РІШЕННЯ
Справа № 2-598/2011р.
20 травня 2011 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді - Крамаренко Т.В.,
при секретарі - Антоненко А.С.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
прокурора - Коршунової О.О.,
представника третьої особи - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державного казначейства України, треті особи - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївської області, Ленінський районний відділ Миколаївського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївської області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, -
У вересні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 08 жовтня 2003 року його було затримано слідчим відділом Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області за підозрою у вчиненні злочинів та поміщено до ізолятора тимчасового утримання. 09 жовтня 2003 року йому предявлене обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст. 191 КК України. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.10.2003р. було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вироком цього ж суду від 29.07.2004р., який залишено без зміни ухвалою апеляційного суду Миколаївської області його було визнано винним у вчиненні вказаних злочинів та засуджено до семи років позбавлення волі, з конфіскацією майна та позбавлення права обіймати певні посади. У подальшому вирок місцевого суду скасовано, справа направлена для проведення додаткового розслідування, запобіжний захід відносно нього змінено на підписку про невиїзд. Постановою слідчого РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 17.03.2008р. кримінальна справа за недоведеністю його участі у вчиненні інкримінованих йому злочинів була закрита.
Посилаючись на те, що у звязку з незаконним триманням під вартою та незаконним засудженням він втратив роботу на посаді менеджера в ТОВ фірма «Паритет», не отримував заробітної плати і не міг утримувати свою сімю, просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 350 000 грн..
У судовому засіданні позивач остаточно уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 11 542грн. втраченого заробітку.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення.
Прокурор у судовому засіданні заявлений позов підтримав та не заперечував проти його задоволення.
Представник третьої особи - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївської області у судовому засіданні проти позову заперечувала.
Представник третьої особи - Ленінського районного відділу Миколаївського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївської області у судове сідання не зявився, надійшла заява про розгляд справи за відсутністю.
Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.
3 серпня 2003 року Ленінський районний відділ Миколаївського міського управління міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області порушив відносно ОСОБА_1 кримінальну справу за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.191 КК України. 8 жовтня 2003 року його затримано за підозрою у вчиненні зазначених вище злочинів та поміщено до ізолятора тимчасового утримання, а 17
жовтня того ж року, постановою місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва
обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2004 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.191 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком сім років позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавленням права обіймати певні посади.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2004 року вирок відносно ОСОБА_1 залишено без зміни.

23 вересня 2005 року Ухвалою Верховного суду України ухвала апеляційного суду Миколаївської області скасована, справу відносно ОСОБА_1 направлено на новий апеляційний розгляд.

27 грудня 2005 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області вирок відносно позивача скасовано, а справу повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування, міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою змінено на підписку про невиїзд та звільнено з-під варти в залі суду.

Постановою слідчого СВ Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 07.03.2008 року кримінальну справу відносно ОСОБА_1 закрито за недоведеністю його участю у вчиненні злочинів, передбачених ч.4ст.190, ч.5 ст.191 КК України.

Всі ці викладені вище обставини встановлені рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25.01.2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державного Казначейства України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, яким позовні вимоги позивача частково задоволенні.

Згідно ст. 1 Закону України від 01.12.1994р. № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (з подальшими змінами надалі Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до положень ст.ст. 3,4 Закону громадянинові відшкодовується (повертається) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, розмір сум яких визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 14.05.2002 року працював на посаді менеджера в Миколаївському філіалі ТОВ фірма «Паритет» та у звязку з набранням вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.07.2004 року законної сили його було звільнено з займаної посади з 30.07.2004 року.

Згідно рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 грудня 2007 року ОСОБА_1 звільнено з посади менеджера за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників з 13 січня 2007 року, відповідно до якого зроблено запис в трудовій книжці, наказ № 379-У.

З довідки ТОВ фірми «Паритет» від 11.03.2011р. за №11/03-01, заробітна плата менеджера з жовтня 2003 року по січень 2007 року включно складала 11542 грн.

Отже, сума втраченого заробітку ОСОБА_1 за час незаконного взяття і тримання під вартою та відбування покарання внаслідок незаконного засудження у період з 17 жовтня 2003 року до 13 січня 2007 року становить 11 542грн..

Таким чином, дослідивши усі надані докази та оцінивши їх у сукупності, суд вважає

вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10 14, 60, 62, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути шляхом списання коштів з Державного бюджету України з рахунку відкритому у Державному казначействі України призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 11 542 (одинадцять тисяч пятсот сорок дві) гривні втраченого заробітку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: