Справа № 2-2919/11
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2011 року місто Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Кранга М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 у м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Холод про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувсясь до суду і просить визнати за ним право власності на нежитлове приміщення бару, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , обгрунтовуючи вимоги тим, щи між ним та відповідачем був укладений інвестиційний договір, за умовами якого він забезпечив фінансування будівництва вказаного об`єкту, а відповідач своїми силами й засобами за кошти позивача здійснював таке будівництво та зобов`язався після його завершення і введення в експлуатацію передати нерухоме майно у власність інвестора. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав у повному обсязі, нежитлове приміщення було збудоване за кошти позивача, однак свідоцтво про право власності відповідач оформив на себе, про що позивачеві стало відомо кілька місяців тому, у зв`язку з чим він звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги за позовом та просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердив викладені у позові обставини та не заперечував проти позову, надавши письмову заяву про визнання вимог.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 12 травня 2005 року між громадянином України ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю Холод був укладений інвестиційний договір, за умовами якого позивач здійснює фінансування об`єкту нежитлового нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач здійснює будівництво за кошти позивача, отримує на своє ім`я необхідні документи, т.і. (а.с.9-12).

Після отримання акту введення в експлуатацію, відповідач зобов`язаний був повідомити про це позивача, що передбачено п.3.1 Договору.

Згідно п.3.2 Договору, право власності у позивача повинно було виникнути після підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкту інвестиційної діяльності згідно ст.334 ЦК України.

Разом з тим, відповідач у справі, після отримання 05.12.2006 року розпорядження

№1104 Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкту реконструйованого павільйону під бар по АДРЕСА_1 , позивача про це не повідомив та 24 листопада 2008 року отримав на своє ім`я свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення бару, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17), про що позивачеві стало відомо близько двох місяців тому.

Зазначені обставини сторонами визнані у судовому засіданні та згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані положеннями глави 48 та роздіду ІІ ЦК України щодо договірних зобов`язань та спеціальним Законом, а саме Законом України Про інвестиційну діяльність N 1560-XII від 18 вересня 1991 року (далі Закон).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені договором як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст.526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.1 Закону України Про інвестиційну діяльність N1560-XII від 18 вересня 1991 року зі змінами і доповненнями Інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери; рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності);

У відповідності до вимог ст.5 Закону, сторони являються суб`єктами інвестиційної діяльності.

Згідно ст.7 Закону, усі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом. За рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів. Для інвестування можуть бути залучені фінансові кошти у вигляді кредитів, випуску в установленому законодавством порядку цінних паперів і позик. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Статтею 9 Закону визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. Втручання державних органів та посадових осіб у реалізацію договірних відносин між суб`єктами інвестиційної діяльності зверх своєї компетенції не допускається.

Ч.3 ст.19 Закону передбачає, що спори, що виникають в результаті здійснення інвестиційної діяльності, розглядаються відповідно судом або третейським судом.

При недодержанні договірних зобов`язань, у відповідності зі ст.20 Закону, суб`єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Сплата штрафів і неустойок за порушення умов договорів, а також відшкодування завданих збитків не звільняють винну сторону від виконання зобов`язань, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, зокрема у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права. Одним із способів захисту цивільних прав є, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності на об`єкт інвестування підлягають задоволенню, оскільки позивач виконав умови договору та придбав вказане нерухоме майно у свою власність на законних підставах.

Керуючись ст.ст.10, 11, 61, 64, 174, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Холод про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення бару, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення, після набрання чинності, є підставою для державної реєстрації права власності в комунальному підприємстві Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: