У Х В А Л А

ІМЕНЕМ          УКРАЇНИ

06 червня 2011
року
м.
Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі: головуючого-судді –Гуденко
О.А., при секретарі –Вайсенштейн А.М., за
участю заявника –ОСОБА_1, державного
виконавця Кашніковича А.Г.,
представника стягувача ОСОБА_2,
розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
скаргу ОСОБА_3 на неправомірні дії
старшого державного виконавця
Центрального відділу ДВС ОСОБА_4
ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ :

26 квітня 2011 року ОСОБА_3, яка є боржником
у виконавчому провадженні, звернулася
до суду зі скаргою, в якої просить
зобов’язати державного виконавця
Кашніковича А.Г прийняти постанову про
зняття арешту з майна боржника та
повернути це майно у її у володіння.

В обгрунтування своїх вимог заявник
зазначив, що в порушення вимог ЗУ «Про
виконавче провадження»державний
виконавець не законно не зняв арешт з
рухомого майна, яке знаходиться в
заставі у банку - стягувача, оскільки за
заявою цього банку виконавчий документ
повернуто, виконавче провадження
закрито, отже у ВДВС відсутні документи
щодо стягнення з неї боргу на користь
ПАТ КБ «Надра». А відповідно до ст.. 54 ЗУ
«Про виконавче провадження» на
сьогодняшній день підстав для
звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог стягувачів
(стягнення виконавчого збору), які не є
заставодержателями, відсутні.

У судовому засіданні заявник вимоги
скарги підтримала, просила про її
задоволення, оскільки накладення
арешту на заставлене майно порушує її
права та перешкоджає виконання
обов’язків перед банком. Суду
пояснила, що в зв’язку з досягненням з
банком домовленості щодо самостійної
реалізації заставленого майна та
повернення боргу, банк-стягувач
відкликав виконавчий лист з ВДВС. Зі
стягненням з неї виконавчого збору не
згодна, оскільки ніякого стягнення в
порядку примусового виконання
фактично не відбулося. Також суду
пояснила, що, незважаючи на свою
незгоду, постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та витрат виконавчого
провадження не оскаржувала.

Державний виконавець Центрального
відділу ДВС ОСОБА_6 у судовому
засіданні вимоги скарги не визнав,
просив суд про відмову у її задоволенні
Суду пояснив, що кошти виконавчого
збору підлягають стягненню з боржника
навіть при поверненні виконавчого
документу стягувачу на його письмову
вимогу, отже постанова про стягнення
виконавчого збору підлягає виділенню в
окреме виконавче провадження та
примусовому виконанню. Не зняття
арешту в постанові про закриття
виконавчого провадження автоматично
означає, що на об’єкт арешту може бути
звернуто стягнення, що повинно бути
зрозуміло стягувачу і відповідає
вимогам ЗУ «Про виконавче
провадження». Крім того зазначив, що в
скарзі містяться обставини порушення
прав не заявника, а
банка-заставодержателя, який своїм
правом звернутися з позовом про зняття
арешту з заставленого майна до суду не
скористався.

Представник стягувача вимоги скарги
визнав, просив про її задоволення,
підтвердив викладені заявницею
обставини. Суду пояснив, що дійсно
протягом останніх двох місяців
державний виконавець не здійснював дій
щодо реалізації заставленого майна,
але продовжує його незаконно
утримувати. Також зазначив, що
державний виконавець не направляв на
адресу банку ніяких повідомлень щодо
надання згоди на реалізацію
автомобіля, але ж і банк, як
заставодержатель, не звертався до
виконавця з будь-якою заявою про зняття
арешту з заставленого майна.

Вислухав пояснення заявника,
державного виконавця, представника
стягувача, вивчивши матеріали справи,
судом встановлені наступні факти і
відповідні ним правовідносини.

15 квітня 2009 року рішенням Центрального
райсуду м. Миколаєва за позовом ВАТ КБ
«Надра»до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
стягнення заборгованості по
кредитному договору, було ухвалено
про стягнення солідарно з відповідачів
на користь банку заборгованості в
розмірі 326 521 грн.45 коп. та по 576 грн.67 коп.
судових витрат з кожного.

24 березня 2010 року Центральним районним
судом м. Миколаєва видано виконавчий
лист №2-2-1556 про стягнення на користь
ВАТ КБ «НАДРА»з ОСОБА_3 солідарно з
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 326521 грн. 45 коп. , а
також судових витрат 576,67 грн. 15 квітня
2011 року за заявою стягувача та на
підставі отриманого виконавчого
документу державний виконавець
Центрального відділу ДВС відкрив
виконавче провадження відносно
боржника ОСОБА_3 та виніс відповідну
постанову. У зв’язку з невиконанням
рішення суду при примусовому його
виконанні винесено постанову про
стягнення з боржника виконавчого
збору, яка боржником не оскаржена.

В ході примусового виконання 08
листопада 2010 року державним виконавцем
було описано та арештовано рухоме
майно боржника –автомобіль марки
Лексус, 2007 р.випуску, який знаходився в
заставі у ВАТ КБ «Надра». Зазначений
автомобіль був оцінений та переданий
для подальшої реалізації
спеціалізованій організації. В процесі
примусового виконання з боржника
ОСОБА_3 коштів на користь стягувача
стягнуто не було. В процесі
виконавчого провадження іншого майна
боржника не встановлено.

25 березня 2011 року на адресу державного
виконавця надійшла заява стягувача про
повернення виконавчого документу. 01
квітня 2011 року старшим держвиконавцем
ОСОБА_6 на підставі п.1 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про
виконавче провадження» була винесена
постанова про повернення виконавчого
документу стягувачу на підставі
письмової заяви, чинність арешту майна
боржника, в тому числі і
вищезазначеного автомобіля, не
припинена.

14 квітня ОСОБА_3 отримала постанову від
06.04.2011 року про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
постанови від 01.04.2011 року про стягнення
витрат, пов’язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, в розмірі
1000 грн. та постанову від 06.04.2011 року про
відкриття виконавчого провадження з
виконання постанови від 03.03.2011 року
стягнення виконавчого збору в розмірі
32709,81 грн. При цьому арешт з вказаного
вище автомобіля не знятий, автомобіль у
володіння ОСОБА_3 не в повернутий.

На підставі викладеного, згідно
зі 383 ЦПК України, ч. 1 ст. 28, ч.5 ст. 41,
ст..ст. 47, 50, 54 Закону України “Про
виконавче провадження”, суд приходить
до висновку, що дії старшого
державного виконавця ДВС у
Центральному районі м. Миколаєва
ОСОБА_6 щодо не зняття арешту з
автомобіля марки Лексус, 2007 р.випуску,
при винесенні постанови про повернення
виконавчого документу стягувачеві від
01 квітня 2011 року є правомірними,
оскільки відповідають вимогам закону,
а саме ч. 1 ст. 28 і ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про
виконавче провадження».

Так, ч. 1 ст. 28 Закону України
“Про виконавче провадження”,
визначає, що виконавчий збір у розмірі
10 відсотків суми, що підлягає
стягненню, стягується з боржника також
у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача. Згідно ст. 50 цього
Закону, арешт, накладений на майно
боржника, знімається у разі закінчення
виконавчого провадження, крім випадків
не стягнення виконавчого збору або
витрат, пов’язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Постанови державного виконавця щодо
відкриття виконавчого провадження зі
стягнення виконавчого збору та витрат
виконавчого провадження від 06 квітня
2011 року боржником ОСОБА_3 не оскаржені,
отже є чинними та підлягають
примусовому виконанню. Заперечення
заявника щодо незгоди з ними в межах
даної скарги не можуть бути прийняті
судом до уваги. Таким чином,
оскаржувані дії державного виконавця
прав та інтересів ОСОБА_3 не порушують.

За змістом ст. 54 цього ж Закону,
заставодержатель має право на
звернення до суду з позовом про зняття
арешту із заставленого майна, якщо він
не згоден зі зверненням стягнення на
заставлене майно для задоволення інших
вимог. Як вбачається з матеріалів
скарги та як підтвердив представник
ПАТ КБ «Надра», стягувач як
заставодержатель з таким позовом до
суду не звертався, ніяким іншим чином
про порушення своїх прав на заставне
майно не заявляв.

У зв`язку з чим, в задоволенні скарги
слід відмовити. При цьому, суд враховує,
що копію постанови заявник отримала
тільки 14.04.2011 року, після чого подала
скаргу до суду 26.04.2011 року у встановлені
строки.

Керуючись ст. ст. 386-387 ЦПК України, суд , -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на
неправомірні дії старшого державного
виконавця Центрального відділу ДВС
ОСОБА_4 ОСОБА_5 –відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
п’яти днів з дня проголошення ухвали.

СУДДЯ
Гуденко
О.А.