КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 2-354/11
Провадження № р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.04.2011 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Непши О.І.,

при секретарі - Піроженко А.О.,

за участю представника позивача - Кудрявцева Д.В., відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги теплопостачання,

встановив:

28 квітня 2010 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг за надані послуги теплопостачання в сумі 1 695, 42 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач є споживачем теплової енергії, яку постачає ОКП «Миколаївоблтеплоенерго». Через те, що відповідач своєчасно та в повному обсязі не сплачує за послуги теплопостачання, утворилася зазначена заборгованість, яку відповідач у добровільному порядку сплати не бажає, відтак вона має бути стягнута примусово на підставі судового рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги збільшив та просив стягнути з відповідача 2 091, 64 грн. заборгованості за надані послуги теплопостачання за період з квітня 2009 року до квітня 2010 року (а.с.З, 34), обставини, які викладені у позові, підтвердив.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у позові відмовити. Надав суду письмові пояснення (а.с.29), де вказав, що між ним та позивачем відсутній договір про надання послуг з теплопостачання; після отримання у власність квартири АДРЕСА_1 , тобто після 12 березня 2009 року, він сповістив позивача про бажання припинити дію договору з надання послуг теплопостачання у зв`язку зі зміною власника квартири та просив провести відключення від централізованої мережі теплопостачання. У зв`язку з неприбуттям представників позивача для демонтажу обладнання в квартирі відповідача, він в квітні 2009 року самостійно демонтував відповідне обладнання, а транзитні стояки ізолював. Здійснив оплату позивачу за надані послуги до 15 квітня 2009 року, і з того часу не користується послугами позивача, про що його письмово повідомив. Представник позивача прибув до квартири відповідача лише 28 квітня 2010 року, тоді і зафіксував факт демонтажу теплового обладнання. Відтак, відповідач вважає безпідставним нарахування за послуги теплопостачання за період з квітня 2009 року до квітня 2010 року. В даний час опалювання квартири здійснює за допомогою електроприладів.

Із заяви відповідача на ім`я адміністрації підприємства від 06 квітня 2009 року вбачається, що він звернувся до позивача із проханням припинити дію договору про надання послуг теплопостачання за особовим рахунком № НОМЕР_1 у зв`язку із зміною власника квартири (а.с.25), на що отримав відповідь, що укладення договору є обов`язком споживача (а.с.24). У заяві від 13 квітня 2009 року відповідач просив позивача здійснити відключення квартири від централізованої системи опалення (а.с.27, 28).

У заяві від 15 червня 2009 року відповідач сповістив позивача про самостійне демонтування теплового обладнання у квартири та просив направити представника підприємства для опломбування транзитних стояків (а.с.26).

З акту обстеження від 17 липня 2009 року (на якому відсутній підпис споживача) слідує, що працівник позивача зафіксувала факт відключення відповідача від централізованої мережі гарячого водопостачання (а.с.31).

З акту обстеження від 28 квітня 2010 року, який підписаний відповідачем, вбачається, що працівник позивача зафіксувала факт демонтажу відповідачем опалювальних приладів системи централізованого теплопостачання, встановив, що транзитні стояки ізольовані (а.с.30).

Саме з того часу підприємство перестало здійснювати нарахування відповідачу за послуги теплопостачання.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків.

Споживач, на чому наголошував представник позивача, згідно із п.1 ч.З ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

В той же час навіть за наявності укладеного договору споживач у відповідності до ч.б ст.19 Закону України «Про теплопостачання» повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

З матеріалів справи слідує, що відповідач після закінчення опалювального сезону 2008- 2009 років вже технічно не міг отримувати теплову енергію від позивача внаслідок демонтування відповідного опалювального обладнання, про що він повідомив позивача відповідним листом ще в червні 2009 року.

Для суду залишається неясним, чому працівник підприємства, складаючи акт обстеження від 17 липня 2009 року, не зазначила в ньому факт демонтажу теплового обладнання в квартирі відповідача, на що прямо вказував останній, а зафіксувала лише факт відключення відповідача від централізованої мережі гарячого водопостачання, про що відповідач не просив. Аби вказаний демонтаж був зафіксований саме влітку 2009 року позивач вірогідно і не проводив би нарахування відповідачу протягом спірного опалювального сезону 2009-2010 років

Цей висновок додатково підтверджується і тією обставиною, що комунальне підприємство припинило здійснювати нарахування відповідачу за послуги теплопостачання після складання акту від 28 квітня 2010 року.

Саме у зв`язку із припиненням відповідних нарахувань у квітні 2010 року суд не оцінює правомірність чи неправомірність дій відповідача в частині самостійного відключення від централізованої системи опалення.

Суд не знімає з відповідача обов`язку нести витрати на опалення місць загального користування, як це передбачено Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, втім такі вимоги складають окремий предмет позову та грунтуються на інших підставах (а.с.ЗЗ).

За таких обставин суд приходить до переконання про необґрунтованість пред`явлених позовних вимог та необхідність залишення позову без задоволення.

Крім цього, відповідно до ст.88 ІДПК України при відмові у позові позивачу, який звільнений від оплати судового збору, ці витрати залишаються на рахунок держави, а сплачені позивачем витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи відносяться на його рахунок.

Керуючись ст.ст.208, 213-215, ст.218 ЦГІК України, суд

вирішив:

В позові обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги теплопостачання відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 04 травня 2011 року.

Суддя: О.І.Непша