Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/2387/11 Головуючий у 1-й інст. Брагін
Категорія 2 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., Кочетова Л.Г

при секретарі Ковач Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 цо ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та приватизації, визнання права власності на приміщення, усунення перешкод в користуванні гаражем, поділ домоволодіння в натурі

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, свідоцтва про права на спадщину, визнання права власності на гараж

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2011 року,

встановила:

У липні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, вимоги якого піц час розгляду справи уточнювала (а.с. 2-3 т. 1, 89 том 2), та остаточно просила:

-визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 28 серпня 2000 року, виданого на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в частині приватизації 10,2 кв.м.;

-визнати право на користування коморою та коридором, звільнивши вхід до квартири, доступ до груби;

-визнати право власності на прибудову - веранду VII площею 10,5 кв.м.;

-зобов'язати ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні гаражем, відкрити його, звільнити від речей;

-зобов'язати віцповіцачів зробити окремий вхід до своєї квартири.

У жовтні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати частково недійсними: договір купівлі продажу від 09.06.1992 року, укладений між Андрушівським цукровим заводом та ОСОБА_6; договір купівлі продажу від 27.03.1993 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_9; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.04.1997 року; виключивши з вказаних документів посилання на гараж, як приналежність цо квартири АДРЕСА_1. Змінити у зв'язку з цим розмір ідеальних часток у будинку (а.с. 49 том 1).

Ухвалами суду від 09.09.2008 року, 29.09.2009 року до участі у справі в якості співвідповідачів за позовом ОСОБА_1 притягнуто ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 90,. 151 том 1).

22.10.2007 року ОСОБА_7 помер (а.с. 96 том 1). 10.03.2010 року померла ОСОБА_8 (а.с. 2 том 2).

Рішенням Андрушівського районного суду від 16 серпня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні гаражем, відкрити його та звільнити від речей, які там знаходяться.

Проведено розподіл домоволодіння № 2 по вул. Радіщева у м. Андрушівка, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на приміщення VII площею 10,5 кв.м., зобов'язано облаштувати вхід до квартири 6. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 переобладнати кімнату 2-4: з віконної пройми облаштувати дверний пройом, прибудувати до вказаної кімнати тамбур глибиною не менше 1,4 м. з віконним отвором, з встановленням віконного блоку для забезпечення природного освітлення тамбуру, з забезпеченням приміщення електроосвітленням.

Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 у переобладнання груби, для можливості користування з приміщення 6-2.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та решти вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволення вимог ОСОБА_1 та відмови у задоволення його позову, ухваливши нове рішення про відмову у первісному позові, задовольнивши його вимоги. Посилається на те, що суд безпідставно поділив будинковолодіння, визнавши за позивачкою право власності на приміщення веранди, оскільки за договорами купівлі-продажу від 09.06.1992 року та від 27.03.1993 року вказане приміщення не увійшло до складу квартири № 6. Також, ОСОБА_1 не приймала дане приміщення у спадщину. Крім того, судом не взято до уваги покази свідків, які підтвердили, що він будував спірний гараж, та є його власником.

В іншій частині рішення ніким не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 09.06.1992 року між Андрушівським цукровим заводом та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу 15/100 ідеальних частин житлового будинку № 2 по вул. Радіщева у м. Андрушівка, Житомирської області (квартира № 6) та господарських будівель: 1/б хліва Б-1, 1/6 льоха В-1, 1/б вбиральні Г-1, гаражу Д-1 (а.с. 6-7).

27.03.1993 року ОСОБА_6 продав ОСОБА_9 вищевказану частину будинку та господарські приміщення (а.с. 4-5 том 1).

09.07.1996 року ОСОБА_9 помер, спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_1 (а.с. 142, 136 том 2).

Оскільки право власності ОСОБА_1 на вищевказаний спірний гараж підтверджується відповідними правовстановлюючими документами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову. Доводи ОСОБА_2 про те, що його право на гараж підтверджується показами свідків, допитаних в суді першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки, в контексті вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України не є належними доказами.

Крім того, позивачем не вказано правових підстав для визнання недійсними оспорюваних ним договорів купівлі-продажу та свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що спірним гаражем, власником якого є позивачка, безпідставно користується ОСОБА_2, чим створює їй перешкоди у розпорядженні власністю. За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні гаражем є обґрунтованими, та задоволені судом правильно. Підстав для скасування судового рішення в цій частині немає.

Разом з тим, задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині визнання права власності на приміщення веранди, поділ будинку, усунення перешкод у переобладнанні груби, суд не врахував наступне.

28.08.2000 року ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 отримали свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 75,4 кв.м. Свідоцтво видано на підставі розпорядження від 28.08.2000 року № 285 (а.с. 8 том 1, 90 том 2).

З даних, що містяться у технічному паспорті вбачається, що приватизована квартира відповідачів, загальною площею 75,4 кв.м., складається з двох жилих кімнат загальною площею 42, 8 кв.м., кухні площею 17,4 кв.м., коридору площею 5,8 кв.м. (VI), комори площею 4,1 кв.м. (VIII) та 1/2 частини веранди (VII - 5,3 кв.м.), загальна площа якої становить 10,5 кв.м. Також зазначено, що приміщення VII знаходиться у загальному користуванні квартир №№ 2,6.

Отже, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 набули право власності на спірне приміщення VII (веранди) на підставі розпорядження від 28.08.2000 року № 285, яке ніким не оспорюється, та є чинним.

Крім того, судом відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання частково недійсним вищевказаного свідоцтва про право власності на квартиру від 28.08.2000 року, виданого на ім'я відповідачів. ОСОБА_1 рішення суду не оскаржувала, а отже погодилась.

Визнавши, за таких обставин, за позивачкою право власності на веранду та зобов'язавши відповідачів добудувати тамбур, вчинити інші дії, суд порушив право власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на спірне приміщення.

Також, суд зобов'язав ОСОБА_1 облаштувати окремий вхід до квартири № б з приміщення веранди VII, хоча згідно даних технічного паспорту такій вхід вже існує. Судом задоволено вимоги позивачки про усунення перешкод у переобладнанні груби, яка знаходиться у її квартирі в кімнаті 6-2, шляхом надання до неї доступу з коридору VI (площею 5-8 кв.м.). Проте, вказаний коридор, на підставі свідоцтва про право власності від 28.08.2000 року, належить відповідачам. При цьому, позивачкою не надано суду доказів на підтвердження необхідності такого переобладнання та наявності перешкод.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на приміщення веранди VII, поділ будинковолодіння, надання доступу до груби. Рішення в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2011 року скасувати в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на прибудову, поділ домоволодіння, доступ до груби, ухваливши нове рішення про відмову в цій частині у задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: