Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 2030/2-188/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"18" жовтня 2011 р. м. Первомайський

18 жовтня 2011 року Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Босняк М.М., при секретарі Лазоренко М.О., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Первомайському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, визнання неправомірними дії ОСОБА_4Є, щодо складання акту від 17.02.2006 року та направлення ОСОБА_5 на медичний огляд для встановлення факту вживання психотропних речовин та стану спяніння, -

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 21.07.2011 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000,00грн. Згодом збільшив позовні вимоги до 20 000,00 грн, та просить визнати неправомірними дії ОСОБА_4Є, щодо складання акту від 17.02.2006 року та направлення ОСОБА_5 на медичний огляд для встановлення факту вживання психотропних речовин та стану спяніння .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що за час свого життя його батько ОСОБА_5 з середини 90-х років мав проблеми з серцево-судинною системою, а з 1998 року він перебував на диспансерному обліку в Первомайській центральній районній лікарні з приводу ішемічної хвороби серця, стабільної стенокардії напруги та спокою, ІІІ функціональний клас, після інфарктний і атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність ІІ-А ступеню, гіпертонічна хвороба ІІ-ІІІ ступеню, і був інвалідом третьої групи загального захворювання.

З 01.04.1994 року по 03.05.2006 року перебув у трудових відносинах з Первомайським відділенням Зміївської філії ВАТ Харківгазі на момент звільнення працював слюсарем з експлуатації та ремонту газового устаткування 5-го розряду в БМД.

17.02.2006 року відповідачам по справі ОСОБА_4 був складений акт за ознаками алкогольного спяніння, що стало підставою його відсторонення від роботи цього дня.

Інцидент, що стався 17.02.2006 року з його батьком ОСОБА_6 як вказує позивач, став причиною погіршення самопочуття, який станом на 17.02.2006 року алкогольних напоїв не вживав, при проведенні медичного огляду алкоголю не виявлено, що підтверджується Протоколом № 9 від 17.02.2006р. проведеного наркологом Первомайської центральної районної лікарні, з 20.02.2006 по 09.02.2006 року та з 10.03.2006 по 24.03.2006 року знаходився на стаціонарному лікуванні, а 10.12.2006 року він помер у звязку з чим відповідно до чинного законодавства позивач вважає, що має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яку він оцінює у 20 000,00 грн.

Відповідач з позовом не погоджується, вважає його надуманим та таким, що не підлягає задоволенню.

Суд, встановивши, обставини і визначені відповідно до них правовідносини, вважає позовні вимоги безпідставними, та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що померлий 10.12.2007 року ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з Первомайським відділення Зміївської філії ВАТ Харківгазв період з 01.04.1994 року по 03.05.2006 року на посаді слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування 5-го розряду в БМД на якому також працює відповідач ОСОБА_4 на посаді майстра будівельно-монтажної дільниці, яка на той час виконувала обовязки начальника БМД.

Відповідно до п. 1.4. Посадової інструкції начальника БМД у її підпорядкування знаходяться робітники у відповідності зі штатним розкладом в тому числі перебував станом на 17.02.2006р. і слюсарю ОСОБА_5

У своїй роботі начальник БМД керується зокрема трудовим законодавством п. 1.6. Посадової інструкції, в тому числі забезпечує дотримання робочими трудової і виробничої дисципліни (п. 2.5.), має право вимагати від робітників, що знаходяться в підпорядкуванні, виконання планових завдань, розпоряджень, посадових і технологічних інструкцій, правил внутрішнього трудового розпорядку (п.3.1.), відстороняти від роботи осіб, що грубо порушують трудову і виробничу дисципліну (п. 3.4.), також несе адміністративну, юридичну, матеріальну і кримінальну відповідальність за неприйняття заходів для попередження можливих аварій, нещасних випадків за порушення умов охорони праці і техніки безпеки в газовому господарстві (п. 4.8.) (а.с. 69-70).

17.02.2006 року був складений Акт (а.с. 14) відносно слюсаря ОСОБА_5, який був відсутній того дня на робочому місці більше однієї години та зявився на робоче місце з ознаками алкогольного спяніння почервоніле обличчя.

В ст. 139 КЗпП України зазначено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Вказані приписи трудового законодавства відносяться до будь-якого працівника, що перебуває у трудових відносинах. В даному випадку з метою недопущення можливого нещасного випадку на підприємстві керівництвом дільниці було вжито заходів відповідно до приписів п. 2.5., 3.1., 3.4., 4.8. Посадової інструкції.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи та тверджень самого позивача, та ОСОБА_7, яка була допитана у якості свідка, ОСОБА_5 хворів з середини 90-х років вказані данні підтверджуються і наданими позивачем до суду виписки з хвороби (а.с. 19), лікарського свідоцтва про смерть (а.с. 9), також в матеріалах справи мається лист Первомайської центральної районної лікарні від 21.03.2007 року за № 151 (а.с. 13) з якого вбачається, що перевірка стану здоровя експертизи на наявність алкоголю 17.02.2006р. не могло призвести до хвороби. Тимчасова непрацездатність наступила тільки 20.02.2006 року.

Причиною звільнення ОСОБА_5 була заява від 29.04.2006 року де він просив звільнити його за згодою сторін з травня 2006 року (а.с. 67).

Наказом по Зміївський філії ВАТ Харківгазза № 124-П від 03.05.2006 року. ОСОБА_5 був звільнений з посади слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування будівельно-монтажної дільниці за згодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 68).

За час свого життя ОСОБА_5 складений Акт від 17.02.2006 року не оскаржував. Позов про захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування матеріальної (780,98 грн.) і моральної шкоди (10 000,00 грн.) рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18.10.2007 року (а.с. 18) залишено без задоволення. Ухвалою судової колегією судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 27.11.2007 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, а рішення першої інстанції залишено без змін. (а.с. 38).

В своєму позові ОСОБА_1 посилається на ст. 280 ЦК України відповідно до якої, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

В ч. 1 ст. 269 ЦК України зазначено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом.

Особисті немайнові права тісно повязані з фізичною особою ч. 3 ст. 269 ЦК України, тобто особисті немайнові права належать фізичній особі довічно з моменту народження і до моменту її смерті.

Під особистими немайновими правами відповідно до ст. 270 ЦК України розуміється мати фізичній особі право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

З позову вбачається, що позивач ОСОБА_1 у трудових відносинах з Зміївською філією ВАТ Харківгазне перебуває, відносного нього особисто ніяких актів, що принижували б його честь, гідність та ділову репутацію, а ні Зміївською філією ВАТ Харківгаз, а ні ОСОБА_4 не складалось, а тому посилання позивача на ст. 280 ЦК України є безпідставними вказане право мав тільки реалізувати померлий ОСОБА_5, яке ним і було реалізоване, але за відсутністю вини Зміївської філії ВАТ Харківгазта ОСОБА_4 йому в позові було відмовлено.

Позивачем не надано доказів які саме противоправні дії вчинила ОСОБА_4 відносно позивача ОСОБА_1, оскільки неправомірних дій чи рішень вона відносно позивача не приймала, як і не приймала неправомірних дій чи рішень відносно його батька ОСОБА_5, тому суд вважає безпідставними вимоги позивача в частині позовних вимог щодо визнання неправомірними дії ОСОБА_4Є, щодо складання акту від 17.02.2006 року та направлення ОСОБА_5 на медичний огляд для встановлення факту вживання психотропних речовин та стану спяніння .

У своєму позові позивач ОСОБА_1 посилається на ст. 1167 ЦК України відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди№ 4 від 31.03.1995р. зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується п. 4 Постанови ПВСУ № 4 від 31.03.1995р.

Відповідно до п. 5 Постанови ПВСУ № 4 від 31.03.1995р. обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Крім того, законом допускається лише спадкування права на відшкодування моральної шкоди, яка вже була присуджена судом спадкодавцеві за його життя (ст. 1230 ЦК України). Такі правові відносини виникають щодо вже існуючого судового рішення, яке виносилось за життя потерпілого, яким було встановлено факт, розмір, спосіб відшкодування моральної шкоди, але фактичного виконання рішення не відбулось. Тому в даному випадку виникає право спадкоємця вимагати виконання рішення суду і одержувати присудженні на відшкодування моральної шкоди гроші.

Спадкоємці не мають права звертатися до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди потерпілому, який на час розгляду справи помер.

Право на відшкодування моральної шкоди позивач виключно повязує з трудовими відносинами його батька, що саме інцидент, який стався 17.02.2006 року мав причинний зв'язок погіршення його стану здоровя і подальшу його смерть 10.12.2007 році.

Однак в ході судового засідання, позивач не надав жодного доказу та не довів вини відповідача у звільненні ОСОБА_5, погіршенні стану здоровя та по його подальшій смерті, також позивач не навів жодного причинного звязку між противоправною поведінкою і заподіяною моральною шкодою.

Щодо судових витрат, то згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 60, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 280, 1167, 1168 ЦК України суд,

В и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, визнання неправомірними дії ОСОБА_4Є, щодо складання акту від 17.02.2006 року та направлення ОСОБА_5 на медичний огляд для встановлення факту вживання психотропних речовин та стану спяніння - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.10.2011 року.

Суддя: ОСОБА_8