Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/1012/11 Головуючий у 1-й інст. ВОЛОЩУК
Категорія 19, 27 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Косигіної Л.М. .

суддів: Жигановської О.С., Гансецької І.А.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товарисгва комерційний банк "ПриватБанк" в особі філії "Житомирське регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ВГІРФО УМВС України в Житомирській області про звернення стягнення на предмет іпотеки

за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 до ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі філії "Житомирське регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк", ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - орган опіки і піклування про визнання недійсним договору іпотеки за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в особі філії "Житомирське регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк" на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2011 року, -

встановила:

Рішенням Олевського районного суду від 22 лютого 2011 року відмовлено в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в особі філії "Житомирське регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ВГІРФО УМВС України в Житомирській області про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки №ZRMWGA 00004403, укладений 12.06.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі філії "Житомирське регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Олевського районного нотаріального округу Житомирської області за реєстровим №2405, на трикімнатну квартиру загальною площею 69,74 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_1.

Стягнуто з відповідача на користь держави 51 гри. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі філії "Житомирське регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Банку задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.06.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № ZRMWGA 00004403, на підставі якого ОСОБА_1 отримав у кредит 58650 грн. зі строком повернення 13.06.2918 року /а.с. 11-16, 25/.

В забезпечення виконання вказаного зобов'язання, в цей же день між Банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, що належить їм на праві власності /а.с. 17-22/.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про визнання договору іпотеки недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що квартирою, якою за оспорюваним договором забезпечено виконання зобов'язання перед Банком за кредитним договором, має право користуватися неповнолітній ОСОБА_5 - син ОСОБА_1, тому, для укладення договору був необхідний дозвіл органу опіки і піклування. Відсутність такого дозволу є порушенням закону та підставою для визнання договору недійсним.

Такий висновок є правильним та узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Згідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недодержання в момент вчинення правочину стороною цих вимог є підставою його недійсності (ч.1 ст.2І5 ЦК України).

Стаття 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти.

Таким чином, батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування розпоряджатися відповідними правами дітей, в тому числі і житловими.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього ОСОБА_5 - 22.02,2008 р.п. /а.с. 72 73/. На час вчинення оспорюваного правочину ОСОБА_1 був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, а його дружина і сип фактично проживали в даній квартирі, що підтверджується письмовими доказами /а.с. 58, 69, 70, 84,108,11 /.

Оскільки місце реєстрації неповнолітньої дитини визначається місцем проживання /реєстрації/ батьків, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що малолітній ОСОБА_5 фактично був зареєстрований у спірній квартирі. Банк на підтвердження факту не проживання малолітнього ОСОБА_5 у вищевказаній квартирі не надав суду жодного доказу.

З довідки Олевської міської ради вбачається, що органом опіки та піклування не розглядалося питання щодо можливості передачі квартири АДРЕСА_3 в іпотеку, з врахуванням інтересів малолітньої дитини /а.с. 68/.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 проживав у спірній квартирі на час вчинення договору іпотеки, який був укладений в порушення вимог чинного законодавства без попередньої згоди органу опіки і піклування, та правильно визнав його недійсним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

В забезпечення виконання вказаного зобов'язання, в цей же день між Банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, що належить їм на праві власності /а.с. 17-22/.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про визнання договору іпотеки недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що квартирою, якою за оспорюваним договором забезпечено виконання зобов'язання перед Банком за кредитним договором, має право користуватися неповнолітній ОСОБА_5 - син ОСОБА_1, тому, для укладення договору був необхідний дозвіл органу опіки і піклування. Відсутність такого дозволу є порушенням закону та підставою для визнання договору недійсним.

Такий висновок є правильним та узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Згідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недодержання в момент вчинення правочину стороною цих вимог є підставою його недійсності (ч.1 ст.2І5 ЦК України).

Стаття 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти.

Таким чином, батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування розпоряджатися відповідними правами дітей, в тому числі і житловими.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього ОСОБА_5 - 22.02,2008 р.п. /а.с. 72 73/. На час вчинення оспорюваного правочину ОСОБА_1 був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, а його дружина і сип фактично проживали в даній квартирі, що підтверджується письмовими доказами /а.с. 58, 69, 70, 84,108,11 /.

Оскільки місце реєстрації неповнолітньої дитини визначається місцем проживання /реєстрації/ батьків, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що малолітній ОСОБА_5 фактично був зареєстрований у спірній квартирі. Банк на підтвердження факту не проживання малолітнього ОСОБА_5 у вищевказаній квартирі не надав суду жодного доказу.

З довідки Олевської міської ради вбачається, що органом опіки та піклування не розглядалося питання щодо можливості передачі квартири АДРЕСА_3 в іпотеку, з врахуванням інтересів малолітньої дитини /а.с. 68/.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 проживав у спірній квартирі на час вчинення договору іпотеки, який був укладений в порушення вимог чинного законодавства без попередньої згоди органу опіки і піклування, та правильно визнав його недійсним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в особі філії Житомирське регіональне управління» ПАТ КБ "ПриватБанк"відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: