Іванківський районний суд Київської області
РІШЕННЯ іменем України

18 квітня 2011р. Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Яковенко B.C.

при секретарі Євтушенко В.Д.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому зсіданні в смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, матеріальної компенсації, внесення запису в трудову книжку та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, матеріальної компенсації, внесення запису в трудову книжку, та стягнення моральної шкоди. Позивачка посилається на те, що 1 липня 2006р. вона уклала з відповідачкою ОСОБА_3, як приватним підприємцем, безстроковий трудовий договір, який був зареєстрований за №1552 у Іванівському районному центрі зайнятості. Відповідно до цього трудового договору вона працювала у відповідачки бухгалтером, з заробітною платою на рівні мінімальної заробітної плати, та мала користуватись щорічною відпусткою тривалістю 24 календарні дні. Працювала вона у відповідачки по 28 лютого 2010р., проте ще 14 лютого 2010р. подала відповідачці заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, оскільки відповідачка з червня 2009р. не виплачувала їй заробітну плату, одночасно вона просила відповідачку внести до її трудової книжки запис про звільнення з роботи, щоб мати змогу працевлаштуватись. На її заяву відповідачка належних їй коштів не виплатила, запису про звільнення до трудової книжки не внесла і 20 квітня 2010р. вона надіслала відповідачці повторну заяву про звільнення, проте надіслана заява була їй повернута поштою, оскільки відповідачка відмовилась її одержати, уникала спілкування з нею. Відповідачка повинна виплатити їй заборгованість по заробітній платі з червня 2009р. по 1 березня 2010р. в сумі 6391грн., індексацію невиплаченої заробітної плати в сумі 340грн.67коп., компенсацію за невикористану відпустку за увесь період роботи з 1 липня 2006р. по березня 2010р. в сумі 2199грн., компенсацію за несвоєчасне оформлення її трудової книжки з 1 березня 2010р. по 26 січня 2011р. в сумі 9720грн.85коп., обовязкові платежі до спеціальних фондів за період з 1 березня 2010р. по 26 січня 2011р., а саме: до пенсійного фонду 3277грн.32коп., до фонду соціального страхування від втрати тимчасової непрацездатності - 97грн.21коп., до фонду зайнятості -153грн.53коп., а всього 3596грн.70коп. Крім того відповідачкою їй завдана моральна шкода, невиплатою заробітної плати, не внесенням запису до трудової книжки, зневагою до неї, приниженням, хвилюваннями та переживанням які їй довелось пережити з вини відповідачки, коли та уникала зустрічі з нею, ховалась від неї, що призвело до моральних страждань, які вона оцінює в 10000грн.

Позивачка просить зобовязати відповідачку внести до її трудової книжки запис про звільнення, стягнути з відповідачки на її користь: невиплачену заробітну плату в сумі 6391грн. та 340грн.67коп. індексації цієї заробітної плати, компенсацію в сумі 9720грн.85коп., за несвоєчасну видачі її трудової книжки, платежі до спеціальних фондів в сумі 3596грн.70коп. та 10000грн. моральної шкоди, а також витрати по наданню їй правової допомоги.

В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов та уточнила, що трудовий договір укладений нею та відповідачкою був розірваний 28 лютого 2010р. коли вона фактично припинила роботу у відповідачки, попередивши її про це своєю заявою 14 лютого 2010р., тому просить зобовязати відповідачку внести до її трудової книжки запис про звільнення з роботи з 28 лютого 2010р. та стягнути з неї не виплачену заробітну плату з червня 2006р. по 1 березня 2010р., оскільки вона хоч і розписалась у відомості про виплату заробітної плати за червень 2009р., проте грошей від відповідачки не одержала. У відомостях про виплату заробітної плати з липня 2009р. взагалі стоїть не її підпис і заробітну плату вона не одержувала. Хоч відповідачка і ігнорувала її, проте фактично вона працювала до 1 березня 2010р., здавала всі необхідні звіти в податкову інспекцію, пенсійний фонд та інші обовязкові звіти та інформації. Повторну заяву про звільнення в квітні 2010р. вона надсилала відповідачці тому, що та жодним чином не прореагувала на її заяву про звільнення 14 лютого 2010р., зробила вона це тому, що не знала, як діяти правильно, оскільки їй стало відомо, що під її іменем, як бухгалтера, працює інша людина і боялась за наслідки такої роботи. Оскільки відповідачка не внесла до її трудової книжки запис про звільнення вона не могла працевлаштуватись, тому відповідачка має виплатити їй середній заробіток за час невнесення такого запису до трудової книжки з 1 березня 2010р. по 26 січня 2011р., тобто по день призначення розгляду справи в суді. Платежі, які мала б відповідачка сплатити за неї до спеціальних фондів вона просить стягнути на її користь тому, що відповідачка ці платежі не внесе і вона не матиме права на перерахунок пенсії, а після одержання коштів від відповідачки вона сама внесе ці кошти до фондів. Своїм ставленням до неї, не бажанням належним чином звільнити її з роботи та виплатити заробітну плату відповідачка завдала їй значної моральної шкоди, оскільки в цей період тяжко хворіли та померли її рідні, вона потребувала коштів, тому змушена була переносити додаткові страждання.

Відповідачка позов визнала частково і пояснила суду, що позивачка дійсно працювала у неї, як приватного підприємця в якості бухгалтера, відповідно до укладеного між ними договору, проте з жовтня 2009р. вона, як підприємець фактично припинила роботу і позивачка не працювала у неї, вона навіть не могла знайти позивачку. Всі звіти після жовтня 2010р. вона здавала сама. В червні 2009р. заробітна плата позивачці була виплачена, а за липень, серпень і вересень 2009р. вона згодна виплатити їй заробітну плату. Згодна вона також виплатити компенсацію за невикористану відпустку, хоч позивачка ніколи не просила надати їй відпустк/. Решт> позовних вимог вона не визнає, оскільки позивачка мала можливість зустрічатись з нею, проте уникала зустрічі, трудова книжка позивачки завжди знаходилась у позивачки, тому вона не могла внести туди ніяких записів. З жовтня 2009р. позивачка не працює, вона її не звільняла з роботи ; зважає, що позивачка допускає прогули, відповідно такі відомості вона вносить до табелів обліку робочого часу та звіти. Жодної моральної шкоди з її вини позивачка не зазнала, тому її позов про відшкодування моральної шкоди є не обґрунтованим і вона його не визнає. Всі необхідні платежі до державних фондів за позивачку вона сплачувала, доки та у неї працювала і навіть деякий час після того, як позивачка припинила роботу, вимоги позивачки про стягнення на її користь платежів, які мають вноситись до держаних фондів є надуманими. Вона не має виплачувати позивачці ні заробітної плати з жовтня 2009р., ні компенсації за не оформлення труд: б: книжки, ні моральної шкоди, ні відрахувань до фондів і в цьому в позові просить відмовити

Вислухавши сторін, свідка ОСОБА_4, який підтвердив, що позивачка працювала у відповідачки бухгалтером, де в 2008-2009р.р. працював і він, з жовтня 2009р. підприємство відповідачки не працює, але він до цього часу з роботи не звільнений, коли він працював у відповідачки то позивачка мала доступ до свого робочого місця, іноді він відмикав для не: вхідні двері, у відомостях про виплату заробітної плати немає жодного його підпису, хоч зарплат плата йому виплачувалась по жовтень 2009р., вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до трудового договору, зареєстрованого за №1552. позивачка працювала у відповідачки, як приватного підприємця, з липня 2006р. по лютий 2009. як вбачається з довідок фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Іван в:-кого районного центру зайнятості, управління пенсійного фонду, з якими позивачка співпрацювала, як бухгалтер приватного підприємця ОСОБА_3 Відповідно до відомостей пре виплату заробітної плати, заробітна плата позивачці виплачувалась останній раз за червень 2009р., що свідчить її особистий підпис в платіжних відомостях, надалі підписи в платіжних відомостей не належать позивачці, що стверджує вона сама та не заперечує по суті відповідачка Посилання позивачки на те, що за червень 2009р. вона розписалась за одержання заробітні; плати, а фактично відповідачка заробітну плату їй не виплатила, не знайшло свого об активного підтвердження в судовому засіданні. Відповідно стягненню підлягає заробітна плата йогу період липня 2009р. - лютого 2010р., з розрахунку мінімальної заробітної плати за період, як оговорено сторонами в трудовому договорі, що складає 5766грн., а також індексація заробітної плати за цей період в сумі 291грн.90коп. Стягненню підлягає також компенсація за невикористанням відпустку за увесь період роботи позивачки у відповідачки, з розрахунку 2- календарних дні за кожен рік роботи, що складає 2199грн. Оскільки позивачкою фактично розірвано трудовий договір з відповідачкою з 28 лютого 2010р., коли позивачка звернулась до неї з заявою про звільнення 14 лютого 2009р., сама відповідачка стверджує, що позивачка не працює у неї іде з жовтня 2009 р., проте, запис про звільнення до трудової книжки позивачки до цього часу відповідачкою дачкою не внесено, компенсація за несвоєчасне оформлення трудової книжки підлягає за період з 1 березня 2010р. по 26 січня 2011р., як просить позивачка, в сумі 9720грн. Посилання відповідачки на те, що вона не могла внести запис про звільнення позивачки тому, що позивачка не надавала їй своєї трудової книжки, спростовується тими обставинами, що сама відповідачка стверджує, що позивачка до цього часу з роботи у неї не звільнена, крім того позивачка ще 02 червня 2010р. звернулась до суду з позовом про внесення запису до трудової книжки, проте відповідачка навіть не намагалась внести запис про звільнення позивачки, а знаючи про цю вимогу та твердження позивачки про розірвання трудового договору ще 28 лютого 2010р., продовжує вважає, що трудовий договір не розірваний, а позивачка допускає прогули. Вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково. Через небажання відповідачки виплатити заробітну плату позивачці та внести запис в її трудову книжку про звільнення, позивачка не могла працевлаштуватись, змушена була витрачати додаткові сили намагаючись врегулювати ці питання, невиплата заробітної плати ускладнювала її матеріальне становище, що також викликало додаткову нервову напругу та хвилювання. Проте розмір моральної шкоди позивачкою значно завищений, оскільки тяжких наслідків не настало, і має становити 1000 гривень. Відшкодуванню відповідачкою підлягають також витрати позивачки на послуги адвоката в сумі 200грн., що стверджується квитанцією про сплату коштів. Відповідачка зобовязана внести до трудової книжки позивачки запис про звільнення з моменту фактичного розірвання трудового договору, тобто з 28 лютого 2010р., оскільки саме цього дня сплили два тижні з моменту звернення позивачки до відповідачки про звільнення з роботи. Подача позивачкою 20 квітня 2010р. повторної заяви про звільнення лише підтверджує її намір домогтися оформлення свого звільнення з роботи належним чином. Решта позовних вимог задоволенню не підлягають, позивачка не може претендувати на виплату їй коштів, які мала вносити за неї, як найманого працівника відповідачка, як роботодавець, до державних фондів, оскільки такі платежі мають вноситись лише безпосередньо до цих фондів , а не виплачуватись найманим працівникам.

Керуючись ст..ст.208,209,212,213 ЦПК України, ст.ст.24-1,38, 47-48, 115, 232-233, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст..ст.3,21,32 Закону України «Про оплату праці», Інструкцією про порядок ведення трудових книжок, затвердженою 29.07.1993р. №58, суд

ВИРІ Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2: 5766грн. невиплаченої заробітної плати, 291 грн.90коп. індексації заробітної плати, 2199грн. компенсації за невикористані відпустки, 9720грн. за несвоєчасне внесення запису до трудової книжки про звільнення, 1000грн. моральної шкоди, а також 200грн. витрат на послуги адвоката, а всього 19176 грн. 90коп.

Зобовязати ОСОБА_3 внести запис до трудової книжки ОСОБА_2 про звільнення з роботи за власним бажанням з 28 лютого 2010року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 190грн.

Рішення набирає чинності на протязі 10 днів, якщо у вказаний термін на нього не буде подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Іванківський райсуд.

Суддя: