Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа 2-58 /2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 жовтня 2011 року Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська

в складі: головуючого судді Кіряка А.В.,

при секретарі Глуховій К.О..

за участю представника позивачки ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання спадкового договору та договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_4 і, уточнивши свої позовні вимоги у судовому засіданні, просить суд:

- визнати спадковий договір від 17.07.2008 року за реєстровим номером №3859

недійсним (нікчемним), укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_3;

- визнати договір дарування від 10.03.2006 року за реєстровим номером №913 недійсним (нікчемним) укладеним від ОСОБА_5 на імя ОСОБА_3;

- зобовязати приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського округу ОСОБА_4 скасувати реєстрацію за №3859 спадкового договору від 17.07.2008 року та реєстрацію договору дарування за №913 від ОСОБА_5 на імя ОСОБА_3;

- зобовязати Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» скасувати право власності ОСОБА_3, яке виникло на підставі спадкового договору від 17.07.2008 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_3;

- зобовязати Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» скасувати право власності ОСОБА_3, яке виникло на підставі догорову дарування за №913 від 10.03.2006 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві та судовому засіданні зазначила, що 13 січня 2009 року сусіди покійного ОСОБА_5 зателефонували до Дніпровського райвідділу міліції про сильний трупний запах в їхньому підїзді по вул.. Червонопресненська, 10 біля квартири №18. Оперативна група приїхала по виклику лише через тиждень. Труп батька, що розклався, відвезли до моргу, а їй 23.01.2009 року було видано свідоцтво про смерть в 56-річному віці, актовий запис №112. 18 лютого 1978 року її мама ОСОБА_6 з батьком одружились. Від шлюбу у них народилась вона. Інших дітей у батьків не було. В 2003 році мама її батька зробила заповіт на нього, на підставі якого батько ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7 прийняв спадщину та отримав право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1. В указаній квартирі батько проживав весь час фактично, навіть помер в ній, і тіло батька відвезли до моргу саме з цієї квартири. В ній знаходилось все його майно, але зареєстрованим по цьому адресу він не був. Дуже дивним являється той факт, що приватним нотаріусом ОСОБА_4, яка є рідною матірю законної дружини ОСОБА_3 та рідною бабусею його рідного сина, був посвідчений договір дарування на квартиру АДРЕСА_2 ще 10 березня 2006 року. Квартиру було подаровано чомусь з прописаним в цій квартирі її законним власником, тобто батько виходить подарував свою квартиру ОСОБА_3 разом із собою. Батько в кінці 80-х початку 90-х років був побитий хуліганами та лікувався в міській лікарні №9 від травми голови та струзку мозку. Жив він один, жінок у нього не було. Вона, як єдина його донька, навідувала його, телефонувала та цікавилась станом його самопочуття. На всі її турботи батько запевняв її, що все у нього буде добре, що в нього є товариші, з якими він проводить вільний час та сусіди, з котрими він підтримує дружні стосунки. Немічним батько в свої 56 років не був. Він отримував пенсію в Дніпродзержинській філії комерційного банку «ПриватБанк». 23 січня 2009 року вона поховала батька, поклавши у труну необхідну за звичаєм одежу, так як одягати не було можливості. Вона сплатила всі витрати на поховання, та отримала про це документи. Із заявою про прийняття спадщини вона звернулась вчасно, на протязі 6-ти місяців, але нотаріус їй відповів, що в батька немає майна, оскільки при житті він зробив спадковий договір на ОСОБА_3 16 липня 2008 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 було посвідчено спадковий договір. Їй вдалось дістати в Дніпровському райвідділі міліції м. Дніпродзержинська копію тексту цього договору, котрий без підписів та печатки. В ньому надруковано, що цей договір був зареєстрований під №3859 від 17.07.2008 року. Відповідачами ксерокопія цього договору не була надана. Якщо вірити цьому «папірцю», то вказаний договір було укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, та укладено його було про те, що відчужувач передає після своєї смерті у власність набувача належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3. У відповідності до п.2 спадкового договору квартира АДРЕСА_4 належала ОСОБА_5 на праві свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 29.10.2003 р по реєстру №2-1474 та зареєстровано в БТІ м.Дніпродзержинська. Таким чином, вона вважає, що має право просити суд визнати недійсним спадковий договір з тих підстав, що відповідно до ст..36 ЗУ «Про нотаріат» від 1993 року приватний нотаріус не має право вчиняти нотаріальні дії, щодо посвідчення договорів довічного утримання, бо це є виключною компетенцією державного нотаріуса. На підставі вищевикладеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує позов і просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Доповнила, що нотаріус ОСОБА_4, яка є тещею відповідача, у звязку з цим не мала права посвідчувати ні договрі дарування ні спадковий договір, який був укладений ОСОБА_5 та її зятем ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачці у задоволенні позову, так як вважає, що приватний нотаріус мала право посвідчувати як договір дарування так і спадковий договір. Договори, які він уклав з покійним ОСОБА_5., відповідали інтересам сторін і укладені без порушень закону.

Відповідачка приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона дійсно посвідчувала договір дарування, який уклали між собою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у 2006 році та спадковий договір, який уклали ці ж сторони липні 2008 року. Договори ці вона мала право посвідчувати. Сторонам вона розяснювала сутність цих договорів, які були укладені згідно з чинним законодавством. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Залучені до участі у справі у якості третіх осіб: Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора та ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», - своїх представників у судове засідання не направили, а згідно їх листам просили суд розгляд справи провести за відсутності їх представників. При цьому директор ОКП «ДБТІ» в своїх запереченнях на позов просив суд в частині позовних вимог ОСОБА_2 про зобовязання ОКП «ДБТІ» скасувати право власності відмовити (а.с.38).

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 повинно бути відмовлено з наступних підстав.

А) в частині позовних вимог про визнання недійсним договору дарування квартири:

У судовому засіданні встановлено, що між покійним ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 10.03.2006 року було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 частину квартири АДРЕСА_5. Посвідчувала цей договір приватний нотаріус ОСОБА_4. Ці факти не заперечують відповідачі та підтверджуються копією цього договору (а.с. ).

Але позивачка та її представник у обгрунтування недійсності цього договору дарування крім того, що посвідчення цього договору приватним нотаріусом ОСОБА_4, яка є рідною матірю законної дружини ОСОБА_3 та рідною бабусею його рідного сина, є дуже дивним, більше ніяких доводів не привели. В судовому ж засіданні встановлено, що:

- по-перше, на момент укладання договору дарування ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ще не перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, згідно з яким їх шлюб було зареєстровано 12.04.2008 року (а.с. );

- по-друге, якщо навіть ОСОБА_3 і був би на момент укладання договору зятем ОСОБА_4, то згідно ст.9 Закону України «Про нотаріат» нотаріус та посадова особа органу місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім'я і від свого імені, на ім'я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім'я і від імені працівників даної нотаріальної контори, працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом. Згідно п.21 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, нотаріус не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім'я і від свого імені, на ім'я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, їх та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім'я і від імені працівників даної нотаріальної контори та працівників, що перебувають у трудових відносинах з нотаріусом.

Як бачимо, чинне законодавство не передбачає заборону на вчинення нотаріусом ОСОБА_4 нотаріальних дій на імя свого зятя (чоловіка доньки). Тому у цій частині позовних вимог ОСОБА_2 повинно бути відмовлено.

Б) в частині позовних вимог про визнання недійсним спадкового договору:

Позивачка та її представник у обгрунтування недійсності цього договору стверджували, що приватний нотаріус не мала права вчиняти нотаріальні дії, щодо посвідчення договорів довічного утримання, бо це є виключною компетенцією державного нотаріуса.

Дійсно, згідно зі ст. 36 Закону України «Про нотаріат» в редакції змін, внесених Законом України від 15.03.2006 року (тобто на момент укладення спадкового договору): «Приватний нотаріус вчиняє нотаріальні дії, передбачені статтею 34 цього Закону, за винятком:… 5) посвідчення договорів довічного утримання».

Але у судовому засіданні встановлено, що між покійним ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 17.07.2008 року було укладено спадковий договір, за яким ОСОБА_5 передає після своєї смерті у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_6. Посвідчувала цей договір також приватний нотаріус ОСОБА_4. Ці факти не заперечують відповідачі та підтверджуються копією цього договору (а.с. ).

Як бачимо, позивачка та її представник у позовній заяві та у судовому засіданні хибно вважають, що спадковий договір по своєму предмету та по суті є договором довічного утримання, тоді як положення про договір довічного утримання регулюються главою 57 ЦК України (ст.ст. 744-758 ЦК України), а положення про спадковий договір регулюються главою 90 ЦК України (ст.ст. 1302-1308 ЦК України). Як по своєму предмету, так і по своїй сутності ці договори є різними, і на посвідчення приватним нотаріусом спадкового договору на момент укладення цього договору ніякої законодавчої заборони не було. Інших підстав для визнання цього договору недійсним (нікчемним) позивачка та її представник ні в позовній заяві ні у судовому засіданні не вказали. Тому у цій частині позовних вимог ОСОБА_2 також повинно бути відмовлено.

Крім того, позивачка та її представник у позовній заяві просять визнати договір дарування та спадковий договір недійсними (нікчемними) на підставі того, що вони не відповідають вимогам закону., тоді як в силу ст.215 ч.2 ЦК України недійним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правичин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Виходячи з викладеного та ст.ст.203, 209, 215-216, 220, 225, 383, 391, 719, 723, 727, 745, 1261 ЦК України, ст..9 Закону України «Про нотаріат», п.21 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 84, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського округу ОСОБА_4 про визнання спадкового договору та договору дарування недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Кіряк А.В..