Справа № 2-11/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2011 року

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Стадійчук А.О.

при секретарі Троцюк В.О.

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1

представника третьої особи адвоката ОСОБА_2Є

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно справу за позовом ОСОБА_3 до Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області третя особа ОСОБА_4

про про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2007 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом де вказує, що з 1993 року він перебував у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_5. Вони проживали в будинку по вул.Млинарська,1 в с.Привільне (Черешнівка) Дубенського району та вели спільне господарство.

7 грудня 2003 року ОСОБА_5 померла. 22 жовтня 2003 року вона усе своє майно яке знаходиться в с.Привільне Дубенського району заповіла йому.

Він, як спадкоємець по заповіту, у відповідності до ст.ст.1222, 1234 ЦК України, звернувся з заявою в нотаріальну контору для прийняття спадщини. Після смерті ОСОБА_5 була заведена спадкова справа. Родичі померлої ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулися з позовом до суду про визнання заповіту недійсним, який покійна оформила на нього. Їм було відмовлено у визнанні заповіту недійсним та рішення вступили в законну силу.

Після вступу рішень у законну силу, він знову звернувся в нотаріальну контору, щоб йому видали свідоцтво на спадщину по заповіту. В нотаріальній конторі йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що покійна ОСОБА_5 не оформила права власності на спадкове майно.

Просить визнати за ним право власності на домоволодіння по вул.Млинарська,1 в с.Привільне Дубенського району, як спадкове майно після смерті ОСОБА_5

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що 22 жовтня 2003 року ОСОБА_5 зробила заповіт на ОСОБА_3, на майно, яке їй належало та знаходиться в с.Привільне Дубенського району. З 1992 року ОСОБА_5 проживала одна в господарстві по вул.Млинарська, 1 в с.Привільне Дубенського району. Дане господарство на день її смерті відносилося до суспільної групи робітника. Інших спадкоємців, які б проживали в даному господарстві, не було і після її смерті там ніхто не проживав. Дане господарство по теперішній час рахується за покійною ОСОБА_5 Заповіт, який оформила покійна на ОСОБА_3 є дійсним, так як рішеннями суду позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання даного заповіту недійсним, не задоволені. Рішення набрали законної сили.

ОСОБА_3 змушений був звернутися в суд про визнання права власності на спадкове майно з тих підстав, що за життя ОСОБА_5 не оформила на себе право власності на спірний будинок, якби оформила право власності, то нотаріус видав би свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України (1963 року), позивач своєчасно прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, так як подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Просить позов задоволити.

Представник відповідача, секретар Привільненської сільської ради ОСОБА_7 в суді пояснила, що ОСОБА_5 з 1992 року проживала одна в господарстві по вул.Млинарська,1 в с.Привільне. Дане господарство відноситься до суспільної групи робітника з 1990 року, так як останній член колгоспного двору ОСОБА_8 помер в 1987 році. На даний час дане господарство рахується за покійною ОСОБА_5

З 2008 року дане господарство рахувалось за ОСОБА_3, так як ним було представлено рішення суду, що він є власником даного господарства. Особам, за якими рахується господарство, по господарських книгах, видавалося свідоцтва про право власності на дані господарства, якщо вони подали заяву у сільську раду. ОСОБА_5 таку заяву не подавала. ОСОБА_5 фактично прийняла спадщину на спірний будинок і була єдиним його власником. Вирішуючи питання за ким визнати право власності на даний будинок, представник відповідача покладається на розгляд суду.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4, подав заперечення проти позову, де вказує, що в заповіті на спадкове майно претендує ОСОБА_3 «Кондратович», а заповіт складено на ОСОБА_3 «Кіндратовича».

У відповідності до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо форми та посвідчення, є нікчемним. А тому відповідно до ст.215 ЦК України, визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. В заповіті внесено виправлення «Кіндратович» замінено на «Кондратович».

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України позивач не надав суду належних доказів того, що ОСОБА_5 набула права власності на спірне будинковолодіння. Довідка сільської ради та технічний паспорт не є належними доказами права власності ОСОБА_5 на спірне будинковолодіння. Просить в позові відмовити.

В суді представник третьої особи ОСОБА_2 вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними і просить в позові відмовити з ти підстав, що на момент смерті ОСОБА_5 спірний будинок їй не належав, так як в 1998 році вона переїхала жити в м.Дубно і дане господарство відносилось до колгоспного двору. ОСОБА_4 як спадкоємець після смерті ОСОБА_9 має право на даний будинок.

Суд вислухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 7 грудня 2003 року померла ОСОБА_5 (а.с.3), яка 22 жовтня 2003 року склала заповіт на належне їй майно, яке знаходиться в с.Привільне Дубенського району, яке заповіла ОСОБА_3 (а.с.5). Даний заповіт є дійсним і рішеннями судів не визнаний незаконним (а.с.8-10, 100-105).

Відповідно до довідки Привільненської сільської ради за №1007, що згідно запису в погосподарській книзі №1 особовий рахунок №717, житловий будинок №1 по вул.Млинарській в с.Привільне, рахується за ОСОБА_5 (а.с.6).

Як зазначено в довідці Привільненської сільської ради від 5.07.2004 року за № 02-17/99, «…що згідно запису погосподарської книжки за 1986-1990 роки господарство за №54 рахується за ОСОБА_8, який помер 14.06.1987 року. В господарстві були зареєстровані і проживали дочки померлого ОСОБА_10 та ОСОБА_5. Господарство належало до суспільної групи колгоспника.

Згідно запису погосподарської книжки с.Привільне за 1990-1995 роки господарство за №58, яке належало до суспільної групи робітника, рахується за ОСОБА_10, яка в квітні 1992 року вибула в м.Дубно. В господарстві залишилась бути прописаною і фактично проживала ОСОБА_5, на яку при перезакладці погосподарських книжок в 1996 році і було зареєстровано дане господарство. В 1998 році ОСОБА_5 вибула в м.Дубно. Поскільки ОСОБА_5 була останнім єдиним членом цього господарства, господарство рахується за нею і в даний час.

Згідно записів в погосподарських книжках за вищевказаним господарством рахується житловий будинок 1918 року забудови» (а.с.37).

Як пояснив в судовому засіданні сільський голова ОСОБА_11, як представник відповідача, що власником будинку, за який іде спір, з 2001 по 2005 роки була ОСОБА_5 З 2006 по 2010 роки даний будинок рахується за нею як за власником. В 2008 році ОСОБА_3 приніс рішення суду, що він є власником будинку, після чого було зроблено запис в погосподарську книгу. Так як дане рішення скасовано, то власником даного будинку є покійна ОСОБА_5, який і рахується за нею. Дане господарство відносилось до суспільної групи робітників.

При огляді в судовому засіданні погосподарських книг Привільненської сільської ради з 1996 по 2010 роки, господарство за №54 (1996-2000роки), №53 (2001-2005 роки), №717 (2006-2010 роки) по вул.Млинарській,1 в с.Привільне Дубенського району рахується за ОСОБА_5, про що також зазначено в довідці сільської ради від 1.11.2011 року за № 563.

Як зазначено в довідці Привільненської сільської ради від 15.07.2008 року за №366 (на запит адвоката ОСОБА_1Г.), «… що згідно земельно-кадастрової документації сільської ради у користуванні ОСОБА_5 до її смерті була земельна ділянка площею 0,15 га. в с.Привільне по вул.Млинарській,1. Рішенням сесії сільської ради №414а від 21 березня 2008 року дана земельна ділянка передана у власність ОСОБА_3 в звязку з успадкуванням після смерті ОСОБА_5 будинку в с.Привільне по вул.Млинарській,1. ОСОБА_12 до своєї смерті проживав і мав особисте господарство і земельну ділянку в с.Привільне по вул.Дубенській».

Даючи аналіз доказам суд прийшов до висновку, що на момент смерті ОСОБА_5 їй належав житловий будинок по вул.Млинарській, 1 в с.Привільне. Відповідно до записів в погосподарських книгах вона була його власником, так як даний двір відносився до суспільної групи робітка і вона була єдиним і останнім членом даного двору. Складаючи заповіт на ОСОБА_3, це було її волевиявлення розпорядитися належним їй майном. Якби не було заповіту на вказане майно, то після смерті ОСОБА_5 спірний будинок успадкували б спадкоємці в порядку черговості відповідно вимог ЦК України.

За свого життя ОСОБА_5 не виготовила свідоцтва про право власності на спірне будинковолодіння, так як не звернулась з заявою в сільську раду, але була власником даного будинку.

Як зазначає ст.316 ЦК України, що правом власності особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В даному випадку не встановлено, що покійна ОСОБА_5 незаконно набула у власність спірне майно, а тому як його власник вона вправі ним розпорядитися, про що вона зробила відповідний заповіт.

Стаття 1218 ЦК України зазначає, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як встановлено в ході судового слідства, що на момент смерті ОСОБА_13 її права на спірне спадкове майно не припинилося.

Позивач ОСОБА_3, відповідно до вимог ст.1268 ЦК України, прийняв спадщину за заповітом, а тому за ним необхідно визнати право власності на спадкове майно за заповітом.

Третьою стороною ОСОБА_4 не представлено доказів та не заявлено вимог, відповідно до норм ЦПК України, що він як спадкоємець має право на спадкове майно після смерті ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 1220, 1222, 1234, 1235, 1268 ЦК України, суд

Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Привільненської сільської ради Дубенського району, третя особа ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по вул.Млинарська, 1 (один) в селі Привільне Дубенського району Рівненської області, як спадкове майно по заповіту, після смерті ОСОБА_5, померлої 07 грудня 2003 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області протягом 10 днів з моменту його проголошення або в цей же строк з моменту отримання копії рішення через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: