Житомирський районний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 2-394/ 11

15 серпня 2011 року, Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Мокрецького В.І., з участю секретаря судового засідання - Фурман О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сім'єю, про визнання будинку та земельної ділянки обєктом права спільної сумісної власності подружжя та про визнання договору купівлі-продажу спірного майна недійсним, -

ВСТАНОВИВ

Позивач просить суд встановити факт його проживання однією сімєю з відповідачкою ОСОБА_2 в період з вересня 2006 року по квітень 2007 року. Також позивач просить визнати земельну ділянку площею 0.10 га по вул. Любовича, 20, с. Довжик, Житомирського району, Житомирської області та житловий будинок, що розташований на вказаній земельній ділянці, обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме його та відповідачки ОСОБА_2 Окрім цього, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки та будинку, укладений 10.06.2010 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Свої вимоги обґрунтовує тим, що під за час його спільного проживання з відповідачкою ОСОБА_2, ними, як подружжям, була придбана (набута) згадана земельна ділянка та житловий будинок, у звязку з чим це спірне майно є їх з ОСОБА_2 спільною власністю, а оспорюваний договір купівлі-продажу недійсним, так як він укладений відповідачами без його згоди.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_5 позов підтримали з вищевказаних підстав.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 позов не визнали, оскільки, по-перше, сторони не проживали однією сімєю в період з вересня 2006 по квітень 2007 року, так як позивач перебував у цей час в іншому шлюбі, по-друге, на час укладання між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, тобто станом на 10.06.2010 року, відповідачка ОСОБА_2 була належним власником спірного майна.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 позов не визнали з тих підстав, що ОСОБА_3 є добросовісними набувачем спірного майна.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

За правилами ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

В свою чергу, у відповідності до ст. 70 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Проте судом встановлено, що спірну земельну ділянку площею 0.10 га по вул. Любовича, 20, с. Довжик, Житомирського району, Житомирської області, відповідачка ОСОБА_2 придбала 12.01.2007 року за договором купівлі-продажу, тобто під час перебування позивача у іншому шлюбі з ОСОБА_8, який тривав з 09.08.1997 року по 21.11.2007 року. Викладені факти підтверджуються державним актом про право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку та ксерокопією паспорта виданого на ім'я позивача, де містяться відомості про його сімейний стан (т.2 а.с. 12, 45).

Отже, спірна земельна ділянка беззаперечно є особистою власністю відповідачки ОСОБА_2 та в будь-якому випадку не може вважатися спільним майном сторін.

Окрім цього, судом встановлено, що позивач перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 в період з 28.12.2007 року по 05.03.2009 року (т.1 а.с. 9,10). Однак, право власності на спірний житловий будинок по вул. Любовича, 20 в с. Довжик Житомирського району, позивачка набула на

підставі свідоцтва про її право власності на цей будинок, яке було видане останній 25.05.2010 року (т. 1 а с. 242).

Таким чином, в контексті ст. 60 СК України, даний спірний житловий будинок не був набутий відповідачкою ОСОБА_2 під час шлюбу з позивачем, а тому не є обєктом спільної власності подружжя, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_8.

Не підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки та житлового будинку, який укладений 10.06.2010 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки, по-перше, даний правочин не суперечить чинному законодавству, зокрема, ст. 203 ЦК України, а по-друге, у відповідності до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», позивач не має права на звернення до суду з вимогою про визнання вказаного договору недійсним, так як він не був його стороною. Зі змісту вищезгаданої Постанови вбачається, що лише у випадку доведення позивачем його права власності на спірний будинок, останній має право на звернення з даним позовом, а у випадку доведеності позивачем факту недобросовісності набуття цього будинку ОСОБА_3М, позивач має право на звернення з віндикаційним позовом про витребування будинку з чужого незаконного володіння.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. У звязку з чим доводи позивача про його участь у будівництві спірного житлового будинку суд до уваги не приймає, оскільки останній не просить суд визнати його співвласником даного будинку з зазначених підстав.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні під час проголошення рішення з моменту отримання його копії, може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд.