Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Кочетова Л.Г., суддів Павицької Т.М., Талько О.Б.

з участю секретаря Григоровича А.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.04.2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

встановила:

У червні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що 11.04.2008 року померла її мати ОСОБА_3 Після її смерті стало відомо, що 11 березня 2008 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно заповідала відповідачу. Просила визнати заповіт недійсним, з тих підстав, що мати через хворобу не могла його підписати, бажання складати заповіт у неї не було.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.04.2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовільнити її позов посилаючись на неповне дослідження судом першої інстанції обставин справи, помилковість висновків суду. '

Заслухавши доводи осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 квітня 2008 року померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина.

11 березня 2008 року Соболівською сільською радою Брусилівського району посвідчено заповіт, згідно з яким ОСОБА_3 заповідала все своє майно ОСОБА_2

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повина довести суду ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Як вбачається з висновків почеркознавчої експертизи, вирішити питання про належність підпису на заповіті ОСОБА_3 не надається можливим.

З пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що вона посвідчувала вказаний заповіт. На момент вчинення заповіту спадкодавець розуміла, які дії вчиняються, надала всі необхідні документи, необхідності залучення свідків не було, так як вона сама могла здійснити всі необхідні дії щодо підписання заповіту.

Вказані пояснення щодо стану здоров»я спадкодавця, об»єктивно узгоджуються з поясненнями інших свідків.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1248, ст. 1253 ЦК України, якщо заповідач не може прочитати

заповіт через фізичні вади, посвідчення заповіту відбувається при свідках, які ставлять

свої підписи на ньому.

Доказів існування фізичних вад, які перешкоджали б ОСОБА_3 в прочитанні

заповіту суду не надано, та обставина, що на заповіті стоїть не її підпис є припущеним

позивача, дані припущення не узгоджуються з іншими доказами в справі, а тому суд

першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не

спростовують, а тому на підставі ст. 308 ЦПК України, колегія суддів приходить до

висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.04.2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: