Апеляційний суд Чернівецької області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 серпня 2011 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого: Одинака О.О.,

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Костинян І.М.

за участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» про визнання права власності на квартиру, треті особи без самостійних вимог - Чернівецька міська рада, ОСОБА_1, та за зустрічним позовом товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» до ОСОБА_2 про виселення з квартири за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду місті Чернівці від 29 червня 2011 року,

встановила:

В липні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом.

Просила визнати за нею право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Посилалася на те, що 30 травня 2006 року між нею, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна колона №76» (далі ТзДВ «ПМК №76») укладений договір про передачу трикімнатної квартири АДРЕСА_2 мешканцям будинку № 77 по вулиці Канівській в місті Чернівці. ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за вказаним договором зобовязались передати ТзДВ «ПМК №76» будинок №77 по вулиці Канівській в місті Чернівці та частину земельної ділянки, на якій розташований будинок.

У листопаді 2006 року позивачка та члени її сімї поселилися в квартирі АДРЕСА_2, яку згідно вказаного договору ТзДВ «ПМК № 76» надало їм.

Позивачка є спадкоємницею після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідач передати право власності позивачці на дану квартиру відмовляється.

ТзДВ «ПМК №76» звернулося до суду з зустрічною позовною заявою.

Просило виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_3.

Посилалося на те, що квартира АДРЕСА_3 належить ТзДВ «ПМК №76» на праві приватної власності.

Договір від 20 травня 2006 року неможливо виконати у звязку з відсутністю згоди всіх власників будинку №77 по вулиці Канівській в місті Чернівці передати право власності на даний будинок ТзДВ «ПМК №76».

Вважали, що ОСОБА_2 самовільно вселилася до вказаної квартири без відповідних законних підстав.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 29 червня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ТзДВ «ПМК №76» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. В решті рішення залишити без змін.

Посилається, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення в частині, що оскаржується суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не виконала договір від 30 травня 2006 року та не передала ТзДВ «ПМК №76» право власності на частину належних їй будинку №77 по вулиці Канівській в місті Чернівці та частину земельної ділянки на якій розташований будинок.

ОСОБА_2 не навела жодної підстави припинення право власності на квартиру АДРЕСА_3 та не просила припинення права власності відповідача на спірну квартиру.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Так, відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 346 ЦК України встановлені підстави припинення права власності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції відповідно до договору дарування від 30 листопада 1999 року ОСОБА_2 належить право власності на 1/6 будинку №77 по вулиці Канівській в місті Чернівці (а.с.6).

Згідно договору дарування від 14 травня 2008 року ОСОБА_2 належить на праві власності 1/12 частина вищевказаного будинку (а.с.7-8).

Відповідно до державного акту серії ЧВ №093487 від 31 березня 2005 року позивачці належить частина земельної ділянки площею 0,0548 га для обслуговування вищевказаного житлового будинку (а.с.9).

Квартира АДРЕСА_3 належить ТзДВ «ПМК №76» на праві приватної власності (а.с.62).

Згідно рішення 5 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 22 серпня 2006 року №101 ТзДВ «ПМК №76» виділено земельну ділянку за адресою проспект Незалежності, 92-Г в місті Чернівці для будівництво багатоквартирного будинку за умови відселення мешканців житлових будинків №77, 77-А, 77-Б по вулиці Канівській в місті Чернівці (а.с.10).

30 травня 2006 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТзДВ «ПМК №76» оформили та підписали договір-зобовязання. Згідно умов цього договору ТзДВ «ПМК №76» мало в майбутньому передати трикімнатної квартири АДРЕСА_3 мешканцям будинку №77 по вулиці Канівській в місті Чернівці ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Останні зобовязались передати у власність ТзДВ «ПМК №76» будинок №77 по вулиці Канівській в місті Чернівці та частину земельної ділянки на якій розташований будинок (а.с.19).

11 листопада 2006 року помер ОСОБА_4П.(а.с.28).

20 червня 2007 року спадщину на 1/2 спадкового майна після смерті ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_5 (а.с.72).

4 вересня 2008 року померла ОСОБА_5 (а.с.29).

ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_5

ОСОБА_1 належить право власності на 1/12 частину житлового будинку №77 по вулиці Канівській в місті Чернівці (а.с.76).

Вірними висновки суду про те, що підстави для визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 відсутні.

Зокрема ОСОБА_2 не набула право власності на спірну квартиру відповідно до правил ст. 328 ЦК України.

Крім того, позивачка не навела жодної підстави для припинення права власності ТзДВ «ПМК №76» на квартиру АДРЕСА_3.

Враховуючи зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині відмови у позові ОСОБА_2 до ТзДВ «ПМК №76» про визнання права власності на квартиру з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що рішення 5 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 22 серпня 2006 року №101 є підставою для визнання права власності на спірну квартиру за позивачкою.

Зокрема в цьому рішенні не йдеться саме про спірну квартиру.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_3 належить ТзДВ «ПМК №76» на праві приватної власності. Це право на спірну квартиру ТзДВ «ПМК №76» набуло на законних підставах.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду місті Чернівці від 29 червня 2011 року в частині відмови у позові ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» про визнання права власності на квартиру залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: