Єдиний унікальний номер 2-1093/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2011 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

при секретарі

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Чернівецької міської ради ОСОБА_2,

представника відповідача Адміністрації кладовища№ 1 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, Адміністрації кладовища №1 про визнання місця на кладовищі місцем родинного поховання та визнання користувачем місця родинного поховання, ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Департаменту Житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, Адміністрації кладовища №1 про визнання місця на кладовищі місцем родинного поховання та визнання користувачем місця родинного поховання.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що її чоловік, ОСОБА_4, помер у 1979 році та похований на кладовищі №1 по вул. Кишинівській, в кварталі № 47 першого ряду, могила №1, там же склеп. Там само, похований батько чоловіка, ОСОБА_5, який помер у 1942 році.

Вказувала, що саме він спорудив на ділянці відведеній йому для поховання, перед своєю смертю склеп, сплативши при цьому в касу, необхідні кошти адміністрації кладовища.

Пояснювала, що коли померла ОСОБА_6 дружина ОСОБА_5, вона, позивачка, хотіла поховати її разом з останнім та їх сином, проте отримала відмову адміністрації кладовища, з причини відсутності паспорта на склеп - певного документа, про необхідність існування якого їй не було відомо.

Ввважає, що відповідно до Закону про «Поховання та похоронну справу», вона є користувачем місця поховання ОСОБА_7, ОСОБА_8 оскільки здійснювала поховання та зберігає свідоцтва про смерть похованих там людей.

Крім того, зазначала, що зверталась до директора кладовища та до міської ради з заявою, де просила закріпити за нею право на користування склепом та видати відповідний документ, на що отримала відмову.

На її звернення в архів про наявність даних про відведення землі на кладовищі та про документи про сам склеп, отримала відповідь, що такі дані не збереглися.

Просила визнати місця поховання чоловіка ОСОБА_4, свекра, ОСОБА_5 та ще одного вільного місця для поховання - місцем родинного поховання (склеп) на кладовищі № 1 по вул. Кишинівській, в кварталі № 47 першого ряду, могилі №1. Визнати її, ОСОБА_1, користувачем цього місця родинного поховання.

Позивачка підтримала свої вимоги в повному обсязі.

Представник Чернівецької міської ради ОСОБА_2 позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні.

Представник адміністрації кладовища № 1 ОСОБА_3 частково визнала позов, а саме в частині визнання позивачки користувачем місця поховання.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_4 01.04.1977 року (а.с 13), тобто останній був чоловіком позивачки.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1 МИ № 329151, ОСОБА_4, помер 03.11.1979 р. (а.с.7)

Батько ОСОБА_4 - ОСОБА_9, помер 10.12.1942 р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1 МИ № 309245 (а.с.6).

Як вбачається з довідки № 73 від 30.07.2009 р., ОСОБА_4, похований 05.11.1979 року в кварталі № 47 першого ряду, могилі №1, кладовища №1 МКП «Заповідник», стосовно ОСОБА_9, на підприємстві немає даних, так як архівні книги на підприємстві є з 1944 року. Обставини щодо поховання останніх на вказаному місці не заперечується сторонами у справі.

Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» встановлено, що користувач місця поховання (місця родинного поховання) -

особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами, позивачка ОСОБА_1, здійснила поховання свого чоловіка, ОСОБА_4.

Згідно Закону України «Про поховання та похоронну справу» користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону, яка передбачає, що за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка має оригінали свідоцтв про смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_5, копії вказаних свідоцтв приєднані до матеріалів справи.

Згідно вищевказаної статті Закону після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері житлово-комунальної політики України.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачки обгрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки грунтуються на законі та підтверджуються доказами.

Керуючись ст. 2, 25, 29 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст. 1166 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 130, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати місця поховання ОСОБА_4, ОСОБА_5 та вільного місця для поховання - місцем родинного поховання.

Визнати ОСОБА_1 користувачем місця поховання ОСОБА_4, ОСОБА_5 та вільного місця для поховання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька