Справа № 2-1808/11
30 грудня 2011 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
в складі головуючого:
судді: Ганкіної І.А.
при секретарі : Морозовському А.С.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
В позові позивач вказує що 01 квітня 2009 року ОСОБА_2 позичила у неї кошти у сумі 13 347,00 (тринадцять тисяч триста сорок сім) дол. США, що еквівалентно, відповідно до курсу НБУ, станом на 15 вересня 2011 року 106 375, 59 грн., про що була складена розписка від 01.04.2009 року. В кінці травня 2011 року позивач зверталась до ОСОБА_2 з вимогою повернути кошти. На вимогу позивача, після 7-дениго терміну відповідач не відреагувала та кошти не повернула, чим не виконала зобовязання. В звязку з вказаним позивачу була змушена звернутися до суду.
В судовому засіданні позивач подала до суду заяву, якою просить слухати позов у її відсутність. Заявлені вимоги підтримала та просить розгляд справи у випадку неявки відповідача провести в порядку заочного розгляді.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, будучи належним чином і в установлений законом строк повідомленою про дату, час та місце розгляду справи згідно положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, а саме через засоби звязку. Тому, суд за заявою позивача, проводить слухання в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне:
01.04.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений простий письмовий правочин у формі розписки, за яким було посвідчено факт боргового забовязання, що виникло між сторонами по справі. Відповідно до тексу розписки ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 позику в сумі 13 347,00 дол. США без нарахування процентів. Строк виконання зобовязання встановлений не був (а.с.6).
Після звернення позивача за виконанням вимоги, свої зобовязання відповідач не виконала, станом на 18.10.2011р. борг повернуто не було, що викликало для позивача необхідність звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
За ст.61 ЦПК України кожна сторона забовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Правовідносини, що виникли між стороною позивача та відповідача регулюються нормами ст.ст.509, 526, 527, 1046 ЦК України.
В силу ст. 526 ЦК України забовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ст.527 ЦК України боржник забовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором, або законом, не випливає із суті забовязання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник забовязується повернути позикодавцеві таку саму ж суму грошових коштів (суму позики),або таку ж саму кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В силу ст.1049 ЦК України позичальник забовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі, або речі визначені родовими ознаками) у строк та в порядку, що встановлений договором.
Вище вказані обставини знайшли своє підтвердження в ході дослідження доказів по справі, що не було оспорено (чи доведено іншими доказами) стороною відповідача, тому під ставність позову суд вважає встановленою.
Порушене право позивача підлягає до захисту шляхом постановлення судового рішення за яким з відповідача на користь позивача слід стягнути боргове забовязання в сумі 13 347,00 дол. США.
Відповідно до курсу НБУ станом на день подачі позову до суду сума боргу складає 106 375,59 грн. (а.с.7).
Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати повязані з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати на правову допомогу, витрати повязані з явкою до суду, витрати повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати повязані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій.
Як встановлено по справі, позивачем було понесені витрати на оплату державного мита в сумі 1063,73 грн., оплату газетного повідомлення в сумі 120 грн. та послуги ІТЗ в сумі 120 грн., всього 1303,73 грн. За послуги адвоката було сплачено 3000 грн., що підтверджує відповідна квитанція додана до матеріалів справи.
За ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Тому, враховуючи доведеність позивачем понесених ним витрат документально, суд вважає, що судові витрати слід відшкодувати за рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст.509, 526, 530, 612, 625, 1046, 1050 ЦК України, ст.ст. 15, 30, 60, 61, 88, 214, 218, 223 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 106 375,59 грн. та судові витрати в сумі 1063,73 грн. державного мита, 120 грн. за газетне повідомлення, 120 грн. за послуги ІТЗ та 3000 грн. за послуги адвоката.
Заочне рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: