Справа № 22Ц-2895/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 52 Доповідач: Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2011 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Камзалова В.В., Оніщука В.В.

при секретарі: Черепановій В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 18.08.2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ВО «Техна» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ТОВ «ВО «Техна» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 24.11.2008 року він прийнятий на роботу в ТОВ «ВО «Техна» на посаду інженера-конструктора.

14.01.2011 року його було звільнено з посади інженера-конструктора ТОВ «ВО «Техна», згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Фактично ініціатива розірвання трудового договору виходила від нього, оскільки він перебуваючи в пригніченому стані, написав заяву на імя генерального директора товариства з проханням звільнити його із займаної посади за угодою сторін. При цьому будь-яких поважних причин та терміну звільнення він не вказував, але у той же день його було звільнено із займаної посади наказом

№ 013-к.

ОСОБА_2 вважав, що його звільнення відбулось з грубим порушенням трудового законодавства, оскільки він не наполягав на звільненні, про що свідчить його вихід на роботу в період з 21 по 26.01.2011 року включно. Крім того, у зазначений період часу відповідач міг вручити йому наказ про звільнення, видати трудову книжку та провести повний розрахунок при звільненні, а не використовувати його працю і намагатися його морально принижувати. Також зазначив, що відповідач у порушення ч. 3 ст. 40 КЗпП України звільнив його в період тимчасової непрацездатності, оскільки 14.01.2011 року він повідомляв свого безпосереднього керівника про погане самопочуття.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 18.08.2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на неповне зясування судом обставин по справі, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін, яка мала місце у цьому випадку, оскільки ОСОБА_2 звернувся із заявою про припинення договору за угодою сторін. При цьому відповідач належним чином повідомляв позивача про припинення трудового договору і провів з ним повний розрахунок при звільненні.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом установлено, що ОСОБА_2 працював на посаді інженера-конструктора в ТОВ «ВО «Техно» з 24.11.2011 року та був звільнений із займаної посади 14.01.2011 року, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін, яка мала місце у цьому випадку, оскільки ОСОБА_2 звернувся із заявою про припинення трудового договору за угодою сторін.

У день прийняття заяви від ОСОБА_2 було видано наказ про його звільнення за п. 1 ст. 36 КЗпП України, однак особисто його повідомлено про це не було, оскільки, після подання заяви, позивач залишив своє місце роботи і не зявлявся на роботі до 01.02.2011 року, хоча 25.01.2011 року подав письмове пояснення про причини відсутності на робочому місці 14.01.2011 року.

27.01.2011 року відповідачем на адресу ОСОБА_2 було надіслано повідомлення, в якому було зазначено про необхідність ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки (а.с.11).

При цьому на картковий рахунок позивача були перераховані всі суми належні йому при звільненні.

01.02.2011 року позивач був ознайомлений з наказом про звільнення та отримав трудову книжку, про що свідчить його підпис (а.с.10).

Під час ухвалення рішення суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що трудовий договір припинений за угодою сторін.

У такому випадку, на відміну від звільнення з ініціативи працівника за ст. 38 КЗпП України, можливість продовження роботи протягом двох тижнів та відкликання працівником заяви про звільнення законом не передбачена.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Згоди власника або уповноваженого ним органу на продовження роботи позивача не було.

Посилання позивача на те, що він з 21 по 26.02.2011 року перебував на робочому місці, суд вірно не прийняв до уваги, оскільки це не підтверджено достовірно допустимими доказами, і крім того, у зазначений період з ОСОБА_2 був припинений трудовий договір.

Разом з тим, на повідомлення відповідача (а.с.11), позивач письмово повідомив, що прибуде за трудовою книжкою в період з 04 по 08.02.2011 року та просив надати йому довідку про середню заробітну плату для предявлення у службу зайнятості (а.с.69).

Також суд першої інстанції правильно врахував, що під час звільнення позивача з роботи останній не перебував на лікарняному, оскільки це не підтверджено листком непрацездатності, а перебував на лікарняному з 27.01. по 05.02.2011 року (а.с.119).

Доводи позивача про те, що з ним не був проведений повний розрахунок при звільненні, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки належні йому суми в розмірі 6 352, 82 грн. були перераховані на його картковий рахунок.

При цьому колегія суддів зазначає, що у разі не залишення позивачем робочого місця 14.01.2011 року він був би належним чином ознайомлений з наказом про звільнення, мав би можливість вчасно отримати трудову книжку та належні йому суми при звільненні.

Твердження позивача про те, що при звільненні його з посади були порушені норми трудового законодавства, суд не приймає до уваги з наведених вище міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 18.08.2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: