Дата документу: 02.12.2011
Справа № 2-818/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2011 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Катрушенко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства УкрСиббанкпро визнання кредитного договору та договору застави недійсними, зустрічним позовом публічного акціонерного товариства УкрСиббанкдо ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ УкрСиббанкпро визнання кредитного договору та договору застави недійсними.

Під час розгляду справи, позивачем подано уточнену позовну заяву.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що 02.11.2007 року між ним та АКБ УкрСиббанкбуло укладено договір кредиту №0, згідно якого валютою зобовязання виступала іноземна валюта долар США.

Також 02.11.2007 року між ним та Банком укладено договір застави транспортного засобу №97423.

Позивач вважає укладений договір таким, що не відповідає вимогам валютного і цивільного законодавства України та має бути визнаний судом недійсним.

Позивач просить визнати кредитний договір та договір застави транспортного засобу недійсними.

ПАТ УкрСиббанкзвернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

У позовній заяві вказує, 02.11.2007 року між АКІБ Укрсиббанкправонаступником якого є ПАТ Укрсиббанкта ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого позичальнику надано кредит в сумі 19780 доларів США , що еквівалентно 99 889 гривень.

В відповідності до умов договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує 12,5 відсотків річних. Кредит позичальнику наданий строком до 03.11.2014 року. Позичальник зобовязався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтет них платежів у розмірі 355 доларів США.

У відповідності до умов п.1.5. кредитного договору видача кредиту проводиться шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок № 1400 у банку.

02 листопада 2007 року на поточний рахунок у банку, відкритого ОСОБА_1 були перераховані кредитні кошти у сумі 19780 доларів США, що є моментом надання кредиту.

У відповідності до п.п.1.1.,1.2.2,4.1. кредитного договору позичальник зобовязався повернути банку кредит в повному обсязі , сплатити нараховані проценти, комісії та інші платежі у порядку, терміни та розмірах, що встановлені кредитним договором, але в будь-якому випадку не пізніше 03.11.2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або вказаного терміну відповідного до умов розділу 12 кредитного договору.

Попри взяті на себе зобовязання відповідач не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни.

Зобовязання за кредитним договором позичальником виконані не були та було порушено порядок сплати за кредит, позичальником не сплачується проценти за користування кредитом. Внаслідок чого станом на 01.02.2001 року загальна сума боргу складає 11141,82 доларів США, що еквівалентно 88 482,75 гривень, яку позивач по зустрічному позову просить стягнути з ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 позов підтримав, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Зустрічний позов не визнав. Просить в його задоволенні відмовити.

Представник ПАТ УкрСиббанкпозов ОСОБА_1 не визнав. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити у звязку з необґрунтованістю. Зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги ПАТ УкрСиббанкпідлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.11.2007 року між сторонами по справі було укладено договір кредиту №0, згідно якого валютою зобовязання виступала іноземна валюта долар США та договір застави транспортного засобу №97423.

Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ч.3 ст. 533 вказаного Кодексу використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

На даний час чинне законодавство з цього питання керується у таких випадках вимогами Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" - на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати банківські операції, зокрема розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 ст.49 вказаного Закону розміщення банком залучених коштів визнано кредитною операцією.

Згідно з п.п.1, 2 і 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" - ОСОБА_3 банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом (п.1); генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання (п.2); індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема операції надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі (п.п."в" п.4). Проте, на сьогодні чинним законодавством зазначені межі не встановлені.

Відповідно до п.8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління ОСОБА_3 банку України 30.05.2007 року № 200, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 року за № 656/13923фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію ОСОБА_3 банку на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового зв'язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій ОСОБА_3 банку на здійснення валютних операцій.

Також відповідно до п.1.5. Положення про порядок видачі ОСОБА_3 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_3 банку України від 14.10.2004 року № 483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року №1429/10028 - використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, зокрема, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_3 банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

З вказаного вбачається, що уповноважені особи на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями вправі здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Тобто чинним законодавством передбачено право комерційних банків здійснювати валютні операції, у тому числі видавати кредити в іноземній валюті фізичним особам.

Таким чином, валютне кредитування резидентів України не порушує чинне законодавство України. Більше того, існує низка нормативних актів НБУ, які регулюють діяльність банків щодо кредитування позичальників, зокрема:

- інструкція про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затверджена Постановою Правління НБУ від 28.08.2001 року №368 (передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику);

- положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затверджене Постановою Правління НБУ від 06.07.2000 року №279 (встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті);

- зміни до вказаного Положення, затверджені Постановою Правління НБУ від 01.12.2008 року №406 (посилено вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими позичальникам в іноземній валюті).

На підтвердження права Банку надавати кредити в іноземній валюті, Банком надано копії Банківської ліцензії №5, виданої АКБ Укрсоцбанк29.12.2001 року ОСОБА_3 банком України право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пунктами 5-11 ч. 2 та ч. 4 статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Згідно з письмовим дозволом № 5-2 від 29.12.2003 року та додатком до вказаного дозволу банк має право на здійснення операцій з валютними цінностями.

Крім того, ОСОБА_3 України звернувся до Інституту Держави та права ім. В.М. Корецького. У підготовленому висновку науково-правової експертизи від 09.11.2006р. зазначено, що комерційні банки на підставі генеральної ліцензії мають достатні юридичні підстави та законне право для надання кредитів резидентам України в іноземній валюті.

Згідно ст. 24. Закону України Про наукову та науково-технічну експертизу№51/95-ВР від 10.02.1995р. висновок державної наукової і науково-технічної експертизи є обов'язковим для прийняття фізичними і юридичними особами…..

Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 вказаного ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ч.2 ст.524 ЦК України, передбачено, що сторони в договорі мають право визначати грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно ст. 1054 ЦК України , банк надає фінансові послуги у вигляді банківської операції, яка реалізується шляхом передачі грошових коштів позичальнику в строкове платне користування.

В кредитному договорі іноземна валюта виступає як предмет договору, а не як засіб платежу в розрахунках між резидентами (що не заборонено чинним законодавством).

Відповідно до статті 36 Закону України Про ОСОБА_3 України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_3 Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються НБУ за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на Позичальнику й не може бути підставою для визнання кредитного договору в іноземній валюті недійсним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб і відповідати їхній внутрішній волі.

Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В даному випадку було взаємне волевиявлення сторін на укладення кредитного договору в іноземній валюті.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 7 постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

В звязку з викладеним, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Зустрічні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства УкрСиббанкпідлягають задоволенню у звязку з наступним.

Судом встановлено, що 02.11.2007 року між АКІБ Укрсиббанкправонаступником якого є ПАТ Укрсиббанкта ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого позичальнику надано кредит в сумі 19780 доларів США , що еквівалентно 99 889 гривень.

В відповідності до умов договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує 12,5 відсотків річних. Кредит позичальнику наданий строком до 03.11.2014 року. Позичальник зобовязався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтет них платежів у розмірі 355 доларів США.

У відповідності до умов п.1.5. кредитного договору видача кредиту проводиться шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок № 1400 у банку.

02 листопада 2007 року на поточний рахунок у банку, відкритого ОСОБА_1 були перераховані кредитні кошти у сумі 19780 доларів США, що є моментом надання кредиту.

У відповідності до п.п.1.1.,1.2.2,4.1. кредитного договору позичальник зобовязався повернути банку кредит в повному обсязі , сплатити нараховані проценти, комісії та інші платежі у порядку, терміни та розмірах, що встановлені кредитним договором, але в будь-якому випадку не пізніше 03.11.2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або вказаного терміну відповідного до умов розділу 12 кредитного договору.

Попри взяті на себе зобовязання відповідач не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У порушення вимог договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

02.11.2010 року позивачу було вручено вимогу про погашення простроченої заборгованості, процентів та пені , яка залишена без задоволення.

Згідно ст.611 ЦК України при порушенні зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом .

Відповідно до п.8.1. кредитного догоовору банк може нарахувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу суми якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

Станом на 01.02.2011 року заборгованість відповідача складає 11141,72 доларів США, що еквівалентно 88 482,75 гривень, з них заборгованість за відсотками 10960,96 доларів США, що еквівалентно 87046,46 гривень, а саме 9913,67 доларів США, що еквівалентно 78729,41 гривень заборгованість за простроченим кредитом,1047,29 доларів США , що еквівалентно8317,05 гривень заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, заборгованість за пенею 180,86 доларів США, що еквівалентно 1436,29 гривень, а саме 120,34 доларів США , що еквівалентно 955,67 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 60,52 доларів США, що еквівалентно 480,62 гривень, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до платіжного доручення від 04.02.2011 року позивач сплатив судовий збір у розмірі 884,83 гривень та витрати на інформаційно технічне забезпечення у розмірі 120 гривень на користь держави.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.525, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 62, 84, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк заборгованість за кредитним договором у розмірі 88 482 гривень 75 копійок, судовий збір у розмірі 884 гривень 83 копійок, витрати на інформаційно технічне забезпечення у розмірі 120 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4