Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„09" лютого 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі: головуючого судді: Товянської О.В.

суддів: Малахової Н.М.

ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання Сапінської Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „Укрсиббанк" в особі Житомирського управління ПАТ „Укр- снббанк" (далі - ПАТ „Укрсиббанк") про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира Жй- томирської області від 23 листопада 2010 року,

встановила:

В грудні 2009р. ОСОБА_5 і ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом. Просили визнати недійсними кредитний договір та договір поруки з підстав порушення вимог CT. 203,215,216 ЦК України (а.с.4-6).

Рішенням Богунського райсуду м. Житомира Житомирської області від 23 листопада 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 і ОСОБА_4 просять рішення скасувати, ухвалити нове - про задоволення позову. Суд неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Висновок суду про те, що можливо договір кредитування укладати в іноземній валюті є незаконним, здійснення таких операцій та сплата відсотків в іноземній валюті за кредитом, потребують наявності індивідуальної ліцензії НБУ України.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ „Укрсиббанк" і ОСОБА_6, ОСОБА_4 було укладено кредитний договір на суму 210000 дол. США. На забезпечення виконання цього договору того ж дня було укладено договір поруки.

Згідно зі CT. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та закону. Нормами ст. ст. 610-611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають передбачені законом наслідки.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст.ст.203,215 ЦК України підстав для визнання договорів недійсними, під час підписання спірних договорів відповідачі були ознайомлені з їх умовами та наслідками.

Твердження у позовній заяві на відсутність у відповідача індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операції з використання іноземної валюти на території України, як засобу платень, в зв'язку із чим банк не мав права надавати кредит у доларах США, є безпідставними.

Відповідно до матеріалів справи. Національним Банком України відповідачу була видана банківська ліцензія на право здійснювати банківські операції, визначені ч.І, п.5- 11 Ч.2 СТ.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», тобто відповідач вправі, в тому числі, і залучати та розмішувати іноземну валюту на валютному ринку України.

Згідно з Ч.2 ст. 198 ЦК України виконання зобов'язань, виражених у національній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Пунктом 1 Ч.2 CT.92 Конституції України статус національної валюти та статус іноземних валют на території України встановлюється виключно законами України.

Положеннями 4.1 ст.З Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993р. "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для опла-

Справа 22-Ц/0690/178/11 Головуючий у 1 ОСОБА_7

Категорія 27 Доповідач Товянська О.В.

ти будь-яких вимог та зобов'язань. Отже, чинні законодавчі акти передбачають обов"яз- ковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять забо- рони встановлення грошових зобов'язань у іноземній валюті.

За оспорюваним договором одна сторона - банк передала, інша - прийняла в борг кошти, на умовах, викладених в договорі, тобто сторонами вчинено дію, що призводить до виникнення взаємних прав та обов'язків, що з урахуванням положень ст. 235 ЦК України , п. 25 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від б листопада 2009 року, ЦК України та відповідно до ст. 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність'" на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснення таких банківських операцій як розміщення залучених від свого імені, на власних умовах та на власний ризик грошо- вих коштів.

Коштами, відповідно до даного закону, є гроші в національній або іноземній валю- тах чи їх еквівалент.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулюван-

ня і валютного контролю" №15-93 від 19.02.1993 року передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної лі цензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Виходячи з наведеного, укладання кредитного договору й його виконання в інозем- ній валюті не суперечить чинному законодавству.

Підписуючи кредитний договір з додатками до нього в іноземній валюті, позивач повністю погоджувалися з його умовами та повинні були усвідомлювати, що курс націона- льної валюти до іноземної не є незмінним, що зміна курсу можливо настане, а також пе- редбачати та враховувати підвищення валютного ризику.

З огляду на викладене, посилання у позовній заяві на те, що банк, надаючи кредит, створив невигідні умови для позивачки, чим порушив права позивачів, є безпідставними

Викладені в тексті договору його істотні умови, права і обов'язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписи.

Предметом кредиту були долари США. Тому, виходячи з положень ст. 1054 ЦК

України, на позичальникові лежав обов'язок саме по їх поверненню кредиторові.

В даному випадку валюта не виступала засобом платежу і, з врахуванням специфі- ки кредитного договору та визначених ним прав і обов'язків сторін, відсутні підстави вважати про порушення положень ст. 524 ЦК України при його укладенні.

Долученими до справи документами, визначеними Законом України «Про банки і банківську діяльність», підтверджується право ПАТ „Укрсиббанк" на залучення та розмі- щення іноземної валюти на валютному ринку України, в т. ч. надання кредитів у інозем- ній валюті фізичним особам.

Покладення на позичальника обов'язку по поверненню кредиту у отриманій ними іноземній валюті, не може вважатись такими положеннями договору, які завідомо є неви- гідними для них, оскільки волевиявлення позичальників було направлене саме на отри- мання кредиту в доларах США, а не гривнях чи іншій валюті.

Істотна зміна обставин, на що вказують позивачі, може тягти за собою зміну або розірвання договору, а не визнання його недійсним, про що ними заявлено позов.

Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення від-

сутні.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,324,325 ЦПК України, колегія суд-

дів

у X в а д и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_9 ровича відхилити.

Рішення Богунського ранонноію суду м. Житомира Житомирської області від 23 листопада 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бу- ти подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно: суддя апеляційного суду

Житомирської області ОСОБА_10