Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2011 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Вайсенштейн А.М.

за участю позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2011 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 , посилаючись на їх не проживання понад шість місяців без поважних причин та відмову відповідачів нести витрати по сплаті комунальних послуг.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, що вказані в позовній заяві, просили про задоволення позову, посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України. Суду пояснила, що у неї з синами склалися неприязне ні стосунки через те, що вони пиячили, крали її особисті речі, не слухались її вказівок, не оплачували комунальні послуги за газ та електроенергію.

Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог, посилаючись, що не проживають в будинку з причини неприязнених стосунків з матірю та створення з її боку непридатних умов для проживання, а саме: відключення світла та газопостачання від будівлі літньої кухні на подвірї, де вони проживали окремо, в той час як мати проживала в самому житловому будинку.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Свідоцтво про право на спадщину за законом.

Згідно Виписки з будинкової книги, виданої Відділом соціально-економічного розвитку мкр. Тернівка від 30.06.2011 року, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані позивач, її сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як пояснила позивачка, її сини 16 грудня 2010 року зібрали речі, вирішили жити окремо та пішли з її домоволодіння. З того часу вони в будинку не проживають, участі в оплаті комунальних платежів не приймають. Проживають в найманому будинку та не бажають проживати з нею. Як головну причину, з якої вона звернулася з даними вимогами до суду, вказує на неспроможність одній сплачувати комунальні послуги за газ та електроенергію, неприязнені стосунки з синами через їх схильність до пияцтва, крадіжок, небажання виконувати її вказівки, бажання жити власним життям., утримування літньої кухні, в якій вони проживали, в неналежному стані. Позивачка неодноразово зверталася до органів міліції з заявами про порушення кримінальної справи за фактом крадіжки її особистих речей її синами, але кожного разу у порушенні кримінальної справи було відмовлено за недоведеністю.

Крім пояснень позивача, непроживання відповідачів в спірному домоволодінні з грудня 2010 року підтверджується Висновком за матеріалами перевірки від 30.05.2011 року, складеним дільничим інспектором міліції, показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З вимогами за ч. 3 ст. 156 ЖК України що вирішення спору між власником приватного будинку та членами його сім`ї про розмір участі в витратах до суду позивачка не зверталася.

Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом.

Відповідачі були прописані в будинку як член сім`ї власника житла, отже до правовідносин сторін підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Позивачка як на підставу позовних вимог посилалася на положення ст.. 71 і 72 ЖК України і своїм правом змінити підставу та предмет позову не скористалася.

Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, при розгляді справ про визнання члена сім`ї власника житла таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності понад встановлені законом строки.

Заперечуючи проти позову відповідачі наполягали на тому, що позивачка створює їм нестерпні умови у проживанні в спірному будинку із-за неприязнених стосунків. Проживання відповідачів у тимчасовій будівлі літньої кухні на подвір`ї її домоволодіння в неналежних умовах, без водопостачання та опалення підтверджується поясненнями начальника Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради Актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї неповнолітнього ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 від 15 грудня 2009 року. Після того, як мати відключила їм електроенергію, забрала газову плиту , проживати там в холодну пору року стало неможливо. На той час, коли вони пішли з дому молодший брат ОСОБА_6 був ще неповнолітнім та не мав самостійного заробітку, а старший ОСОБА_7 не мав змоги давати матері кошти на оплату комунальних послуг, оскільки вимушений був утримувати ОСОБА_6 , на харчування та освіту якого мати кошти не надавала. Іншого житлового приміщення вони не мають, а без прописки їм буде важко, вони вимушені були піти з будинку через психологічний тиск з боку матері, постійні сварки та скандали, бажають повернутися до домоволодіння матері, якщо вона не буде чинити перешкоди у проведенні ремонту у літній кухні та у влаштуванні ними власного життя.

В судовому засіданні позивачка визнала той факт, що відключила електропостачання до помешкання дітей, забрала газову плиту, шланги для отримання води зі скважини, тому що вони, в тому числі неповнолітній ОСОБА_6 зі своєї пенсії, не оплачували ці комунальні послуги; що відмовлялася пускати ОСОБА_6 до будинку, оскільки вважала його крадієм, перешкоджала у його прописці за місцем проживання та отриманні паспорту.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають в спірному житловому будинку менше одного року з поважних причин через неможливість створити належні умови проживання із-за неприязнених стосунків з матірю.

За таких обставин та виходячи із меж заявлених вимог, положень п. 7 ст. 8 ЦПК, ст. 405 ЦК України, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

У відповідності зі ст. ст.81, 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8,10,30,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Гуденко О.А.