Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2011 Справа №2-1601/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі судового засідання: Бєлоусовій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» в особі Філії «Західне регіональне управління» Тернопільської обласної дирекції «ЗРУ АКТ «Банк «Фінанси та Кредит», визнання недійсними окремих положень кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» в особі Філії «Західне регіональне управління» Тернопільської обласної дирекції «ЗРУ АКТ «Банк «Фінанси та Кредит», про визнання недійсними пунктів 2.1, 4.1, 6.1 Кредитного договору №69Т/Н06-4.4 від 01.09.2006р., мотивуючи тим, що банк не мав відповідних повноважень на укладення такого договору із встановленям іноземної валюти кредиту та сплати процентів у валюті кредиту, відсутність у банку індивідуальної ліцензії на укладення такого роду кредитного договору, в супереч норм Закону України «Про захист прав споживачів» Банком в договорі передбачені несправедливі умови, які погіршують становище споживача, яким в даному випадку є позичальник, зокрема встановлення розміру відповідальності за невиконання позичальником умов договору по своєчасній сплаті кредитних коштів.

Представник позивача в судове засідання, 05.07.2011р., не зявився, згідно поданої заяви просить справу розглядати без його участі, в попередніх засідання позовні вимоги підтримував з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача судове засідання не зявився,згідно поданої заяви просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги не визнає з підстав правомірності надання Банком кредиту.

Суд, під час розгляду справи в судовому засіданні, встановив наступні фактичні обставини.

01 вересня 2006 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» в особі Відділення Філії «Львівське регіональне управління» ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та позичальником ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №69Т/Н06-4.4, за умовами п. 2.1 якого Банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінії на умовах забезпеченості, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 390000 доларів США з оплатою процентної ставки 15,0% річних. Позичальник зобовязується повністю повернути кредитні ресурси, отриманні за цим договором до 28 серпня 2013 року. Сплата кредитних коштів передбачена Графіком погашення кредиту.

Згідно п. 4.1 Кредитного договору позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по ставці: 15,0% річних (у розмірі, зазначеному в п. 2.1 цього договору) за період із дня отримання кредитних коштів до дати фактичного повернення кредиту, зазначеної в п. 3.2 цього договору до 27 серпня 2013 року; за ставкою 30,0% річних за період з 28 серпня 2013 року до моменту фактичного погашення кредиту.

Умовами Кредитного договору, а саме п. 6.1 сторони передбачили, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

15 травня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Відділення №12 Філії «Західне регіональне управління ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позичальником ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір №1 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №69-Т/Н06-4.4 від 01.09.2006р., за умовами якого Банк відкриває позичальнику кредитну лінію в сумі 390000 доларів США з оплатою процентної ставки 16,0% річних. Також встановили, що позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту за процентними ставками: 16,0% річних (у розмірі, зазначеному в п. 2.1 цього договору) за період з 15 травня 2008 року до дати повернення кредиту, зазначеної в п. 3.2 Кредитного договору, а саме до 28 серпня 2013 року включно; 32,0% річних за період з 29 серпня 2013 року до дня фактичного погашення основної заборгованості за кредитом.

25 березня 2009 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Тернопільської обласної дирекції Філії «Західне РУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позичальником ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір №3 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №69Т/Н06-4.4 від 01.09.2006р., за умовами якого Банк відкриває позичальнику кредитну лінію в сумі 390000 доларів США з оплатою процентної ставки: 15% річних з 01.09.2006р. по 23.12.2007р.; 14% річних з 24.12.2007р. по 14.05.2008р.; 16% річних з 15.05.2008р. по 28.08.2013р.

Кредитний договір, Графік погашення кредиту та Додаткові договори були підписані уповноваженими сторонами без заперечень.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як підтверджується матеріалами справи, а саме заявами на видачу готівки Банк свої зобовязання по видачі кредитних коштів виконав належним чином.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, за ст. 533 ЦК України, виконуватися грошове зобов'язання повинно в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно п. 4 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет) операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі потребують індивідуальної ліцензії.

Відповідно до ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та власний ризик. Коштами, відповідно до даного Закону є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквіваленті.

Як підтверджується матеріалами справи відповідач має банківські ліцензії №28, видані НБУ 20.01.2003р. та 09.10.2009р. на право здійснення банківських операцій, визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Згідно Дозволу №28-1, наданим НБУ 20.01.2003р., додатку до нього, Дозволу №28-3, виданим НБУ 09.10.2009р. ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (ПАТ Банк «Фінанси та Кредит») вправі, в тому числі здійснювати банківські операції, визначені п.п. 1-4 ч. 2 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Оскільки, відповідно до Декрету операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу, а вказаний дозвіл було надано відповідачу, суд вважає, що відповідачем в даному випадку правомірно, відповідно до діючого законодавства було укладено договір кредиту і проведені відповідні банківські операції в іноземній валюті.

Як випливає зі ст. 13 Декрету уповноважені банки, які отримали від НБУ генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи. Таким чином відповідно до Декрету та Закону України «Про банки та банківську діяльність» отримання банком чи позичальником індивідуальної ліцензії на здійснення з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті не потребується.

Відповідно до Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Виходячи з наведеного, погашення заборгованості в іноземній валюті за кредитними договорами не суперечить чинному законодавству.

За положеннями ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні Кредитного договору, укладеного між позивачем та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема, щодо суми, валюти, строку дії і порядку погашення кредиту, валюти процентів та їх сплати.

З системного аналізу ст. 36 Закону України «Про Національний банк України», ч. 1 ст. 8 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і контролю», а також іншого чинного законодавства України робиться висновок про законодавче врегулювання змінності курсу іноземних валют по відношенню до гривні.

Зважаючи на наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач в добровільному порядку укладав договір кредиту і не заявляв жодних претензій з приводу діяльності банку, в повному обсязі отримав кредитні суми саме в іноземній валюті, звернення з даними позовними вимогами свідчить лише про небажання позивача щодо подальшого виконання взятих на себе по договору зобовязань та можливої реалізації предмету іпотеки в разі неналежного виконання кредитних зобовязань та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також, не заслуговують на увагу в даному випадку посилання позивача на норми Закону України «Про захист прав споживачів» щодо встановлення Банком несправедливих умов договору, які погіршують матеріальне становище споживача позичальника, оскільки сторонами при укладанні договору були передбачені розміри та підстави нарахування пені, будь-яких доказів щодо звернення позичальника з відповідними заявами про зміну умов кредитних договорів в частині нарахування пені і претензій матеріали справи не містять, договори були підписані, що свідчить про прийняття умов договору. Також не долучено доказів звернень з пропозиціями на укладення договору в іншій редакції, ніж запропоновано Банком, не доведено факту неможливості позичальника відмовитися від підписання запропонованого йому кредитного договору.

Суд вважає, що після укладення договору кредиту між позичальником та Банком виникли кредитні правовідносини, а тому посилання позивача в даному випадку на норми Закону України «Про захист прав споживачів» в часткове обґрунтування своїх позовних вимог є не правомірним.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні вимог позивача з приводу визнання недійсними окремих положень кредитного договору.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 4, 10, 60, 212-215, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дзюбановський Ю.І.