Справа № 2-1627/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.11.2011 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Тихомирова І.В.

при секретарі Орловської І.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, Комітет по управлінню комунальним майном ОСОБА_5 міської ради про встановлення факту сумісного проживання, визнання заповіту частково недійсним, свідоцтва про право на спадщину недійсним, усунення від спадкування, визнання права на частину спільного майна та на обовязкову частку у спадщині, -

встановив:

Спочатку позивач звернувся до суду із позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на 1/2 частину квартири у порядку спадкування за законом.

Згодом уточнював вимоги, визнати факт сумісного проживання, визнати свідоцтво про право на спадщину частково недійсним, визнати право на частину спільного майна, усунути відповідача від спадкування та визнати право на обовязкову частку у спадщині.

Свої вимоги мотивує тим, що він з 1989 року проживав однією сімєю без шлюбу з ОСОБА_6 та вів з нею спільне домашнє господарство.

За час спільного проживання та ведення господарства ОСОБА_6 приватизувала квартиру № 31 будинку № 59 В по вул. Дибенко в м. Нікополі. В цій самій квартирі зареєстрований і позивач.

Наприкінці 2004 року ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила дана квартира.

Позивач ставить питання про усунення ОСОБА_7 від спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, виходячи з наступного.

ОСОБА_8 з 2001 року тяжко хворіла, потребувала у постійному нагляді лікарів, постійно приймала ліки, а з 2003 року перебувала на диспансерному обліку у КП Обласний клінічний онкологічний центрз діагнозом: Рак правої молочної залози T4NoMo стадія ІІІ, після ДГТ (2003), операції (2004), хіміко гормоно терапії (2004).

На її лікування були потрібні кошти, у звязку з чим позивач змушений був продати належну йому квартиру АДРЕСА_1. Кошти від продажу цієї квартири повністю були витрачені на утримання та лікування ОСОБА_6

ОСОБА_7, знаючи про незадовільний стан здоровя та тяжку хворобу ОСОБА_6, її проблемами та лікуванням не цікавився, допомоги по утриманню не надавав, хоча ОСОБА_8 через свою хворобу знаходилася у безпорадному стані.

Виходячи з наведеного, позивач просить встановити йому факт сумісного проживання однією сімєю без шлюбу з ОСОБА_6 з 1989 року до листопада 2004 року.

Також просить визнати свідоцтво про право власності від 29.10.1993 року, виданого на імя ОСОБА_6 частково недійсним, посилаючись на те, що квартира № 31 будинку № 59 В по вул. Дибенко в м. Нікополі була набута ними спільною працею та за спільні грошові кошти.

Просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири як на частину спільного майна подружжя і на 1/2 частину як на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_6, визнавши недійсними свідоцтва про право на спадщину, що було видане відповідачу та заповіт, залишений ОСОБА_6 на його імя.

Просив суд поновити йому пропущений процесуальний строк, поскільки про існування свідоцтва про право на спадщину, що видане на імя відповідача і самого заповіту він дізнався лише у 2008 році.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили проти позову.

Вважають безпідставними доводи позивача та його представника з приводу усунення від спадкування.

ОСОБА_2 при цьому посилається на те, що він систематично відвідував сестру у лікарні, надавав їй при цьому посильну матеріальну та моральну допомогу.

ОСОБА_6 зробила заповіт на його користь добровільно, без будь якого стороннього примусу.

ОСОБА_4 не проживав з нею однією сімєю, спільного бюджету вони не вели, а тому відповідач вважає, що ОСОБА_4 не має права на спадкування після смерті ОСОБА_6

Не вбачає підстав для скасування свідоцтва про право власності від 29.10.1993 року, заповіту та виданого на його підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, поскільки вважає їх законними та обґрунтованими.

Просив суд в позові ОСОБА_4 відмовити.

Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. При цьому від Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори на адресу суду надійшов лист про слухання справи за її відсутності, представник Комітету по управлінню комунальним майном ОСОБА_5 міської ради про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, зясувавши думку інших учасників процесу, вважає за можливе слухати справу за відсутності представників третіх осіб.

Заслухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як було встановлено судом, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 29.10.1993 року, належала квартира № 31 будинку № 59 В по вул. Дибенко в м. Нікополі (а. с. 11 об.).

12.11.2004 року ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила дана квартира (а. с. 100).

У суду не викликає сумніву факт сумісного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 1989 по 2004 року однією сімєю без шлюбу, поскільки дану обставину у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Також дана обставина підтверджується наданими позивачем фотоматеріалами з сімейного архіву (а. с. 83 86, 128,129). В цей час вони вели спільне домашнє господарство, сімейний бюджет, турбувалися одне про одного як члени сімї.

Суд не може взяти до уваги свідчення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що позивач і ОСОБА_6 не проживали разом, поскільки ці свідчення є суперечливими і не відповідають матеріалам справи.

Таким чином, суд вважає, що позов у частині встановлення факту проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_6 однією сімєю без шлюбу підлягає задоволенню.

В той же час, вимога про усунення ОСОБА_2 від спадкування після смерті ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом зазначеної норми матеріального права, вимагається встановлення як самого факту умисного ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Отже, за змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Судом не добуто будь яких доказів умисного ухилення ОСОБА_2 від надання ОСОБА_6 допомоги у звязку з її тяжкою хворобою (а. с. 12). Не встановлено і обставин звернення ОСОБА_6 до ОСОБА_2 із проханням про таку допомогу, а отже і потреби у ній.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 за життя залишила заповіт саме на користь ОСОБА_2 і цей заповіт ніким не скасовано та не визнано недійсним.

До того ж, свідки, що були допитані у судовому засіданні, підтвердили факт участі ОСОБА_2 у наданні допомоги своїй сестрі ОСОБА_6

Не підлягають задоволенню і вимоги і про визнання права ОСОБА_4 на обовязкову частку у спадщині, поскільки за змістом ч. 1 ст. 1241 ЦК України таке право має вдівець, тобто чоловік, який пережив свою дружину.

ОСОБА_4 чоловіком ОСОБА_6 не був, у шлюбі вони не перебували, а тому право, передбачене ч. 1 ст. 1241 ЦК України для нього настати не може.

Вимога про визнання свідоцтва про право власності від 29.10.1993 року, виданого на імя ОСОБА_6 частково недійсним також не підлягає задоволенню, поскільки суд не може вирішувати питання про права та обовязки фізичної особи, яка померла, а отже втратила цивільну процесуальну право та дієздатність.

Не підлягає задоволенню і вимога позивача про визнання права власності на спадщину у порядку спадкування за законом, поскільки у даному випадку має місце спадкування за заповітом, який за життя спадкодавцем скасований чи змінений не був. До того ж, якби спадкування відбувалося б за законом, ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги, а отже в силу ч. 2 ст. 1258 ЦК України усував би ОСОБА_4 від спадкування як спадкоємця четвертої черги за законом.

В той же час підлягає задоволенню вимога про визнання права на частку у спільному майні сімї.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України Про власність від 07 лютого 1991 року № 697 ХІІ (який діяв на момент набуття ОСОБА_6 права на спірну квартиру) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Поскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_4 проживали однією сімєю на час набуття ОСОБА_6 права на спадкову квартиру, вели спільний сімейний бюджет, суд приходить до висновку, що квартира № 31 будинку № 59 В по вул. Дибенко в м. Нікополі є їх спільною сумісною власністю.

Судом не встановлено наявності угоди про те, що ОСОБА_6 є одноособовим власником спірної квартири, як і не встановлено наявності угоди про відступ від рівності часток членів сімї у даній квартирі. Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 має право на 1/2 частину квартири № 31 будинку № 59 В по вул. Дибенко в м. Нікополі як на частину спільної власності сімї.

В звязку з цим суд вважає, що заповіт від 13 січня 1994 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 березня 2006 року підлягають визнанню частково недійсними, поскільки охоплюють ту частину спірної квартири, яку ОСОБА_6 не вправі була заповідати (ч. 1 ст. 1257 ЦК України), а ОСОБА_2 спадкувати.

Підлягає задоволенню і вимога про поновлення позивачу пропущеного процесуального строку для звернення до суду із позовом, поскільки про порушення свого права на власність він дізнався у 2008 році.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 17 Закону України Про власність, ст.ст. 1257, 1301 ЦК України, ст.ст. 10,11,14,15,88,212,213 215, 217, 218,256 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_4 пропущений процесуальний строк для звернення до суду із позовом.

Встановити факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 однією сімєю без шлюбу з 1989 року по день її смерті 12 листопада 2004 року.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири № 31 будинку № 59 В по вул. Дибенко в м. Нікополі як на частину спільної власності сімї.

Визнати заповіт, посвідчений Першою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою 13 січня 1994 року, реєстровий № 1 80 від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 та видане на його підставі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 березня 2006 року на імя ОСОБА_2, реєстровий № 1 424, - в частині успадкування ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири № 31 будинку № 59 В по вул. Дибенко в м. Нікополі, - недійсним, в іншій частині залишити без змін.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 51 грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_2 витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. на користь держави.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, можуть оскаржити рішення у такий самий строк з моменту отримання його копії.

Суддя:

ОСОБА_14