_____________________________________________________________________________
Справа№2-5505/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2011 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Реви С.В.,

при секретарі Грановському Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Комунального підприємства Міська агенція з приватизації житла, Департаменту міського господарства виконкому Одеської міської ради, ОСОБА_3 комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва, реєстрації і договору дарування недійсними та визнання права власності,

суд ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з 1961 року по 1989 рік вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з

ОСОБА_4. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_5.

У травні 1979 року ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_5 поселились у квартирі АДРЕСА_1.

13 червня 1989 року шлюб між сторонами був розірваний.

У 1998 році ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, в якому було зазначено, що власниками вказаної квартири в рівних частках є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/2 частці кожний.

Син сторін ОСОБА_5 не є власником вказаної квартири, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Німеччини.

У 2001 році ОСОБА_4 уклав шлюб з іншою жінкою ОСОБА_6, яка після реєстрації шлюбу прийняла прізвище Власюк. Після одруження ОСОБА_4 та ОСОБА_2 стали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивачка ОСОБА_1 вимушена була виселитись з квартири та переїхати до своєї матері.

28 листопада 2006 року помер ОСОБА_4. У грудні 2007 року

ОСОБА_1 випадково дізналась про те, що її колишній чоловік

ОСОБА_4 без її згоди подарував квартиру АДРЕСА_1 своїй новій дружині ОСОБА_2, що підтверджується договором дарування від 08 травня 2006 року. Із змісту вказаного договору дарування вбачається, що квартира № 104 у будинку № 35

по вулиці Академіка Корольова в місті Одесі належить дарувальнику

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради від 14 вересня 2001 року, зареєстрованого 11 жовтня 2001 року в КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості.

У звязку з вказаним, позивачці невідомо, як появилось ще одне свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

На протязі чотирьох років ОСОБА_1 зверталась у Прокуратуру Київського району міста Одеси, Київський РВ ОМУ ГУМУС України в Одеській області та інші органи з приводу вищевказаного, однак до нинішнього часу відповіді не отримала.

17 квітня 2007 року ОСОБА_4, який є сином ОСОБА_4, який помер

28 листопада 2006 року, зробив письмову заяву про своє право на заповіт.

Таким чином, позивачка просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради від 14 вересня 2001 року, за реєстровим № 19-15141, згідно якого єдиним власником квартири № 104 у

будинку № 35 по вулиці Академіка Корольова в місті Одесі є ОСОБА_4; визнати недійсною реєстрацію квартири АДРЕСА_1, яка була здійснена 11 жовтня 2001 року в КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості за ОСОБА_4; визнати недійсним договір дарування від

08 травня 2006 року, згідно якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1; визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; визнати право власності за ОСОБА_5 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Крім того, позивачка просить суд поновити строк позовної давності

( а. с. 21-23).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник позивачки підтримали позов та просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові.

Представник відповідачки ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на заперечення проти позову ( а. с. 49-52), а саме на те, що з 1961 року по 1989 рік ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_1, від шлюбу у них є син ОСОБА_5, який визнаний особою, яка втратила право на користування квартирою № 104 у будинку № 35 по вулиці Академіка Корольова в місті Одесі на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2000 року, рішення суду вступило у законну силу.

У лютому 2001 року позивачка ОСОБА_1 вивезла свої речі з квартири

№ 104 у будинку № 35 по вулиці Академіка Корольова в місті Одесі; 24 березня 2001 року позивачка ОСОБА_1 передала колишньому чоловіку ОСОБА_4 ключі від квартири АДРЕСА_1; 10 серпня 2001 року позивачка ОСОБА_1 виписалась з вказаної квартири, а 14 серпня 2001 року написала розписку про отримання від колишнього чоловіка ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 4.500 доларів США за свою частину у квартирі АДРЕСА_1.

14 вересня 2001 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1; 11 жовтня 2001 року зареєстрував право власності у КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості.

07 березня 2003 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5

( дошлюбне прізвище ОСОБА_7) Н.В. з якою проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

30 вересня 2003 року ОСОБА_4 на випадок смерті зробив розпорядження, яким заповідав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2, а 08 травня 2006 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування.

28 листопада 2006 року помер ОСОБА_4.

Представник відповідачів КП Міська агенція з приватизації житла, Департаменту міського господарства виконкому Одеської міської ради, у судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що 14 вересня 2001року ОСОБА_4 став єдиним власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, яке 14 вересня 2001року видане Управлінням Житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради, зареєстроване у реєстрі № 19-15141. Приватизація вказаної квартири у 1998 році не проводилась, позивачка ОСОБА_1 не отримувала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Представник відповідача ОСОБА_3 комітету Одеської міської ради

у судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що позов не обґрунтований та не законний.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що з 1961 року по 1989 рік

ОСОБА_1 знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_5.

У травні 1979 року ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_5 вселились у квартиру АДРЕСА_1.

13 червня 1989 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, яке видане Відділом ЗАГСа Київського РИК м. Одеси ( а. с. 12).

26 вересня 2000 року рішенням Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_5 визнаний особою, яка втратила право користування квартирою № 104 у будинку № 35 по вулиці Академіка Корольова в місті Одесі. Рішення суду вступило у законну силу 09 жовтня 2000 року ( а. с. 59).

Як вбачається з паспорту громадянки України ОСОБА_1 ,

з 08 травня 1979 року по 10 серпня 2001 року позивачка ОСОБА_1 була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 9).

Після зняття з реєстраційного обліку 10 серпня 2001 року позивачка ОСОБА_1 виселилась з квартири АДРЕСА_1 та переїхала до своєї матері, де проживає у нинішній час.

Даний факт у судовому засіданні підтвердила сама позивачка

ОСОБА_1.

14 серпня 2001 року ОСОБА_1 отримала від чоловіка ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 4.500 доларів США за свою частину квартири АДРЕСА_1, що підтверджується розпискою ( а. с. 62 ).

Даний факт у судовому засіданні теж визнала та підтвердила сама позивачка ОСОБА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2001 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, яке видане Управлінням Житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради, зареєстроване у реєстрі № 19-15141( а. с. 58).

11 жовтня 2001 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності у КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості( а. с. 58- зворот).

07 березня 2003 році ОСОБА_4 уклав шлюб з іншою жінкою

(дошлюбне прізвище ОСОБА_7) Н.В., яка після реєстрації шлюбу прийняла

прізвище Власюк. Після одруження ОСОБА_4 та ОСОБА_2 стали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1.

30 вересня 2003 року ОСОБА_4 на випадок смерті зробив розпорядження, яким заповідав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2, що підтверджується заповітом, який посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі № 5-2764 ( а. с. 63).

08 травня 2006 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, що

підтверджується договором дарування, який посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрований у реєстрі № 5- 1131 ( а. с. 10).

28 листопада 2006 року помер ОСОБА_4.

10 травня 2011 року постановою Київського РВ ОМУ ГУМУС України в Одеській області відмовлено в порушенні кримінальної справи по відмовному матеріалу № 1328/08, ЖРЗПЗ № 4843 від травня 2011 року по заяві ОСОБА_1 ( а. с. 145).

Згідно ст. 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед

судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, під час розгляду справи ні позивачка, ні представник позиваки не довели суду ті обставини, на які вони посилались як на підставу позовних вимог.

Суд критично оцінює твердження та пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника про те, що ОСОБА_1 у 1998 році приватизувала квартиру АДРЕСА_1 та отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру, в якому було зазначено, що власниками вказаної квартири в рівних частках є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/2 частці кожний, оскільки під час розгляду справи ні ОСОБА_1, ні її представник не надали суду жодного доказу приватизації вищевказаної квартири у 1998 році.

Крім того, всі пояснення та твердження ОСОБА_1 та її представника стосовно приватизації вищевказаної квартири у 1998 році спростовуються матеріалами, які є у справі, а саме заявою про передачу в приватну власність квартири АДРЕСА_1 з якою 12 вересня 2001 року ОСОБА_4 звернувся до керівника Органу приватизації з ( а. с. 120), надав довідку про склад сімї, з якої вбачається що вказаній квартирі зареєстрований тільки ОСОБА_4, 14 вересня 2001 року ОСОБА_4 отримав розпорядження № 166064 Органу приватизації, а також свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, яке видане Управлінням Житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради, зареєстроване у реєстрі № 19-15141, з якого вбачається що він є єдиним власником квартири АДРЕСА_1.

З урахуванням вказаного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 154, 209, 212, 213-215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 358, 391, 392, 393, 1261 ЦК України , суд ,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог до ОСОБА_2, Комунального підприємства Міська агенція з приватизації житла, Департаменту міського господарства виконкому Одеської міської ради, ОСОБА_3 комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва, реєстрації і договору дарування недійсними та визнання права власності за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя : Рева С. В.