АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4342/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Дерев'янко О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2011 року м. Дніпропетровськ

10 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Деревянка О.Г.

судців Красвітної Т.П., Черненкової Л.А.,

при секретарі Коляда О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради та Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, треті особи - Садівницьке товариство "Колективний садівник", Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної Ради і Головне архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської Ради про визнання права власності на дачний будинок із господарськими спорудами, -

встановила:

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є членом СТ «Колективний садівник», і їй була надана у користування земельна ділянка, на який знаходиться дачний будинок із господарськими спорудами. Вищевказаний дачний будинок із господарськими будівлями та спорудами їй було подаровано її батьком, який на той час був членом СТ «Колективний садівник», але правовстановлюючих документів не було і правочин щодо передачі будинку нотаріально не посвідчено, тому просила суд визнати нею право власності на дачний будинок із господарськими будівлями та спорудами.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Місцевим судом встановлено, що спірний дачний будинок по вул. Листопадна, 1-В із господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці № 63 на території СТ«Колективний садівник» у м. Дніпропетровську, подаровано ОСОБА_2 її батьком. Правовстановлюючих документів на вказані будівлі не має і відповідна угода у встановленому законом порядку не була оформлена.

Також судом встановлено, що на підставі Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів №1103 від 17.05.2001 року, на підставі якого видано Державний акт на право приватної власності на землю, ОСОБА_2 володіє земельною ділянкою для садівництва площею 0,08 га, яка знаходиться на території СТ«Колективний садівник» за №63 у м. Дніпропетровську.

Відповідно до вимог ст.. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердження проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

За загальним правилом, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього ( ч.2 ст.376 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачкою не здійснювалось будівництво спірного дачного будинку з господарськими спорудами.

Норми частини 3 ст. 376 ЦК України можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості лише тоді, коли при відсутності права на забудову земельної ділянки на момент подання позову позивачем було здійснено самочинне будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд обґрунтовано послався на те, що відповідно до Постанови КМ України № 1035 від 09.09.2009 року затверджено Тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими будівлями і спорудами, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, в п. 3 якого вказано, що підставою для оформлення права власності на садові будинки із господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 1992 року є висновок про технічний стан будинку, складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово- комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва. Проте такі данні в матеріалах справи відсутні.

Крім того, у відповідності до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою КМ України № 923 від 08.10.2008 року - усі питання щодо прийняття в експлуатацію забудови вирішують на підставі акту готовності обєкта до експлуатації, видається свідоцтво про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил - Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, а частиною 3 статті 18 Закону України «Про основи містобудування» забороняє експлуатацію обєктів, не прийнятих в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Таким чином, з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи і давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись,ст.ст. 209,218,303,307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: