Справа № 22-ц-3301/11 Головуючий у І інстанції Божок С.К.
Категорія 45 Доповідач у 2 інстанції Мережко
УХВАЛА

28 квітня 2011 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого Мережко М.В.

Суддів - Оношко Г.М., Семенцова Ю.В.

При секретарі - Литошенку А.М.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 лютого 2011 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

Заслухавши доповідь судді , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У березні 2009 р. позивачка звернулася в суд з позовом про поділ спільного майна подружжя .

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що вони перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 1999 року по 16 червня 2005 року . Від шлюбу мають дитину- дочку Олену , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час спільного проживання ними була придбана квартира за адресою ; АДРЕСА_1.

Позивачка просила розділити між нею та відповідачем квартиру, виділивши їй 1/2 частини квартири , відповідачу 1/2 частину квартири, оскільки відповідач добровільно не бажає вирішити це питання.

В подальшому, після скасування рішення суду першої інстанції, позивачка уточнила позовні вимоги, просила на підставі ст..ст.. 60,69,70,71 Сімейного кодексу України поділити спільне майно подружжя , виходячи із рівності часток , визнати право власності на 1/2 частину квартири за нею , стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Останнім рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 лютого 2011 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду, позивачка подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення , посилаючись на його незаконність, та ухвалити нове рішення , яким задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом , сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 1999 року по 16 червня 2005 року . Від шлюбу мають дитину- дочку Олену , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час спільного проживання була придбана квартира за адресою ; АДРЕСА_1. ,згідно договору купівлі-продажу

від 07 квітня 2003 року ( а.с. 18).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 був співвласником квартири за адресою ; АДРЕСА_2, яка належала у рівних частках відповідачу , його батьку , матері , двом братам відповідача. З копії договору купівлі-продажу квартир вбачається , що 28 березня 2003 року вказана квартира продана за 24 275 грн . Кошти от продажу вказано квартири , відповідачем внесені на придбання спірної квартири .

Згідно договору купівлі-продажу спірної квартири від 07 квітня 2003 року ( а.с. 18) вбачається , що квартира за адресою ; АДРЕСА_3 придбана за 5 800 грн . Договір в частині суми , за яку придбана квартира , сторонами не оспорювався у встановленому законом порядку .

Суд першої інстанції, дійшов вірного висновку , що хоч квартира і придбана в період шлюбу , однак за кошти , які відповідач отримав от продажу квартири , частина в якій належала йому особисто , і тому не належить до спільного сумісного майна подружжя.

Крім того , з огляду на ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 вересня 2009 року , суд першої інстанції , мав керуватися під час винесення рішення нормами діючого на час придбання спірної квартири Кодексу України про шлюб та сімю, тому посилання в рішенні суду на норми Сімейного кодексу України , який набрав чинності із 01 січня 2004 року є помилковим .

Згідно рішенню Соломянського райсуду м. Києва від 12 травня 2005 року ( а.с. 33) , шлюб між сторонами розірваний , і як встановлено судом спору і суперечок щодо проживання дитини та розподілу майна, майнового спору немає.

Відповідно до ст.. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про розподіл майна , заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня , коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Із позовною заявою ОСОБА_1 звернулася в суд лише 16 березня 2009 року .

Відповідно до ст.. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачем ОСОБА_2 , відповідно до ст.. 267 ЦК України ( а.с. 73-74) подана заява 24 червня 2009 року про застосування строку позовної давності.

Оскілки позивачкою відповідно до ст.. 60 ЦПК України не надано суду переконливих доказів, щодо поважності причин пропуску строку позовної давності, а також щодо придбання спірної квартири за спільні кошти під час шлюбу , суд дійшов вірного висновку про від мову у задоволенні позову.

Постановляючи рішення суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку доказам, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 -315 , 317,319 ЦПК України , колегія суддів ,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді