Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2011 Справа №2-5563/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого-судді Дуди О.О.

з участю секретаря Вербицького Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" про визнання угоди недійсною та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що на виконання угоди від 16.04.2011 року, маючи на меті одержання автомобіля, сплатила відповідачу 40701,44грн. внесків, однак права на отримання автомобіля не отримала. Вважає такі умови угоди, за яких відповідач покладаючи витрати на учасників системи придбання в групах і не вкладаючи власних коштів, організував власну діяльність за рахунок споживачів за пірамідальною схемою, несправедливими. Враховуючи, що сплативши внески в загальній сумі 40701,44грн., права на отримання автомобіля не отримав, позивач, просить суд визнати договір від 16.04.2011 року, укладений між сторонами, недійсним на підставі ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів". Також просить стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, завданих тривалим порушенням її прав як споживача, та яку оцінює у 1500грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, зменшила позовні вимоги, просить стягнути з відповідача 13778,44грн. сплачених коштів у зв'язку із частковим їх поверненням відповідачем, в розмірі 26923грн., позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надіслав суду письмові заперечення, згідно яких згідно яких заперечив проти вирішення справи у Тернопільському міськрайонному суді у зв'язку із наявністю третейського заперечення в умовах укладеного між сторонами договору (ст.18 додатку №2).

Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних міркувань.

16.04.2011 року між сторонами укладено угоду №333953, предметом якої є надання учаснику послуг програми «АвтоТак» через систему придбання автомобілів в групах. Відповідно до додатку № 1 ОСОБА_1 одержить право на придбання автомобіля «Chery Amulet» ціною 75040 грн.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Згідно ч. 4 ст. 18 цього Закону перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Відповідно до ч. 5, 6, 8 ст. 18 цього Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли визнання положення недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Статтею 19 Закону України Про захист прав споживачів заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, специфікація та ціна або спосіб розрахунку ціни чи наявність знижок або інших цінових переваг.

Згідно ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 цього Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Як вбачається із статті 4 додатку № 2 до угоди №339953 від 16.04.2011 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» щомісячно самостійно організовує та проводить асигнаційний акт, а право на отримання автомобіля позивачем залежить від розміру чистого фонду групи і внесення коштів іншими учасниками системи. При цьому відповідач створив складну багатоступінчату, двозначну, незрозумілу для споживача схему визначення одного лише права на отримання автомобіля через механізми: сплати повних внесків, цілих чистих або половинних чистих внесків, накопичення внесків, пропозиції авансових внесків. Посилаючись на збереження конфіденційного характеру пропозиції, у статті 6 додатку № 2 ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобовязує учасника системи надсилати свою пропозицію у закритому конверті, в якому учасник має продублювати свої індивідуальні дані та зазначити кількість вже сплачених авансових внесків (за наявності) та авансових внесків, що пропонуються до сплати у випадку перемоги пропозиції учасника. І лише, якщо ця пропозиція перемагає, учасник має сплатити кількість запропонованих і ще не сплачених авансових внесків, нарахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент проведення асигнаційного акту.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів зазначена підприємницька практика є такою, що вводить в оману, тобто якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

На порушення вимог п. п. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів про заборону, як таких, що вводять в оману пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, ТОВ «АВТО ПРОСТО», згідно ст. 7 додатку № 2 залишає за собою право прийняти або відхилити запит учасника про надання марки або моделі автомобіля, що відрізняється від зазначеного в додатку № 1 угоди. Крім того, якщо обраний учасником автомобіль коштує дорожче, ніж модель, зазначена в додатку № 1, учасник зобовязаний одноразовим платежем сплатити різницю їх поточної ціни, а в подальшому такий учасник повинен сплачувати майбутні повні внески відповідно до поточної ціни автомобіля, вказаного в додатку № 1 до угоди.

У тому випадку, якщо учаснику і надано право на отримання автомобіля, то він, згідно ст. 8 додатку № 2, може отримати автомобіль лише в тому разі, коли попередньо виконав такі вимоги: у строк, встановлений «АВТО ПРОСТО», сплатив наступні платежі та запропоновані до сплати внески, а також плату за право на отримання автомобіля, протягом 5 банківських днів з моменту одержання повідомлення про надання йому права на отримання автомобіля. Крім того, учасник повинен: надати визначені «АВТО ПРОСТО» гарантії щодо повної оплати платежів, передбачених угодою; сплатити усі податки, мито та інші витрати, необхідні для реєстрації автомобіля та оформлення гарантій. У разі невиконання зазначених вимог, ТОВ «АВТО ПРОСТО» має право відмовити у передачі автомобіля та анулювати право на його отримання. В такому випадку, плата за право на отримання автомобіля учаснику не відшкодовується.

У статті 14 додатку № 2 до угоди закладено несправедливі для позивача умови про анулювання ТОВ «АВТО ПРОСТО» права на отримання автомобіля, усунення від участі в асигнаційних актах, розірвання угоди та неповернення внесених коштів у випадках невиконання зобовязань за угодою.

Відповідно до умов та змісту угоди №339953 від 16.04.2011 року у ній та додатках до неї не зазначено підприємство, з яким «АВТО ПРОСТО» укладено договір на постачання автомобіля, його виробник, імпортер та/або дистрибютор, а також модель та інші основні характеристики автомобіля, кінцевий термін дії угоди.

Установлення невиправдано малого строку для надання позивачем згоди на отримання автомобіля, зобовязання його до виконання усіх зазначених вище умов для можливості отримання автомобіля, є підтвердженням несправедливості умов спірної угоди та нечесної підприємницької практики відповідача і, відповідно до положень ч. 6 ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів, є підставою для визнання угоди від 16.04.2011 року недійсною.

Також угодою передбачено, що право на отримання автомобіля учасником системи за результатами розподілу фонду групи, є підставою для придбання за рахунок фонду групи автомобіля для учасника системи.

Таким чином, відповідач, керуючись додатком № 2 до угоди, формує групу учасників системи, надалі створює фонд цієї групи за рахунок чистих щомісячних платежів, сплачених учасниками групи, тобто за кошти учасників системи, а потім один раз на місяць розподіляє фонд групи між учасниками системи, але право на купівлю автомобіля отримують не всі учасники системи, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість авансових чистих щомісячних платежів та задекларували найбільшу кількість чистих щомісячних внесків. Отже, розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі, що порушує вимоги ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів, коли один учасник системи за свої власні кошти без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику системи. При цьому, саме одержання права на отримання автомобіля, що передається у власність учаснику системи, до його повної оплати є «компенсацією» за рахунок коштів інших учасників системи, залучених до умови діяльності програми «Авто Так». Тому, відповідно до ч. 6 ст. 19 цього Закону угода, вчинена з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсною.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Позивач, відповідно до умов угоди, сплатив внески в сумі 40701,44грн., що стверджується квитанціями від 10.04.2011 року та 16.04.2011 року, однак права на отримання автомобіля не отримав.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що угода №339953 від 16.04.2011 року суперечить положенням Закону України Про захист прав споживачів внаслідок здійснення ТОВ «АВТО ПРОСТО» нечесної підприємницької практики і є такою, що містить несправедливі умови, тому обґрунтовано визнав її недійсною із застосуванням правових наслідків недійсності правочину. Слід стягнути з відповідача на користь позивача 13778,44грн. (40701,44грн. - 26923грн. повернутих відповідачем кошті) сплачених за угодою коштів.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завдані у зв'язку з вчиненням спірного правочину, то суд приходить до висновку, що такі підлягають до часткового задоволення з наступних міркувань.

Згідно ч.2 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як вбачається із п.3 Постанови Пленуму ВСУ 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні прав, наданих споживачам.

Згідно розяснень, даних у п.5 вказаної постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи із вимог розумності і справедливості, враховуючи ступінь душевних переживань позивача, і завдані у зв'язку із цим, внаслідок порушення її прав відповідачем, моральні страждання, вважає, що остання зазнала моральної шкоди, яку суд визначає у розмірі 1500грн.

При цьому, суд критично оцінює заперечення відповідача проти вирішення спору у Тернопільському міськрайонному суді, оскільки відповідно до п.14.ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди" Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Частину першу статті 6 доповнено пунктом 14 згідно із Законом N 2983-VI (2983-17) від 03.02.2011 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23, 203, 215, 236 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО", про визнання угоди недійсною та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати недійсною угоду №339953 укладену 16.04.2011 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО".

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" на користь ОСОБА_1, 13778,44грн. як повернення сплачених за угодою №339953 від 16.04.2011 року коштів, та 1500грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" на користь ОСОБА_1 сплачені позивачем при зверненні з позовом до суду 120грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнути з приватного акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" в дохід держави 146,28грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Дуда О.О.