Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2- 1552/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2011 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: головуючого - судді: Степаненко О.М.

при секретарі: Антоновій К.А., Осадчому О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП банк», треті особи приватний нотаріус ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договорів недійсними, -

встановив:

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 27.02.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір споживчого кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії № СгL-SМЕ F00/010/2008. Згідно п.2 частини 1 Договору відповідач відкриває позивачу відновлювальну кредитну лінію в доларах США, а позивач зобов'язується належним чином використати і повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату користування кредитом, виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі. Відповідно до п. 2. частини 1 договору кредиту банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту - 133000; валюта кредиту - долари США; цільове призначення кредиту - споживчі цілі; строк погашення - до 26 лютого 2017 року, процента ставка за користування кредитними коштами - 12,99 % річних.

В цей же день в забезпечення виконання взятих на себе обов'язків за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки № РМ-SМЕ F00/010/2008, за яким в якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань в іпотеку банку було передано: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: місто Черкаси, вул. Ватутіна, 39, загальною площею 208,5 кв. м., і належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2004 року, реєстраційний номер 9385, зареєстрований КП «ЧООБТІ» 05.07.2004 року в реєстровій книзі № 8а, номер запису 4476; земельну ділянку, на який розташований вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 619,0 кв.м., що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Ватутіна, 39 і належить іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЯА № 467220, виданий Черкаським міським управлінням земельних ресурсів на підставі рішення сесії Черкаської міської Ради від 31.03.2005 року № 8-73 п. 1 додатка, і зареєстрований в Книзі записи державних актів на право власності та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 24.05.2005 року за номером 63.

01.07.2010 року за виконання обов'язку позивачем по спірному кредитному договору поручився ОСОБА_3, про що свідчить підписаний договір поруки № SR-SME F00/010/2008.

Договір споживчого кредиту № СгL-SМЕ F00/010/2008 від 27.02.2008 року є недійсним, в зв'язку з відсутністю у сторін договору на момент його укладення індивідуальної чи генеральної ліцензії ОСОБА_4 банку України, яка передбачена п.п. «г» п. 4 ст. 5 п. 4 ст. Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», і яка б дозволяла використовувати позивачу та відповідачу іноземну валюту як засіб платежу при виконанні своїх зобов'язань за кредитним договором. Недійсність основного кредитного зобов'язання тягне недійсність договору іпотеки № РМ-SМЕ F00/010/2008 від 27.02.2008 року, чим порушуються права позивача як сторони недійсного забезпечувального зобов'язання.

Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Стаття 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює загальні вимоги до здійснення комерційними банками банківських операцій та передбачає для вчинення яких банківських операцій комерційним банкам слід отримати банківську ліцензію та письмові дозволи.

Разом з тим, режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства визначається Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету ОСОБА_4 банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Разом з цим, у відповідача, а відтак і у позивача на момент укладення спірного договору кредиту індивідуальна ліцензія, видана НБУ на використання іноземної валюті при здійсненні платежів за вказаним договором кредиту була відсутня.

Як стало відомо позивачу в цей час, ПАТ «ОТП ОСОБА_4» на дату укладання спірного договору мав банківську ліцензію № 191 від 08.11.2006 року, дозвіл № 191-1 від 08.11.2006 року та додаток до даного дозволу. Однак, цього не достатньо для того, щоб використовувати іноземну валюту як засобу платежу при виконанні спірного договору, так як відповідно до п. 1.5. Положення про порядок видачі ОСОБА_4 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління ОСОБА_4 банку України від 14 жовтня 2004 р. N 483, згідно якого використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: - якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_4 банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями); - у випадках, передбачених законами України.

Відповідач по справі - ПАТ «ОТП ОСОБА_4», на дату укладання спірного договору не мав ні індивідуальної ні генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. _

Стаття 227 ЦК України встановлює; що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги недійсність кредитного договору № СгL-SМЕ F00/010/2008 від 27.02.2008 року, в забезпечення виконання обов'язків за яким було укладено між позивачем та ПАТ «ОТП ОСОБА_4» договір іпотеки № РМ-SМЕ F00/010/2008 від 27.02.2008 року, останній має бути визнаний судом недійсними на підставі ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України.

В липні 2009 року відповідачем було запропоновано позивачу змінити умови кредитування - змінити валюту кредитного зобов'язання шляхом конвертації долара США на гривню України за курсом 7,7 грн. за один долар США у формі підписання додаткового договору до основного кредитного договору при умові підвищення процентної ставки за користування кредитним коштами з 12,99 % річних до 16,99 % річних.

Станом на 13.07.2009 року розмір непогашених кредитних зобов'язань позивача складав 123 918 доларів США.

13.07.2009 року між позивачем та відповідачем був підписаний додатковий договір № 2 до основного договору, за яким боргове зобов'язання позивача було погашено за рахунок іншого цільового кредиту в гривні, які останній фактично не одержував. Сума кредитного зобов'язання склала 954 168,60 грн. (123 918 доларів США X 7,7 грн.).

В п. 2.1.1 Додаткового договору сторони визначили цільове використання кредитних коштів - погашення кредитного зобов'язання за спірним договором від 27.02.2008 року.

В цей же день сторонами був підписаний додатковий договір № 1 до спірного договору іпотеки № РМ-SМЕ F00/010/2008 від 27.02.2008 року, за яким розмір боргових зобов'язань згідно п.п. 2.1.5. сторони визначили в сумі 954 168,60 грн.

У зв'язку з недійсністю основного зобов'язання є недійсним й додаткове, так як воно пов'язано з ним і не могло бути укладеним сторонами окремо від нього.

На підставі ч. 1 ст. 548 ЦК України є недійсним й додатковий договір № 1 від 13.07.2009 року до договору іпотеки від 27.02.2008 року.

Просить визнати недійсним з дати укладання кредитний договір про надання кредитної лінії № СгL-SМЕ F00/010/2008 від 27.02.2008 та додатковий договір до нього № 2 від 13.07.2009 року. Визнати недійсним з дати укладання договір іпотеки № РМ-SМЕ F00/010/2008 від 27.02.2008 року та додатковий договір до нього № 1 від 13.07.2009 року. В порядку застосування недійсності Договору іпотеки № РМ-SМЕ F00/010/2008 від 27.02.2008 року, укладеного між позивачем та Публічним акціонерним товариством «ОТГІ ОСОБА_4», виконати певні дії щодо виключення відповідних записів з реєстрів. Судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав, визначених у позові.

Представник відповідача ПАТ «ОТП ОСОБА_4» позов не визнав, пояснив, що дійсно 27.02.2008 р. між Закритим акціонерним комерційним банком «ОТП банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП ОСОБА_4» та ОСОБА_5 був укладений Кредитний договір № СгL-SМЕ F00/010/2008 від 27.02.2008, у відповідності до якого Позивачем було отримано кредитні кошти в розмірі 133 000 в валюті - Долар США.

Випадки і порядок використання іноземної валюти Законом України «Про ОСОБА_4 банк України» від 20.05.1999 року і Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, виданими відповідно до них нормативними актами, якими передбачена можливість здійснення розрахунків в іноземній валюті при одержанні комерційного чи банківського кредиту в іноземній валюті і його погашенні.

У положеннях ч. 2 ст. 44 Закону про НБУ, в якій зазначено, що ОСОБА_4 банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції ОСОБА_4 банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію ОСОБА_4 банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства.

Відповідно до норм пп. «г» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ г) використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави віднесено до операцій, які потребують ліцензії.

При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 5 Декрету ОСОБА_4 банком України видаються генеральні ліцензії комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Так, ОСОБА_4 банком України видана ліцензія № 191 та дозвіл № 191-1 від 08.11.2006 року на здійснення операцій, визначених частиною 1, пунктами 5-11 частини 2, пунктами 1-4 частини 2 та частиною 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в тому числі і на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Відповідно до п. 5.3. Положення про порядок видачі банком банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджений Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 р., письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно із Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93

Таким чином, правових перешкод для того, щоб Закрите акціонерне товариство «ОТП ОСОБА_4» мало право укладати кредитні договори, видавати кредити та відповідно, вимагати виконання зобов'язання в іноземній валюті - немає.

Представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги позивача,просив їх задоволити.

Суд, заслухавши позивача, представників відповідача та третьої особи, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

За положеннями ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати па підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. ст. 66, 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ОСОБА_4 України здійснює адміністративний нагляд та контроль за діяльністю комерційних банків на території України, та НБУ надано право здійснювати ліцензування банківської діяльності комерційних банків на території України, та перевіряти дотримання ліцензійних умов.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5, з якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

ОСОБА_4 банком України ЗАТ «ОТП ОСОБА_4» видана ліцензія № 191 та дозвіл № 191- 1 від 08.11.2006 року на здійснення операцій, визначених частиною 1 та частиною 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в тому числі і на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Вказане дає суду підстави вважати, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов'язані з іноземною валютою.

За таких обставин не ґрунтується на вимогах матеріального права позовні вимоги позивача про те, що за відсутності в ПАТ «ОТП ОСОБА_4» індивідуальної ліцензії спірний договір

споживчого кредиту не відповідає вимогам закону, а тому є недійсним, наслідком чого є недійсним і договір іпотеки.

Керуючись Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Законом України «Про ОСОБА_4 банк України», ст. ст. 524, 533, 625, 627. 628, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. З, 10, 11, 12, 58, 59, 60, 61, 79, 86, 88, 146, 154, 209, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП банк», треті особи приватний нотаріус ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання недійсними договору про надання кредитної лінії № СгL-SМЕ F00/010/2008 від 27.02.2008 року, додаткового договору №2 від 13.07.2009 року, договору іпотеки № РМ-SМЕ F00/010/2008 року від 27.02.2008 року, додаткового договору до нього №1 від 13.07.2009 року, та застосування наслідків їх недійсності, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

.

Головуючий: