АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Костюченко Н.Є., Максюти Ж.І.,

при секретарі - Горлаковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Леонідівни

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 серпня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 Леонідівни до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності, виділ частки майна в натурі, -

в с т а н о в и в:

У січні 2008 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку №20 по провулку Снітьковському у м. Дніпродзержинську, виділити належну їй частину будинку в натурі, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були її дідом та бабусею, їм належав цей будинок. ОСОБА_5 помер 22 травня 1984 року. Його дружина отримала свідоцтво про право на спадщину на ? частину житлового будинку від 3 квітня 1985 року. 16 вересня 1987 року померла ОСОБА_6 і належну їй на праві власності ? частину будинку успадкував її батько ОСОБА_7, але не отримав свідоцтва про право на спадщину до самої смерті до лютого 1997 року, про що вона дізналася 13 листопада 2005 року. 03 серпня 2006 року звернулася до Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із пропуском строку на прийняття спадщини. 10.11.2006 року вона знову звернулася до Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але 25.09.2007 року державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю необхідних документів.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 серпня 2011 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності та виділ частки майна в натурі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та задоволення позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 03 квітня 1985 року та свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 03 квітня 1985 року ОСОБА_6 належав житловий будинок №20 по провулку Снітьковському у м. Дніпродзержинську. 16 вересня 1987 померла ОСОБА_6

На підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 03 травня 1988 року батьку відповідача - ОСОБА_3, належить ? частина житлового будинку №20 по провулку Снітьковському у м. Дніпродзержинську. ОСОБА_3 - помер 08 квітня 2000 року.

Оскільки допитані у судовому засіданні свідки, пояснили що після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у будинку залишився проживати їх син ОСОБА_3, а син ОСОБА_8 у будинку не проживав, суд вважав, що позивачка не надала доказів, що її батько ОСОБА_7 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 Їх прізвища є відмінними один від одного. ОСОБА_2 не заявляла вимог про встановлення факту родинних відносин між ними. Суду надана копія домової книги, з якої видно, що ОСОБА_7 зареєстрований у спірному будинку, але це не свідчить про те, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном . З пояснень відповідача та свідків суд встановив, що після смерті матері ОСОБА_7 не проживав у спірному будинку. Позивачка не надала суду доказів, які б підтвердили фактичне прийняття спадщини. Крім того, ОСОБА_7 не звертався із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори.

Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи на момент смерті ОСОБА_6 16 вересня 1987 року ОСОБА_6 її син ОСОБА_7 проживав у спірному будинку та був в ньому зареєстрований.

Згідно зі ст. 549 ЦК України 1963 року визнається , що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном , якщо він подав заяву в державну нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до положення п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України

від 14 червня 1994 року N 18/5, яка діяла на момент смерті ОСОБА_6, доказом вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном могли бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Сторони не заперечують той факт, що на момент смерті ОСОБА_6 16 вересня 1987 року її син ОСОБА_7 був зареєстрований у спірному будинку.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 жовтня 2006 року позивачці встановлено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька. Вона двічі зверталася в нотаріальну контору із приводу отримання спадщини, але перший раз їй було відмовлено за пропуском строку, а у другому випадку у звязку із відсутністю витягу із реєстру прав власності, оскільки відповідач не допустив працівників БТІ в будинок для проведення обстеження.

Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину із тих підстав, що позивачка не надала витягу із реєстру прав власності.

За таких обставин суд вважає, що батько позивачки фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, а тому є підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачкою права власності на ? частину будинку в порядку спадкування за законом, відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року, ст.1261, ч.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Що стосується вимог позивачки про розподіл будинку, то вони не підлягають задоволенню, оскільки висновок судової експертизи не узгоджений із органом місцевого самоврядування відповідно до вимог ст. 152 ЖК України.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для скасування судового рішення передбачені ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307,309, 316 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Леонідівни задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 серпня 2011 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 Леонідівни задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 Леонідівною право власності на ? частину домоволодіння №20 по провулку Снітьковському у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7, померлого приблизно у лютому 1997 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: