АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-110/11 Номер провадження 22ц-110/11Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Петренка В.М., Акопян В.І.

при секретарі Ренкевич М.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 (ОСОБА_3) на рішення Київського районного суду м.Полтави від 01 листопада 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про визнання недійсним договору довічного утримання, визнання права власності на квартиру.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_4, просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір довічного утримання від 14 серпня 2003 року, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_5, визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 27 липня 2010 року ОСОБА_4 залучений до участі у справі як спадкоємець померлого ОСОБА_7

19 жовтня 2010 року ОСОБА_2 змінила позовні вимоги - просила визнати недійсним договір довічного утримання від 14 серпня 2003 року, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_5, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 у порядку спадкування, зобов'язати ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» зареєструвати за нею право власності на спірну квартиру.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що спірна квартира придбана у шлюбі, тому була спільною власністю подружжя. Свою згоду на укладення договору довічного утримання її померлим чоловіком ОСОБА_6 вона

не давала, свій підпис на спірній угоді могла поставити помилково. Окрім того, ОСОБА_5 не міг з об'єктивних причин здійснювати утримання позивачки та її померлого чоловіка.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 01 листопада 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд не перевірив та не дав належної оцінки доводам позивачки про підписання спірного договору під впливом помилки.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 30 червня 2011 року ОСОБА_3 залучений як спадкоємець померлої ОСОБА_2 до участі у справі у якості позивача.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 з лютого 1939 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6.

03 квітня 1992 року ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_1, у якій постійно проживав та був зареєстрований разом з позивачкою.

14 серпня 2003 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_5, своїм онуком, договір довічного утримання, згідно якого останньому передана у власність квартира АДРЕСА_3. Договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу. ОСОБА_2 надала письмову згоду на укладення її чоловіком договору довічного утримання.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив і дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявленого позову.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір довічного утримання укладений з дотриманням вимог закону, твердження позивачки про надання згоди на укладення цього договору під впливом помилки не обґрунтовані належними доказами.

За змістом ст.56 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення оспорюваної угоди, для визнання правочину недійсним позивач

повинен довести наявність помилки щодо істотних обставин цієї угоди, тобто таких, що стосуються її характеру, предмету, суб'єктів, тощо.

Згідно ст.58, ст.59 ЦПК України докази мають бути належними і допустими.

В обґрунтовання доводів як позовної заяви, так і апеляційної скарги позивачка надала лише свої усні пояснення та твердження, які спростовуються дослідженим судом першої інстанції оригіналом договору довічного утримання, на якому мається підпис позивачки, а також поясненнями нотаріуса, який посвідчував цю угоду.

Інші доводи позивачки щодо неможливості виконання ОСОБА_5 договору довічного утримання, як правильно зазначив суд першої інстанції, не можуть бути підставою для визнання угоди недійсною.

Апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, отже, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду є законним, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ( ОСОБА_8) відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 01 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Лобов

Судді В.М.Петренко

ОСОБА_9