Справа №2-10/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2011 року Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі судді Семенченка О.М.,

з участю секретаря Тарасенко А.О.,

позивачки ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2010 року до суду звернулася ОСОБА_1 з зазначеним позовом.

В позовній заяві позивачка посилається на те, що 20 жовтня 2010 року між нею та ОСОБА_2 з ініціативи останньої виник конфлікт з приводу проведення атестації педагогічних працівників, в ході якого ОСОБА_2 словесно ображала її в присутності прибиральниці школи ОСОБА_4 та нанесла удар. У звязку з вище наведеними подіями у неї наступного дня погіршився стан здоровя, а тому вона звернулася до лікарні, де їй було надано медичну допомогу та видано листок непрацездатності.

Враховуючи, що подібна поведінка відповідачки призвела до розладу її здоровя та втрати працездатності на кілька днів, спричинила душевні переживання, позивачка ОСОБА_1 просить зобовязати ОСОБА_2 відшкодувати їй завдану матеріальну шкоду у розмірі 29,96 гривень та відшкодувати 2000 грн. моральної шкоди, а також стягнути судові витрати, повязані з розглядом справи.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала і пояснила, що з 18 серпня 2010 року виконувала обовязки директора Дащенківської ЗОШ 1-3 ступенів. 30 вересня 2010 року до неї з заявою про проходження атестації звернулася ОСОБА_2 У розмові з цього приводу у них вини спір щодо дати проходження останньої атестації відповідачкою. Остаточно це питання вона зясувала в районному відділі освіти. 20 жовтня 2010 року вона викликала до себе в кабінет ОСОБА_2 та показала їй атестаційний листок, де було зазначено, що ОСОБА_2 проходила атестацію у 2007 році, а тому має проходити наступну атестацію тільки у 2012 році. У звязку з цим ОСОБА_2 стала кричати, що листок переписаний. Потім в кабінет зайшла прибиральниця школи ОСОБА_4 і ОСОБА_2 вийшла з кабінету, а через декілька хвилин з кабінету вийшла й вона разом з ОСОБА_4 Повернувшись до дверей, щоб закрити їх на ключ, вона почула крик ОСОБА_2, яка словесно ображала її, назвавши її по кличці, як називали на вулиці її покійного батька, а потім відчула удар в область сідниці. При цьому була присутня прибиральниця школи ОСОБА_4, яка втрутилася і притримала ОСОБА_2, щоб уникнути подальшого продовження конфлікту. Про цей інцидент вона по телефону повідомила у районний відділ освіти. Зазначені події викликали у неї сильні душевні переживання та спричинили погіршення самопочуття, зокрема підвищення тиску. Наступного дня вона звернулася до Варвинської ЦРЛ, де їй була надана допомога і відкрито лікарняний на три дні.

Своїми діями, а саме, приниженням та нанесенням удару ОСОБА_2, їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 2000 гривень і просить стягнути з відповідачки.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що дійсно 20 жовтня 2010 року конфлікт між нею та ОСОБА_1, яка на той час виконувала обовязки директора Дащенківської ЗОШ, мав місце. Проте, вона на адресу ОСОБА_1 образливих слів не висловлювала та фізичної сили не застосовувала, а просто вимагала від неї надати письмові пояснення з приводу відмови у проходженні атестації. Крім того зазначила, що позивачці ударів не завдавала. Припускає, що, можливо, якимось чином позивачку штовхнула ОСОБА_4, яка стояла між нею та ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_3 позов також не визнав та пояснив, що позивачка ОСОБА_1 не зазначила у своєму позові та поясненнях в чому саме полягає образа честі, гідності та ділової репутації та не навела доказів цьому.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, пояснення свідка ОСОБА_4 та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особивказує, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю повязує позитивну соціальну оцінку особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи набуту особою суспільну оцінку її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків.

Пункт 6 цієї Постанови вказує на те, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі предявити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особисті немайнові права.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка не посилається на факт поширення про неї інформації, яка порушує її особисті немайнові права.

Той факт, що відповідачка ОСОБА_2, як стверджує позивачка ОСОБА_1, словесно ображала її, назвавши позивачку по кличці, як називали на вулиці її покійного батька, не може бути визнана судом як приниження честі, гідності та ділової репутації позивачки, оскільки за змістом цього висловлювання відповідачки не є оцінкою професійних чи службових якостей. Сприйняття такої ситуації є оціночним, суто індивідуальним судженням позивачки і не ґрунтується на фактах.

Посилання позивачки на нанесення їй відповідачкою удару та заподіяння образи, що спричинило погіршення її стану здоровя, а саме, підвищення артеріального тиску, не витікає з матеріалів справи, оскільки фактичні обставини справи засвідчують, що позивачка ОСОБА_1 не зверталася з приводу нанесення їй побоїв ні в міліцію, ні до судмедексперта, ні в лікарню.

Як вбачається з довідки, за медичною допомогою звернулася в поліклініку Варвинської ЦРЛ з приводу гіпертонічного кризу, невротичного синдрому на фоні стресової ситуації (а.с. 8). Проте, з матеріалів справи не вбачається, що захворювання позивачки ОСОБА_1 було викликано саме внаслідок протиправних дій відповідачки ОСОБА_2

Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З цих же підстав не можуть бути взяті до уваги і показання свідка ОСОБА_4, яка зазначила, що вона була свідком того, як відповідачка ОСОБА_2 кричала в кабінеті директора школи та в коридорі приміщення школи, називала її по-вуличному, та завдала удар ногою по тілу позивачки.

Таким чином, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не можуть бути задоволені, оскільки, у відповідності з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується у випадку заподіяння фізичній особі неправомірними діями особи, яка її завдала.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивач має довести в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Вимоги позивачки ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 29,96 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_1 для зняття побоїв до Прилуцької МР СМЕ та для написання заяв з даного приводу до Варвинського РВ УМВС України звертатись відмовилася. За медичною допомогою до лікарні не зверталася. А тому довідка Варвинської ЦРЛ не може підтверджувати той факт, що ліки, придбані позивачкою ОСОБА_1, є наслідком протиправних дій відповідачки ОСОБА_2

Тому суд вважає, що і в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 25 гривень державного мита, оскільки у відповідності з абз. 3 п. жст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне митоіз позовних заяв про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з ціною позову від 100 до 10 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян сплачується державне мито у розмірі 5% від ціни позову, що становить 100 гривень. При подачі позовної заяви ОСОБА_1 сплатила лише 75 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 5).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 25 гривень державного мита.

Рішення суду може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Семенченко