визнала, що їй достовірно було відомо про можливість проведення службового розслідування та порядку притягнення її до матеріальної відповідальності. В свою чергу, проведення службового розслідування серед працівників банківської установи є правом, але не обов`язком останньої, тим більше при визнанні відповідних обставин винною особою і погодження тим самим з притягненням її до матеріальної відповідальності.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.01.2011 року, залишеному без змін Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16.03.2011 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль`про визнання кредитного договору від 08.08.2007 року недійсним. Судом встановлено, що укладення договору здійснено позивачкою свідомо, за вільного волевиявлення, а попередження відповідача про можливу відповідальність за недостачу грошових коштів у неї як касира, є лише мотивом укладення цього договору. Але за таких вимогах позову, наведені судові рішення не можуть мати преюдиціальне значення при вирішенні даної справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, враховуючи, що ані позивачем ОСОБА_1 , ані її представником не доведено введення її працівниками банку в оману щодо факту недостачі грошових коштів в касі банку; підтвердження з боку відповідача такого факту відповідними документами бухгалтерського обліку; добровільного погашення ОСОБА_1 суми недостачі, а отже і визнання своєї вини в цьому, не оскарження нею у встановленому порядку притягнення її до матеріальної відповідальності, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, в судовому засіданні не доведеними, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.1212,1213 ЦК України, керуючись ст.ст.3,4,10,11,60,88,209,212-215,290 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен БанкАваль» про повернення безпідставно набутих коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: підпис З оригіналом згідно.

Суддя О.А. Гуденко