Київський районний суд м. Полтави
Справа № 2-2188/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2011 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М

при секретарі Миколаєнко І.О.

з участю адвоката ОСОБА_1

за участі позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності ,-

В С Т А Н О В И В:

06.07.2011 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності квартиру АДРЕСА_1. Посилався на те, що вказана квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.04.1994 року належала його батьку, ОСОБА_4, та тітці батька, ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. На час видачі свідоцтва про право власності на квартиру розмір часток між співвласниками не визначався. Зазначав, що 21.11.2000 року ОСОБА_5 померла, після її смерті його батько тяжко захворів , він переселився до нього у квартиру на постійне місце проживання, оскільки батько потребував стороннього догляду. З кінця 2000 року він проживає в спірній квартирі постійно. Батько помер 12.06.2001 року, після його смерті відкрилась спадщина, та він єдиним спадкоємцем першої черги на отримання спадщини після його смерті . Він, у встановленому законом порядку, прийняв спадщину подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Таким чином з кінця 2000 року він проживає у квартирі , відкрито користується та володіє квартирою, сплачує за неї комунальні послуги. Оскільки розмір часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру не визначений він не може отримати спадщину після смерті батька. Також зазнав, що оскільки він відкрито, протягом більше десяти років користується та володіє квартирою, у тому числі, що належала ОСОБА_5, він придбав право власності на квартиру за набувальною давністю на частину квартири, що належала ОСОБА_5 , та на частину квартири що належала його батьку у порядку спадкування.

Просив визначити розмір часток у праві спільної часткової власності в квартирі АДРЕСА_2, по 1/2 частині за кожним співвласником, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, що належала ОСОБА_5 за набувальною давністю, на 1/2 частину квартири, що належала ОСОБА_2 у порядку спадкування.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити повністю, з підстав, що зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, пояснив, що ОСОБА_4 не надав суду доказів свого постійного проживання у спірній квартирі, а також тому, що він проживаючи в квартирі знав кому вона належить, а тому не набув права власності на квартиру за набувальною давністю, вказана спадщина може бути визнана відумерлою та перейти до власності територіальної громади.

Треті особи, ПП Полтавське БТІ Інвентаризатор, Друга полтавська державна нотаріальна контора, надали заяви про розгляд справи у відсутність їхнього представника.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи , докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Двокімнатна квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.04.1994 року належала ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

При видачі свідоцтва про право власності на житло розмір часток у праві спільної часткової власності не визначався.

Квартира у спільну сумісну власність була передана власникам на підставі ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду, отже розмір часток співвласників є рівними та становить по 1/2 частині на кожного.

21.11.2000 року один із співвласників, ОСОБА_5, померла .

Після її смерті спадкова справа не відкривалась, що підтверджується довідкою Другої полтавської державної нотаріальної контори та витягом із державного Спадкового реєстру.

12.06.2001 року помер другий співвласник квартири , ОСОБА_4

Після його смерті відкрилась спадщина, спадщину прийняв його син, позивач , ОСОБА_2, що підтверджується витягом із Спадкового реєстру та довідки Другої полтавської державної нотаріальної контори. Свідоцтво про право на спадщину позивачеві не видавалось, оскільки розмір частки спадкодавця ОСОБА_4 не був визначений.

Отже підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на частину квартири, що належала його батьку, ОСОБА_4

Позивач надав суду докази, які підтверджують ту обставину, що він з кінця 2000 року проживає в спірній квартирі.

Так у судовому засіданні свідки, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 показали, що позивач, після смерті ОСОБА_5 , став постійно проживати у спірній квартирі разом з батьком, доглядав батька, поховав батька, а після смерті батька продовжує відкрито проживати в спірній квартирі до цього часу . За період проживання робив у квартирі ремонт, ставив решітки на вікна, сплачує за квартиру комунальні послуги.

Квитанція про сплату комунальних послуги за період з 2001 року по теперішній час також підтверджується факт проживання позивача у спірній квартирі.

Як вже зазначалось вище , розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру не був визначений, а отже на час смерті ОСОБА_5 не було конкретно та фактично визначено яка саме частина квартири , кімната, підсобні приміщення, тощо перебувають у її власності.

Отже поселившись в квартиру в кінці 2000 року позивач не знав і не міг знати про те, що він володіє частиною квартири, як чужою річчю, оскільки він поселився в квартиру до свого батька який користувався усією квартирою , та був одним із співвласників квартири.

Позивач користується усією квартирою добросовісно, відкрито протягом більше десяти років, та не сумнівався стосовно правомірності його проживання в квартирі, оскільки відповідно до вимог ч. 2 статті 548 ЦК України в редакції 1963 року , яка була чинною на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_9 прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно.

Зазначені судом докази підтверджують ту обставину, що позивач добросовісно, відкрито володіє спірною квартирою протягом більше ніж десять років , та на час поселення в квартиру, заволодіння усією квартирою не знав та не міг знати, яка саме частина конкретно , в цій квартирі, належить ОСОБА_5 , а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за ним права власності на частину квартири, яка належить ОСОБА_5 за набувальною давністю.

Суд не приймає заперечення представник а відповідача в тій частині, що 1/2 частина квартири, що належить ОСОБА_5 є спадковою масою і може переходити у власність інших осіб, а відповідно до вимог ч. 1 статті 1277 ЦК України може бути визнана судом відумерлою.

При розгляді справи суд застосовує закон, який був чинним на час виникнення правовідносин.

ОСОБА_5 померла у листопаді 2000 року, на той час був чинним ЦК України в редакції 1963 року, а тому посилання представника відповідача на статтю 1277 ЦК України у новій редакції є недоречним .

Стаття 555 ЦК України в редакції 1963 року передбачала перехід спадкового майна до держави якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом.

Статтею 548 ЦК України в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Статтею 549 ЦК України в редакції 1963 року встановлений строк для прийняття спадщини у шість місяців після її відкриття.

Частиною 3 статті 549 ЦК України в редакції 1963 передбачено, що особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

На час виникнення спірних правовідносин територіальна громада в особі Полтавської міської ради взагалі не мала права на отримання спадщини , спадкоємцем була держава, інтереси якої на той час представляли міські чи районні фінансові управління.

Держава не використала своє право на отримання спадщини після смерті ОСОБА_5

Полтавська міська рада не заявляла своїх вимог щодо спадкового майна, на час розгляду справи не предявляла вимог щодо визнання спадщини відумерлою, отже заперечення представника відповідача в цій частині є неприйнятними.

Керуючись ст. 529, 548, 549 УК України в редакції 1963 року, ч. 2 ст.372, 344 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ

Визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру №40 в будинку

№ 12-а по вулиці Примакова в м. Полтава, а саме за:

ОСОБА_4 1/2 частина;

ОСОБА_5 1/2 частина.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, що належала ОСОБА_4 , на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, що належала ОСОБА_5 .

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави.

Головуючий суддя Л.М. Васильєва