Справа № 22-ц-3445/11 Головуючий у І інстанції Пироженко О.В.
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 18.05.2011
УХВАЛА

Іменем України

18 травня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

говуючого: судді Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Мариняко М.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

встановила :

у вересні 2010 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом про визнання договору позики недійсним.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між нею та ОСОБА_3 08 липня 2005 року укладено договір позики, за яким позивачка отримала від відповідача у позику грошові кошти в сумі 20 000 доларів США. Проте, позивачка вважає, що умови даного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивачки, оскільки предметом договору є іноземна валюта, що є грубим порушенням ч.3 ст.13 ЦК України.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 08 липня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики №2763, за яким позивачка отримала від відповідача у позику грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, що згідно середнього курсу комерційних банків м. Києва еквівалентно 101 000 грн. строком на три роки без нарахування відсотків.

Зазначені обставини встановлені судом на підставі пояснень сторін, письмових доказів, яким суд дав належну правову оцінку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір позики грошей укладено з дотриманням всіх принципів та засад цивільного законодавства, а також вимог моральних засад суспільства. Зокрема, було дотримано основний принцип договірних зобовязань свободу договору. Волевиявлення учасників договору було вільним і відповідало внутрішній волі, в тому числі і отримання грошей в іноземній валюті.

З огляду на викладене, суд першої інстанції на виконання вимог ст.ст.214,215 ЦПК України в достатньому обсязі визначив характер спірних правовідносин, дослідивши та вивчивши всі умови договору позики грошей, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки факт порушення відповідачем вимог договірного зобовязання при укладенні договору позики грошей не знайшов свого підтвердження.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 стверджує, що надання відповідачем грошових коштів (позики) в іноземній валюті за своєю природою є валютною операцією. Надання позики в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні субєктами господарювання відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання індивідуальної ліцензії. Тому, умови договору позики грошей є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника.

Але такі твердження апелянта є безпідставними та необґрунтованими.

За ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання на всій території України, є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Згідно зі ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо визначено грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З конструкцій даних правових норм випливає, що закон відносить до грошей (грошових коштів) як національну, так і іноземну валюту. У випадку використання іноземної валюти в грошових зобовязаннях обовязковим є зазначення в договорі відповідного еквіваленту у гривнях, що визначається за офіційним курсом іноземної валюти, встановленим НБУ на день здійснення платежу.

Твердження позивачки про дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника є помилковим, оскільки вони за своєю суттю суперечать одному із основних принципів договірних зобовязань свободу договору, яка передбачена ст.627 ЦК України.

Принцип свободи договору, вільного волевиявлення сторін це прерогативи договірних зобовязань, які закріплені на законодавчому рівні і повинні мати пріоритет при вступі у договірні правовідносини.

Як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі позивачка не заперечує факт укладання договору позики грошей, що свідчить про дотримання принципу свободи договору та вільне волевиявлення останньої при його укладанні.

Суд першої інстанції з дотримання вимог ст.ст.214,215 ЦПК України належним чином перевірив доводи позивачки, в повному обсязі визначився із характером спірних правовідносин і ухвалив законне і обґрунтоване рішення, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Посилання позивачки на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не зясувавши всіх обставин справи, не давши належну оцінку наданим доказам, не приймаються судом до уваги, оскільки не ґрунтуються на зібраних матеріалах справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Оскільки, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись: ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді