АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1462 2011 р. Головуючий в І інстанції Стамбула М.І.
Категорія 27 Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2011 року березня місяця «16» дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Прокопчук Л.П.

Суддів Лісової Г.Є., Базіль Л.В.

при секретарі Ващенко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» про захист прав та інтересів споживача, -

В С Т А Н О В И Л А :

04 жовтня 2010 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що при укладенні договору кредиту 06 вересня 2007 року з відповідачем публічним акціонерним товариством «СЕБ Банк» були порушені норми ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» і вона не отримала необхідної, доступної достовірної та своєчасної інформації щодо обєкта кредитування.

Вона отримала кредит в іноземній валюті доларах США, яка заборонена в обігу та використанні. За порушення встановленого правового режиму іноземної валюти встановлена адміністративна відповідальність.

За умови надання банком такої інформації нею не був би укладений кредитний договір.

Вважає його нікчемним згідно з вимогами ст.228 ЦК України.

Просила захистити її права споживача з боку публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» шляхом застосування наслідків нікчемності правочину кредитного договору від 06 вересня 2007 року, укладеного між нею та банком.

13 грудня 2010 року позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила зобовязати банк прийняти від неї різницю між коштами отриманими за договором (10000 доларів США) та коштами, сплаченими на виконання договору (8604 доларів США), а саме у розмірі 1394 доларів США.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила його скасувати і ухвалити нове про задоволення її позову в повному обємі.

На апеляційну скаргу банком подані письмові заперечення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, представник банку просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 2 Закону України «Про банк та банківську діяльність» визначено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 і 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується.

Згідно ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ПАТ «СЕБ Банк» має банківську ліцензію за дозвіл з додатком до нього від 24 травня 2006 року, які надають йому право на здійснення операцій з валютними цінностями і в тому числі з надання кредитів в іноземній валюті.

Тому укладений між банком та позивачкою ОСОБА_1 кредитний договір від 06 вересня 2007 року, за яким ПАТ «СЕБ Банк» надав позивачці кредит у розмірі 10000 доларів США є таким, що відповідає вищезазначеним вимогам закону.

Після укладення кредитного договору підстав для застосування ст.15, 17 Закону України «Про захист прав споживачів» немає, тому такі обґрунтування заявлених позивачкою позовних вимог підставно не прийняті до уваги судом першої інстанції.

Безпідставними на думку колегії є і вимоги позивачки про зобовязання банку прийняти від неї лише різницю коштами отриманими нею за договором (10000 доларів США) та коштами сплаченими ОСОБА_1 банку (8604 доларів США), яка складає 1394 доларів США, оскільки ця сума буде відповідати розміру отриманого нею кредиту без сплати процентів, що не узгоджується з умовами договору та вимогами ст.ст.1048, 1054 ЦК України.

Отже, відмовляючи позивачці у задоволенні її позовних вимог, суд першої інстанції постановив законне та обґрунтоване рішення, яке не спростоване доводами апеляційної скарги.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.П.Прокопчук

Судді: Г.Є. Лісова, Л.В.Базіль

Копія вірна ОСОБА_2

от