Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 2-780/2011
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 серпня 2011 року Дніпровський райсуд
м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області
у складі: головуючого судді Кіряка А.В.
при секретарі Кулік О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні Дніпровського райсуду м. Дніпродзержинська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 комунальної власності м. Дніпродзержинська і Житлово-будівельного кооперативу №47 м. Дніпродзержинська про визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку спадкування за заповітом,-
Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 комунальної власності м. Дніпродзержинська і Житлово-будівельного кооперативу №47 м.Дніпродзержинська і просить суд визнати за нею право власності на однокімнатну квартиру №104 в будинку № 76»а» по пр-ту Металургів в м.Дніпродзержинську загальною площею 39,5 м.кв., житловою площею 18,9 м.кв.
Свої позовні вимоги вона в позові та в судовому засіданні обґрунтовує тим, що 16 червня 2010 року помер ОСОБА_3. 10 липня 2006 року ним було складено заповіт, згідно якому усе належне ОСОБА_3 майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті, заповідається ОСОБА_1 У належний законом шестимісячний строк вона звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_4 для прийняття спадщини за заповітом. Але їй в цьому було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно померлого ОСОБА_3. Згідно відповіді Бюро технічної інвентаризації м. Дніпродзержинська на запит нотаріуса ОСОБА_5 право власності на квартиру №104, розташовану за адресою: м.Дніпродзержинськ, пр.. Металургів, 76а, зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі реєстраційного посвідчення, виданого 15.04.1992 року, на підставі рішення міськвиконкому № 42 від 07.04.1993 року. На теперішній час реєстраційне посвідчення не входить до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких реєструється право власності. Згідно довідки ЖБК №47 ОСОБА_3 з 1989 є членом Житлово-будівельного кооперативу № 47, одержав в ЖБК №47 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 39,5 кв.м., жилою площею 18,9 кв.м. Пайовий внесок за цю квартиру в сумі шість тисяч чотириста девяносто девять руб. 89 коп. сплатив повністю. Заповідач ОСОБА_3 володів на праві власності квартирою, яку вона (позивачка) не може успадкувати, хоча має на це право згідно заповіту. Просить її вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представники відповідачів: ОСОБА_2 комунальної власності м. Дніпродзержинська та Житлово-будівельного кооперативу №47, - в судове засідання не зявилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про день та час судового засідання були належним чином сповіщені судовими повістками.
Представник залученого у якості третьої особи Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявився, хоча про день та час судового засідання був сповіщений належним чином судовими повістками.
При даних обставинах суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та у відсутність представника третьої особи, а позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 384 ЦК України, член ЖБК, що повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, здобуває право власності на цю квартиру, а в силу ст. 319 ЦК України громадянин, що став власником цієї квартири, має право розпоряджатися нею на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.
В судовому засіданні встановлено, що покійний ОСОБА_3 з моменту виплати пайового внеску став власником кооперативної квартири АДРЕСА_2, що підтверджується копією інформаційного листа ОКП «ДБТІ» і копіями довідок ЖБК №476 про виплату пайового внеску, а також висновком про реєстрацію права власності у ОКП «ДБТІ» і фактом реєстрації покійного ОСОБА_3 за адресою цієї кооперативної квартири.
Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» уразі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.
Стаття 1233 ЦК України передбачає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст.1235 ЦК України та п. 16 вищезазначенної постанови Пленуму Верховного Суду України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу ст . 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав.
В судовому засіданні встановлено, що покійним ОСОБА_3, який помер 16.06.2010 года, за життя - 10.07.2006 року - було складено заповіт, згідно з яким він все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, а також усі майнові права та обовязки заповідав позивачці ОСОБА_1 Це підтверджується копіями свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та копією заповіту, нотаріально посвідченого нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу ОСОБА_4, а також копією спадкової справи, згідно з якою позивачка ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після померлого ОСОБА_3 за заповітом. З моменту його смерті на спадщину, крім позивачки, ніхто не претендував.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається за підставами, не забороненими законом, а в силу ч.ч.1,2 ст.1268 ЦК України, спадкоємець має право прийняти спадщину чи не прийняти її, а прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268-1269 діючого ЦК України визнається що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Згідно п.208 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністра юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце у відношенні всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитися. Спадкоємець, що прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв всю спадщину.
В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 вчасно прийняла спадщину, подавши 11.12.2010 року приватному нотаріусу ОСОБА_4 заяву про прийняття спадщини за заповітом та про видачу їй свідоцтва про право на спадщину у вигляді квартири
№104 у будинку №76-а по пр-ту Металургів у м. Дніпродзержинську, що підтверджується копією заяви, яка є у спадковій справі, що приєднана до матеріалів справи. Але у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.01.2011року.
Інших доказів, які б спростовували вищевказаний факт прийняття позивачкою спадщини, в судовому засіданні не добуто.
Далі. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю..., а примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток, на підставі і в порядку, встановленими законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, а з наступним повним відшкодуванням тільки в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємці, закликані до спадкоємства (прийняли спадщину), можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.
Тому суд вважає, що відсутність свідоцтва про право на жиле приміщення на ім'я покійного ОСОБА_3 не може бути перешкодою для визнання права позивачки на спадщину, а значить - її права власності на кооперативну квартиру, яка належала покійному ОСОБА_3.
В силу ст. 16 ч.2 п.1 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав і інтересів може бути визнання права, а згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
З усього наведено вище видно, що вимоги ОСОБА_1 в частині визнання її права власності на квартиру в порядку спадкування підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст.16, 328, 384, 392, 1261, 1233, 1235-1236, 1248, 1268-1269, 1296, 1299 ЦК України, п.п.8 абз.2, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», та керуючись , ст.ст. 10,11, 57,60, 131, 213, 218 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 комунальної власності м. Дніпродзержинська і Житлово-будівельного кооперативу №47 м. Дніпродзержинська про визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на належну покійному ОСОБА_3, померлому 16 червня 2010 року у м. Дніпродзержинську, однокімнатну кооперативну квартиру №104, жилою площею 18,9 кв.м., загальною площею 39,5 кв.м., у належному Житлово-будівельному кооперативу №47 м. Дніпродзержинська будинку №76 по пр-ту Металургів у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.
Копію даного рішення направити відповідачам рекомендованим листом не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кіряк А.В.