АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1350/11 Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в

складі:

Головуючого судді: Чічіля В.А.,

Суддів : Антонова В.М., Мартєва С.Ю.,

При секретарі: Ринкевич М.Д.,

розглянула у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Статутного територіально- галузевого обєднання Південна залізниця

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 31 січня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до статутного територіально-галузевого обєднання Південна залізниця про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до СТГО Південна залізниця про поновлення на роботі, посилаючись на те, що він працював на посаді старшого майстра шляхового

16лишім 2010 року згідно наказу № 50/ос від 14 липня 2010 року позивач був звільнений у звязку з невідповідністю виконуваній роботі через стан здоровя за п. 2 ст. 40 КЗпГІ України. Дане звільнення вважає незаконним, оскільки він працював на Південній залізниці з 1985 року, працюючи не щадив ні свого здороя, ні часу, функціональні обовязки виконувава успішно, і як наслідок самовіддана праця призвела до того, що у період з 05 січня 2010 року по 30 квітня 2010 року він знаходився на лікуванні з інфарктом міокарда.

5травня 2010 року обласною МСЕК йому встановлено 3-тю групу інвалідності по загальному захворюванню та протипоказана фізична праця середньої важкості, робота з механізмами, що рухаються, повязана з загрозою життя людей.

Вважаючи, що на його робочому місці відсутня праця середньої важкості, та він особисто не працює з механізмами, що рухаються та повязані з загрозою життя людей, а атестація його робочого місця не проводилася відповідачем з 1989 року, позивач вказував на відсутність факторів, що вказані у висновку МСЕК на його робочому місці.

Окрім того, ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02 червня 2010 року він вступив до Первинної профспілкової організації Вільної профспілки Полтавської дистанції колії Південної залізниці ( ПП) ВП ПДК ПЗ), де був обраний технічним інспектором. 25 червня 2010 року адміністрація звернулася з поданням до голови ППО ВП ПДК ПЗ про дачу згоди на його звільнення. 13 липня 2010 року дане подання було розглянуто та постановлено згоди на розірвання трудового договору з позивачем не давати, а для більш детального вивчення та обговорення проблем витребувати з відповідача необхідні для цього документи. Витребовувані документи до профспілки не надійшли. Окрім того, роботодавець не звертався до вищестоящої профспілкової організації з поданням про його звільнення.

Також, позивач вказував на те, що діями відповідача порушено його права як інваліда, які передбачені Законом України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 21 березня 1991 року. Адміністрація при його звільненні не взяла до уваги, що в нього не встановлено стійкого зниження працездатності через яке він не може виконувати покладені на нього трудові обовязки.

При цьому, ОСОБА_2 посилався на те, що звільнення його було здійснено у період, коли він перебував на лікарняному. Внаслідок цього просив суд визнати незаконним наказ № 59/ос від 14 липня 2010 року про його звільнення, поновити на посаді старшого майстра шляхового 1 групи дільниці Полтава-Ромодан з 16 липня 2010 року, стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з розрахунку 282 гривні 64 копійки середньоденної заробітної плати та стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн., оскільки в результаті звільнення він втратив віру справедливість, повноцінний сон та можливість спілкуватися з знайомими та друзями, розвивати нормальні життєві звязки. „

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21 січня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 до статутного територіально-галузевого обєднання Південна залізниця про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Наказ № 59/ос від 14 липня 2010 року т.в.о. начальника Полтавської дистанції колії СТГО Південна залізниця про припинення трудового договору, яким звільнено ОСОБА_2 з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України визнано незаконним.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді старший майстер шляховий 1 групи Полтавської дистанції колії СТГО Південна залізниця.

Стягнуто з СТГО Південна залізниця на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу - 39569 гривень 60 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5000 гривень, а всього 44569 гривень 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 6783,36 грн. допущено до негайного виконання.

Стягнуто з СТГО Південна залізниця на користь держави судовий збір в розмірі 445 грн.

СТГО Південна залізниця не погодилося з вказаним рішенням та подало на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянт вважає рішення таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, вказуючи на те, що звільнення позивача було здійснено з дотриманням норм трудового законодавства.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, доводи апелянта, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, і не заперечується сторонами, що позивач працював на посаді старшого майстра шляхового 1 групи Полтавської дистанції колії СТГО Південна залізниця, та 15 липня 2010 року наказом № 59/ос від 14 липня 2010 року був з звільнений у звязку з невідповідністю виконуваній роботі через стан здоровя за п. 2 ст. 40 КЗ України.

У період з 05 січня 2010 року по ЗО квітня 2010 року позивач знаходився на лікував внаслідок чого обласною МСЕК 5 травня 2010 року йому було встановлено 3-тю гр> інвалідності з протипоказанням фізичної праці середньої важкості, роботу з механізмами, і рухаються, повязані з загрозою життя людей.

Згідно висновку ЛЕК відділкової клінічної лікарні ст. Полтава від 07 травня 2010 рс позивач був визнаний непридатним до роботи старшого майстра шляхового.

Також судом встановлено, що 02 червня 2010 року профком Полтавської дистанції колії д згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_2.

В цей же день 02 червня 2010 року ОСОБА_2 був прийнятий в члени ППО ВП ПДК ПЗ обрано технічним інспектором.

З урахуванням викладеного, встановивши, що 13 липня 2010 року ППО ВП ПДК ПЗ і подання Полтавської дистанції колії від 25 червня 2010 року було відмовлено у дачі згоди і звільнення ОСОБА_2, у наказі про звільнення позивача підставою для цього вказано виснов< медичної комісії від 06 травня 2010 року та зазначено узгодження звільнення з профспілково організацією, і саме звільнення позивача було проведено більше ніж через 1 місяць з момент отримання згоди профкомом Полтавської дистанції колії, у той час коли ОСОБА_2 вже б> членом іншої профспілки, районний суд дійшов висновку про наявність підстав для визнанн наказу № 59/ос від 14 липня 2010 року недійсним, поновлення на посаді та стягнення середньог заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.

При цьому, районний суд також вказував на те, що в день звільнення позивач знаходився н лікарняному, що суперечить ст. 40 КЗпП України.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитися за наступних підстав.

Відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірванні власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівник займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров-я, як перешкоджають продовженню роботи.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6.11.1992 рок> «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.4С КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно було проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обовязків і його неможливо перевести на іншу роботу.

Матеріалами справи підтверджується, що також було встановлено і судом першої інстанції, що висновками медичних експертних комісій від 05 травня 2010 року та 07 травня 2010 року позивачу були встановлені протипоказання фізичної праці середньої важкості, роботу з механізмами, що рухаються, повязані з загрозою життя людей, внаслідок чого він був визнаний непридатним до роботи старшого майстра шляхового.

Вирішуючи питання про можливість продовження перебування у трудових правовідносинах сторін, 07 травня 2010 року старший майстер шляховий ОСОБА_2 був особисто ознайомлений з переліком вакантних посад на Південній залізниці станом на 05 травня 2010 року. Згоди на переведення на будь-яке вакантне місце позивач не надав.

Встановлені обставини спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки законодавцем не визначено чіткої процедури звернення роботодавця з пропозицією® про переведення працівника на іншу вакантну роботу, і не може розцінюватися лише як надання списку вакансій для ознайомлення робітнику.

Також, нормами чинного трудового законодавства передбачено право осіб бути членами декількох профспілок.

В матеріалах справи відсутні дані про вихід ОСОБА_2 з членів профспілки Полтавської дистанції колії, якою 02 червня 2010 року була надана згода на звільнення ОСОБА_2 на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у звязку з невідповідністю позивача виконуваній роботі за стоном здоровя.

Окрім того, рішенням суду не надано належної оцінки доказам, наданим відповідачем щодо правомірності чи неправомірності засідання первинної профспілкової організації вільної профспілки Полтавської дистанції колії Південної залізниці № ЗО від 02 червня 2010 року.

Так, згідно витребуваних матеріалів перевірки Полтавської транспортної прокуратури за повідомленням Полтавської дистанції колії від 21 серпня 2010 року встановлено, що сумнівне засідання профспілки було проведено 02 червня 2010 року після робочої зміни, о 20-ій годині. На ньому були розглянуті питання з приводу прийняття до складу профкому ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Засідання було проведено біля Південного вокзалу, в парку на лавці, оскільки на численні звернення до Полтавської дистанції колії приміщення для проведення таких заходів не виділялося. З ОСОБА_2 звязок підтримувався у телефонному режимі, оскільки він знаходився на лікарняному. Шляхом голосування одностайно прийнято рішення обрати до складу профкому ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що занесено до протоколу засідання ППО ВП ПДК ПЗ №30. Протокол підписано головою ППО ВП ПДК ПЗ ОСОБА_4 та секретарем ППО ВП ПДК ПЗ ОСОБА_5.

Перевіркою встановлено, що факти, які б вказували на фальсифікацію протоколу засідання ППО ВП ПДК ПЗ №30 відсутні.

Аналізуючи вищевикладені обставини, колегія судців приходить до висновку, що на час звільнення ОСОБА_2 був членом двох профспілок.

Згідно ст. 43 КЗпП України визначено, що якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації ( профспілкового представника ) про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника.

Згідно протоколу профкому Полтавської дистанції кшпї № 215 від 02 червня 2010 року на засіданні була прийнята постанова дати згоду на розірвання трудового договору із старшим майстром шляховим ОСОБА_2 згідно пункту 2 ст. 40 КЗпП України у випадку виявленої невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи.

Згідно ст. 43 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніше як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Однак, згідно чинного законодавства України та розяснень інспекції праці ОСОБА_5 профспілки залізничників і транспортних будівельників України визначено, що якщо звільнення не відбулося з незалежних від роботодавця причин, то повторно звертатися до профспілкового комітету не потрібно.

Беручи до уваги встановлені обставини, зокрема: обрання ОСОБА_2 членом іншої профспілки, повідомлення про що було отримано відповідачем 14 червня 2010 року, звернення у звязку з цим з поданням до ППО ВП ПДК ПЗ про надання дозволу на звільнення позивача, що роботодавець вважав за необхідне, отримання відповіді 13 липня 2010 року, колегія суддів приходить до висновку, що своєчасне ( в межах місяця) звільнення позивача не відбулося з причин, що не залежали від СТГО Південна залізниця.

З урахуванням викладеного, не вбачається підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання наказу № 59/ос від 14 липня 2010 року про його звільнення незаконним, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що він звільнений з дотриманням норм чинного трудового законодавства.

Вирішуючи питання щодо посилань позивача про проведення його звільнення у період, коли він був на лікарняному, колегія суддів звертає увагу на те, що наказ датується попереднім днем лікарняного листка ОСОБА_2 - 14 липня 2010 року, у звязку з чим роботодавець не мав змоги передбачити перебування позивача з 15 липня 2010 року на лікарняному. Та звертає увагу на наявні у матеріалах справи докази, оцінку яким не було належним чином надано судом першої інстанції, стосовно того, що 15 липня 2010 року о 08 год. 00 хв. у приміщенні заступника начальника Полтавської дистанції коли з кадрів та соціальних питань (кімната № 7) заступником начальника з кадрів та соціальних питань ОСОБА_6 було ознайомлено старшого майстра дільниці Полтава-Ромодан ОСОБА_2 під підпис з наказом № 59/ос про його звільнення з роботи з 15 липня 2010 року.

Також, як вбачається з повідомлення відцілкової клінічної лікарні станції Полтава встановлено, фактичний час звернення хворого ОСОБА_2 та видачі листка непрацездатності

15липня 2010 року становив - близько 9 години.

Згідно ч. 8 ст. 8 ЦПК України визначено право суду у випадку, якщо спірні відносини не врегульовані законом, застосувати закон, що регулює подібні за змістом відносини ( аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства ( аналогія права ).

З урахуванням викладеного, встановивши правомірність висновків СТГО Південна залізниця щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_2 згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України, беручи до уваги той факт, що відповідач не знав на момент постановлення наказу про звільнення та на момент ознайомлення з ним вранці 15 липня 2010 року про факт перебування позивача на лікарняному, виходячи зі змісту абз. З п. 10 та абз. 6 п. 19 Постанови Пленуму ВСУ Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 06 листопада 1992 року, колегія суддів вважає за можливе змінити дату звільнення позивача, вказавши такою день, вказаний у лікарняному ( а.с. -

16) як день виходу на роботу, а саме: 27 липня 2010 року.

За таких обставин, оскільки в діях відповідача не встановлено порушень законодавства при проведенні звільнення ОСОБА_2, позовні вимоги останнього не підлягають до задоволення в повному обсязі, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 31 січня 2011 року - скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Статутного територіально-галузевого обєднання Південна залізниця - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 31 січня 2011 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Змінити дату звільнення ОСОБА_2 з 15 липня 2010 року на 27 липня 2010 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_7 /підпис/ ОСОБА_8