Калинівський районний суд Вінницької області
Справа № 2-441/11
РІШЕННЯ

іменем України

"20" вересня 2011 р. Калинівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Павленко І. В.

при секретарі Жовтій С.В.

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Калинівка справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину квартири, встановлення порядку користування квартирою та розподіл спільного майна подружжя, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка в позові зазначає, що 7 листопада 1998 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, який рішенням Калинівського районного суду від 28.01.2011 року було розірвано.

На протязі подружнього життя вони за спільні кошти та кошти батьків 12 січня 1999 року купили частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, а 27 травня 2005 року купили ще частину даної квартири. В лютому 1999 року вони вселились в квартиру і з того часу проживали в ній.

16 березня 2011 року відповідач без її згоди поміняв замки у вхідних дверях і перешкоджає її в користуванні квартирою. Вважає, що квартира є їх спільною сумісною власністю, оскільки придбана ними під час шлюбу, а тому вона має право на Ѕ частину даної квартири та має право на проживання та користування спірною квартирою.

Крім того, ними під час шлюбу придбане і інше майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу.

Вирішити питання про розподіл спільно нажитого майна відповідач не бажає, не пускає її в квартиру, не віддає особистих речей, тому вона вимушена звертатися до суду з даною позовною заявою.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 та встановити порядок користування вказаною квартирою, а саме: виділити її в користування кімнату №3-4 19,3 кв.м.; відповідачу кімнати №3-5 20,2 кв.м., №3-6 12,6 кв.м. Коридор №3-1 6,4 кв.м., кухню №3-3 6,8 кв.м., кладову №3-2 5,5 кв.м., 1/8 погребу, Ѕ сараю 14,4 к.в.м. та Ѕ сараю 4,5 кв.м. залишити в спільному користуванні сторін. Також просила розділити спільно-нажите майно подружжя, виділивши її пральну машину вартістю 2000 грн; газову плиту вартістю 800 грн.;диван вартістю 3000 грн.;пилосос вартістю 300 грн.; штори вартістю 300 грн.;супутникову антену вартістю 700 грн.; чайні, кофейні та столові сервізи вартістю 1000 грн.; кухонні набори вартістю 300 грн.; покриття на підлогу вартістю 700 грн.; постільну білизну вартістю 1500 грн.; ковдри 3 шт. вартістю 750 грн., всього на загальну суму 11 350 грн.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнав частково. Просив суд виділити йому мікрохвильову піч вартістю 400 грн.; тренажер вартістю 1300 грн.; покриття на підлогу вартістю 1000 грн.; ковдри 4 шт. вартістю 1000 грн.; килим 1 шт. вартістю 1500 грн., всього на загальну суму 5 200 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 просив відмовити, мотивуючи тим, що спірна квартира АДРЕСА_3 подарована йому його родичами, а тому будь-якого відношення позивачка до даної квартири немає.

Заслухавши пояснення сторін, свідків по справі, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 7 листопада 1998 року між сторонами по справі було зареєструвано шлюб, який рішенням Калинівського районного суду від 28.01.2011 року було розірвано.

Протягом сімейного життя подружжя за спільні кошти придбали наступне майно:пральну машину вартістю 2000 грн; газову плиту вартістю 800 грн.;диван вартістю 3000 грн.;пилосос вартістю 300 грн.; штори вартістю 300 грн.;супутникову антену вартістю 700 грн.; чайні, кофейні та столові сервізи вартістю 1000 грн.; кухонні набори вартістю 300 грн.; покриття на підлогу вартістю 700 грн.; постільну білизну вартістю 1500 грн.; ковдри 3 шт. вартістю 750 грн., мікрохвильову піч вартістю 400 грн.; тренажер вартістю 1300 грн.; покриття на підлогу вартістю 1000 грн.; ковдри 4 шт. вартістю 1000 грн.; килим 1 шт. вартістю 1500 грн. тощо.

В судовому засіданні сторони по справі досягли домовленості щодо поділу спільно нажитого майна, а тому суд вважає за можливе на підставі досягнутих домовленостей розділити спільно нажите між сторонами майно, виділивши позивачці ОСОБА_3 наступне майно: пральну машину вартістю 2000 грн; газову плиту вартістю 800 грн.;диван вартістю 3000 грн.;пилосос вартістю 300 грн.; штори вартістю 300 грн.;супутникову антену вартістю 700 грн.; чайні, кофейні та столові сервізи вартістю 1000 грн.; кухонні набори вартістю 300 грн.; покриття на підлогу вартістю 700 грн.; постільну білизну вартістю 1500 грн.; ковдри 3 шт. вартістю 750 грн., всього на загальну суму 11 350 грн.

Відповідачу ОСОБА_4 суд вважає необхідним виділити таке майно як: мікрохвильову піч вартістю 400 грн.; тренажер вартістю 1300 грн.; покриття на підлогу вартістю 1000 грн.; ковдри 4 шт. вартістю 1000 грн.; килим 1 шт. вартістю 1500 грн., всього на загальну суму 5 200 грн.

Крім того, суд вважає, що зазначене у позовній заяві як спільно нажите майно подружжя - телевізор вартістю 800 грн. та 2 крісла вартістю 400 грн. розподілу не підлягають, оскільки як було встановлено в судовому засіданні і не заперечували сторони по справі, вказане майно було надано подружжю в тимчасове користування батьками відповідача.

Також не підлягають розподілу м'який куточок вартістю 4 тис. грн. та меблева стінка вартістю 5 тис. грн., оскільки як було встановлено в судовому засіданні, вказане майно було надано подружжю під час їх спільного проживання сусідом в безоплатне користування.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 та встановлення порядку користування вказаною квартирою, суд вважає в їх задоволенні відмовити, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_4 належала дідові відповідача, після смерті якого квартиру успадкували його дядьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Як пояснили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 квартира АДРЕСА_5 їх батькам. Після смерті матері в 1993 році вони з покійним батьком в 1995 році за кошти останнього зробили приватизацію квартири, а згодом провели опалення та воду.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що подружжя ОСОБА_3 під час спільного проживання не могли купувати квартиру, оскільки ще при житті дід відповідача ОСОБА_4 мав намір вказану квартиру йому подарувати.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що вищевказану квартиру він купував формально, так як у ній були прописані неповнолітні діти в зв'язку з чим необхідно було укласти договір купівлі-продажу, а сама ж квартира для нього є спадковою цінністю. На даний час у відповідача є інша сім'я з якою він проживає у вищевказаній квартирі. Натомість позивачка протягом тривалого часу проживає у своїх батьків, а в спірній квартирі ніколи не була зареєстрована.

За таких обставин суд вважає, що позивачкою ОСОБА_3 не подано належних доказів про обсяг спільно нажитого майна, зокрема квартири, про її дійсну вартість, джерело і час придбання, як того вимагають роз'яснення Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21.12.2007 року.

Суд визнає недостовірними пояснення позивачки ОСОБА_3 про те, що 16 березня 2011 року відповідач без її згоди поміняв замки у вхідних дверях і перешкоджає її в користуванні квартирою, оскільки такі пояснення спростовуються поясненнями відповідача ОСОБА_4 про те, що в присутності свідків він телефонував позивачці та повідомив її, що міняє замок і попросив її забрати речі та майно, однак ОСОБА_3 на дану пропозицію ніяк не відреагувала.

Також суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь судових витрат по справі, оскільки відповідно до п.18 ст.4 Декрету КМ України Про державне мито ОСОБА_4 від сплати державного мита звільнений, так як має статус інваліда війни та відповідне посвідчення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60, 61, 69, 70, 71 СК України, 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Розділити спільно-нажите майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яке є об'єктом спільної сумісної власності, виділивши ОСОБА_3:

·пральну машину вартістю 2000 грн;

·газову плиту вартістю 800 грн.;

·диван вартістю 3000 грн.;

·пилосос вартістю 300 грн.;

·штори вартістю 300 грн.;

·супутникову антену вартістю 700 грн.;

·чайні, кофейні та столові сервізи вартістю 1000 грн.;

·кухонні набори вартістю 300 грн.;

·покриття на підлогу вартістю 700 грн.;

·постільну білизну вартістю 1500 грн.;

·ковдри 3 шт. вартістю 750 грн., всього на загальну суму 11 350 грн.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення у зв'язку з їх безпідставністю.

Відповідачу ОСОБА_4 виділити:

·мікрохвильову піч вартістю 400 грн.;

·тренажер вартістю 1300 грн.;

·покриття на підлогу вартістю 1000 грн.;

·ковдри 4 шт. вартістю 1000 грн.;

·килим 1 шт. вартістю 1500 грн., всього на загальну суму 5 200 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_8

позов задоволено частково