Справа № 2-52/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2011 року Старосинявський райсуд Хмельницької області
в складі:судді ОСОБА_1

при секретарі Олійник Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Стара Синява справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріального збитку в сумі 12000 гривень, -

В с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок спричиненої недостачі товаро - матеріальних цінностей, а саме суми матеріального відшкодування в розмірі 12000 гривень.

Позовні вимоги мотивуються тим, що за результатами проведеної інвентаризації товаро - матеріальних цінностей та звірки залишків товарів в магазині ВВ 3, що знаходиться за адресою смт. Стара Синява, вул. І.Франка, 30 було виявлено шляхом перерахунку, переваги товарів недостачу товаро матеріальних цінностей на суму 23921 гривня 59 коп., про що було складено відповідний акт від 20.12.2010 року.

Відповідно до укладеного трудового договору від 05.01.2010 року та зареєстрованого у Старосинявському районному центрі зайнятості Хмельницької області за № 4 одним із продавців була ОСОБА_3, проживаюча за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт серії НА № 057850, виданий Хмельницьким МУ УМВС України 05.03.1996 року, і.к. НОМЕР_1, яка уклала договір з позивачкою та зобовязалась виконувати обовязки продавця, при цьому укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Факт недостачі ОСОБА_3 визнала, в інвентаризаційних матеріалах розписалась та надала розписку, що здійснила розтрату перебуваючи матеріально відповідальною особою на суму 12000 ( дванадцять тисяч гривень), які зобовязувалася повернути до 31.03.2011 року.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала про відшкодування матеріального збитку в сумі 12000 гривень, спричиненого недостачею та порчею товаро матеріальних цінностей продавцем ОСОБА_3 При цьому пояснила, що 05.01.2010 року вона як фізична особа підприємець уклала трудовий договір з ОСОБА_3, яка зобовязалась виконувати обовязки продавця, тому з нею 05.01.2011 року було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, однак при інвентаризації товаро матеріальних цінностей виявлено недостачу товарів на суму 23921 гривня 59 коп., та порчу товарів на суму 55 гривні 65 копійки, про що було складено відповідний акт від 20.12.2010 року.

Поскільки друга продавець відділу магазину відшкодовує збитки добровільно, позов заявлено саме до ОСОБА_3

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала і пояснила суду, що факт недостачі товаро - матеріальних цінностей у її відділі дійсно мав місце, при чому ще за місяць до її інвентаризації вона разом з ОСОБА_4, другим продавцем цього відділу, виявили нестачу на суму більше 16 тисяч гривень, але рішили її приховати і нікого про нестачу не повідомляти, вирішивши покрити її самим. Хоча факт нестачі визнає, про що підтвердила власноручно, однак вважає себе не винною.

Свідок ОСОБА_4 ( продавець вказаного магазину) пояснила суду, що за місяць до проведення інвентаризації, за результатами ревізії між продавцями ( а вони є найманими продавцями різних підприємців) була виявлена недостача в 16000 гривень. Проте відповідач не поставила до відома ОСОБА_2, натомість допустила недостачу до розміру 24000 гривень. Крім того, пояснила, що користуючись довірою роботодавця брала кошти з каси для власних потреб без дозволу останнього, а згодом їх повертала до каси. Тобто, відслідкувати скільки коштів і коли саме брала з каси де працювала відповідач не є можливим.

З пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було встановлено, що всі продавці отримують товар згідно накладних, тобто звіряють товар фактично наявний із виписаним. Відповідно до своїх трудових обовязків та зважаючи на те, що продавець є матеріально відповідальною особою, продавець несе відповідальність за наявний товар, що йому переданий на реалізацію, так саме як і кошти, що надійшли в касу за реалізацію товару, так як товар весь завозний. Від роботодавця вони товар не отримували.

Таким чином, заслухавши пояснення сторін, їх представників, суд приходить до слідуючого.

Статтею 130 КЗпПУ визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків.

У частині першій статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих для зберігання або для інших цілей.

Згідно до ст.135-1 КЗпП України, встановлено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском) перевезенням або застосуванням в процесі виробництва переданих їм цінностей.

Частиною ч.1 ст.136 КЗпП України визначено, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а ч.2 цієї статті передбачено, що у решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органу позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

За таких обставин суд прийшов до висновку про підставність позовних вимог позивача, тому що відповідач маючи, укладений із позивачем письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, допустив недостачу ввірених йому товарно-матеріальних цінностей, що є підставою відповідно до ч.1 ст.134 Кодексу Законів про працю для відшкодування ним матеріальної шкоди завданої відповідачу у повному обємі.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.209,212-215 ЦПК України, ст. 526 ЦК України, ст.ст.130, 134,135-1, 136 КЗпП України, суд

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12000 гривень матеріального збитку, судовий збір в сумі 120 гривень, витрати на інформаційно технічний розгляд справи в сумі 120 гривень, а всього 12240 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: В. О. Віговський