Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2011 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі :

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Вайсенштейн А.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2011 року ОСОБА_3 , який є головою правління АГК «Прогрес», звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати поширену відносно нього та викладену у скарзі до ГУ МНС України в Миколаївській області від 31.03.2010 року недостовірною інформацію, що «…голова ОСОБА_3 … грубо порушує діюче законодавство України»; «порушуючи ЗУ «Про планування та забудову територій`голова АГК « ОСОБА_4 , за змовою з членом кооперативу ОСОБА_5 , отримав грошову винагороду, збудував два капітальних гаража…»; « ОСОБА_3 ігнорує приписи Заводського МНС». Просив визнати поширену відносно нього та викладену у позовній заяві до Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.03.2010 року недостовірною інформацію, що «… ОСОБА_3 . Останній почав використовувати отримані права голови правління кооперативу лише для особистих корисних мотивів. Без відповідного погодження з загальними зборами членів кооперативу продав земельні ділянки, майно кооперативу, гаражі, тощо. При цьому він взагалі не врахував та постійно порушував права інших членів кооперативу». Також позивач просив суд зобов`язати відповідача протягом п`яти днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати шляхом здійснення оголошення через газету «Рідне Прибужжя`про неправдивість вищезазначеної інформації, та стягнути на його користь 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач вимоги позову не визнав, пояснив, що дійсно протягом багатьох років голова правління АГК, членом якого він є, систематично порушує його права як члена кооперативу та як власника гаража. З метою захисту своїх прав він вимушений був звертатися до компетентних державних органів, в тому числі і до суду з відповідними скаргами та заявами. Зазначив, що такі його ствердження в наведених скаргах до МНС та в позовній заяві до суду не є поширенням інформації, яка принижує честь та гідність позивача, а є лише спробою в установленому законом порядку відновити свої порушені права.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який є власником гаража № НОМЕР_1 в АГК «Прогрес`та членом цього кооперативу, звернувся до Управління МНС в Миколаївській області зі скаргою на порушення протипожежних норм та правил на території АГК, а також будівництво гаражів № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 в охоронній зоні міського напорного колектора. В тексті цієї скарги ОСОБА_2 зазначив, що «…голова ОСОБА_3 грубо порушує діюче законодавство України. Порушуючи ЗУ «Про планування та забудову територій`голова АГК « ОСОБА_6 , за змовою з членом кооперативу ОСОБА_5 , отримав грошову винагороду, збудував два капітальних гаража № НОМЕР_2 та 219 в охоронній зоні міського напорного колектора, чим порушені будівельні та протипожежні норми… В АГК «Прогрес`грубо порушуються протипожежні норми та правила, практично відсутні протипожежні стенди, ОСОБА_3 ігнорує приписи Заводського МНС».

У відповіді ГУ МНС від 09.04.2010 року зазначено, що порушень норм та правил пожежної безпеки відносно гаражів № НОМЕР_4 в АГК «Прогрес`не виявлено, а інші питання, вказані в заявці, не належать до компетенції МНС.

За рішенням звітньо-виборної конференції членів АГК «Прогрес`від 30.11.2008 року ОСОБА_2 виключено з членів кооперативу за несплату членських внесків.

04 березня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до

Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою про визнання рішення кооперативу від 30.11.2008 року незаконним в частині виключення його з членів кооперативу. В тексті позовної заяви зазначено, що «У 1993 році головою правління АГК «Прогрес`став ОСОБА_3 . Останній почав використовувати отримані права голови правління кооперативу лише для особистих корисних мотивів. Без відповідного погодження з загальними зборами членів кооперативу продав земельні ділянки, майно кооперативу, гаражі, тощо. При цьому він взагалі не врахував та постійно порушував права інших членів кооперативу. У 2001 році правління кооперативу почало порушувати і мої права. … У зв`язку з оскарженням мною до суду рішень та дій правління кооперативу, останні почали тиснути на мене … Не зумівши при усіх перелічених діях вижити мене з членів АГК, відповідач 30.11.2008 року … виключив мене з членів кооперативу через несплату членських внесків та розповсюдження неправдивої інформації до місцевих органів…»

Як пояснив в судовому засіданні відповідач, з моменту надання ОСОБА_7 , що не заперечував представник останнього, дозволу ОСОБА_5 на будівництво двох капітальних гаражів навпроти його гаражу, почалося його невдоволення діями голови правління з приводу порушення його прав як власника гаражу на вільне ним користування, оскільки відстань до нових гаражів не дозволяла йому вільно виїзжати автомобілем. З цього приводу він звертався до голови правління АГК ОСОБА_3 з відповідними заявами та скаргами як член кооперативу, але в порушення вимог ЗУ «Про звернення громадян`відповіді на свої заяви отримував не завжди. Це змусило його звертатися до компетентних державних органів з метою захисту своїх прав, що викликало незадоволення з боку позивача і потягло за собою незаконне, на його думку , виключення його з членів кооперативу. Він знову таки був змушений звертатися до суду з позовом про поновлення в членах кооперативу та визнання рішення незаконним. В обґрунтування дійсних мотивів свого виключення він і зазначив в позовній заяві про порушення з боку голови правління певних норм законодавства.

Відповідно до положень ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлює, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Сама по собі ст. 10 Конвенції не забороняє обговорення або поширення отриманої інформації, навіть якщо виникають сумніви щодо її вірогідності. Якби це було не так, то це означало би необґрунтовані обмеження на свободу вираження поглядів, гарантовану Конвенцією.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад порушення принципів моралі, неетична поведінка в суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача порушує його право на повагу до честі, гідності чи ділової репутації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

В п. 16 цієї Постанови зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

В п. 17 вказано, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі.

В п. 19 вказаної Постанови роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України Про інформацію оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Отже, викладення певних відомостей, які позивач вважає такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, у скарзі, яку направив ОСОБА_2 до ГУ МНС у Миколаївській області з приводу порушення правил пожежної небезпеки на території АГК «Прогрес», в тому числі і ОСОБА_3 як посадовою особою АКГ, не може бути підставою для задоволення позову. Так, в цьому випадку таке є реалізацією відповідачем свого конституційного права на звернення до органів державної влади, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації.

Що стосується інформації, яка викладена у позовній заяві до Заводського районного суду м. Миколаєва, то, по-перше, як вбачається з матеріалів справи, про цю інформацію позивач ОСОБА_2 зазначив на підтвердження, як він вважав, дійсних мотивів свого виключення з членів кооперативу Пправлінням АГК та головою правління ОСОБА_3 . Тобто, хоча ця інформація і не була ні підставою пред`явленого позову, ні стосувалася його предмета, але, на думку ОСОБА_2 , могла бути доказом обґрунтованості його вимог.

По-друге, твердження ОСОБА_2 про те, що « ОСОБА_3 почав використовувати отримані права голови правління кооперативу лише для особистих корисних мотивів. Без відповідного погодження з загальними зборами членів кооперативу продав земельні ділянки, майно кооперативу, гаражі, тощо. При цьому він взагалі не врахував та постійно порушував права інших членів кооперативу`є його особистим поглядом на події, що відбувалися на території АГК «Прогрес». Так, як вбачається з Статуту цього кооперативу, до повноважень голови правління не входить продаж земельних ділянок та гаражів, земля взагалі не підлягає продажу. Отже, такі твердження є критикою дій голови правління АГК, оцінкою його дій, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані - це є оціночні судження, які відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Тому суд не вбачає правових підстав для зобов`язання відповідача спростувати дані відомості і, як наслідок, підстав для стягнення компенсації моральної шкоди на користь позивача.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 28, 34, 40 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод; ст.ст. 23, 275, 276, 277, 297, 1167 ЦК України, суд вважає позов необґрунтованим і не підлягаючим задоволенню з підстав, викладених вище судом.

Згідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Керуючись ст.ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Гуденко О.А.