Галицький районний суд Івано-Франківської області
Справа № 2-113/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2011 року м.Галич

Галицький районний суд Івано-Форанківської області в складі:

головуючого - судді Юсип І.М. секретаря Воробчак Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства « Лімниця»про поновлення на роботі,стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу та моральну шкоду,-

встановив;

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПП «Лімниця» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу в сумі 973 грн. за кожен місяць вимушеного прогулу та 10 000 грн. моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим.що з 04.07.2007 р. працювала в Приватному підприємстві «Лімниця» на посаді виготовлювача сиру.

01.12.2010 р. її звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України. Таке звільнення вважає незаконним,тобто таким що не відповідає вимогам законодавства. її не попереджено про скорочення у встановлені трудовим законодавством строки,не запропоновано їй іншої роботи на тому ж підприємстві,звільнено її без попереднього погодження з профспілкою,членом якої вона є. Окрім того зазначає, що вона на даному виробництві отримала трудове каліцтво і у неї є перевага залишитися на цій роботі однак роботодавцем взагалі не робився аналіз умов продуктивності праці і кваліфікації працівників та переважне право на залишення на роботі.

Відповідно до порушення відповідачем трудового законодавства їй завдано моральну шкоду яку вона оцінює в 10 000 грн. так як незаконним звільненням привело її до моральних страждань.втрати нормальних життєвих зв'язків та просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 973 грн. за кожен місяць.

В судовому засіданні позивач просить позов задовольнити з підстав викладених в позові. Одночасно зазначила,що членом профспілки вона не являється так як профспілки на даному підприємстві немає і не було а підпис у відомості попередження працівників підприємства про наступне звільнення дійсно належить їй. Окрім того пояснила,що маючи на даному підприємстві перевагу в залишенні на роботі так як отримала на ньому трудове каліцтво,однак від госпіталізації відмовилась по тій причині що пожаліла керівництво. Будь- якої іншої роботи їй запропоновано не було. З грудня 2010 року Галицьким районним центром зайнятості призначено їй виплату допомоги по безробіттю. Просить позов задоволити повністю.

Представник відповідача позову не визнав пояснивши, що позивача звільнено з роботи правомірно так як молокопереробне підприємство є сезонним,власниками та адміністрацією було прийняте рішення про закриття сирного цеху через відсутність сировини і з 15 11.2010 р. підприємство не проводить ніякої виробничої діяльності окрім торгової. Профспілкова організація на даному підприємстві не зареєстрована по тій причині,що працівники підприємства не виявили бажання утворювати таку організацію.. Щодо отримання позивачкою трудового каліцтва на виробництві пояснила,що дійсно ОСОБА_1М працювала виготовлювачем сиру. Під час загрузки фермового сиру в вантажний засіб вона отримала виробничу травму з діагнозом « перелом зовнішньої кістки стопи»,віл госпіталізації відмовилась,пройшла повний курс лікування і приступила до роботи. Будь- якого документу про надбання стійкої втрати працездатності або інвалідності адміністрація позивачу не надавала. Саме позивачем було завдано підприємству збитків по ремонту та повірці вантажного механізму. ОСОБА_1 не пропонувалось іншої посади так як вакантних посад на день попередження про звільнення так і протягом 2-х місяців аж до фактичного її звільнення не було. При звільненні з позивачем повністю проведено розрахунок. Нею,як керівником ІІП »Лімниця» дотримано і вимог щодо направлення до Державної служби зайнятості звіт про заплановане вивільнення працівника та звіт про фактичне звільнення. На даний час вільних вакансій на підприємстві немає. Просить в позові відмовити так як будь-яких порушень з сторони підприємства не вчинено.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази та давши їм правову оцінку, вважає,що в позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 60 ЦПК України передбачено,що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини.на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами,які беруть участь у справі.

Відповідно до п.1ч.Іст.40 КЗпПУкраїни власник або уповноважений ним орган може розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк,а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства,установи,організації,скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівника персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Про дату вивільнення і про внесення змін до штатного розпису чи прийняття нового штатного розпису видається наказ. Відлік двомісячного терміну починається з моменту ознайомлення працівника із наказом.

Ч.1 цієї ж статті передбачено одночасно з попередженням про вивільнення роботодавець пропонує працівникові іншу роботу та тому ж самому підприємстві,якщо така робота є. Працівникові повинні запропонувати роботу за відповідним фахом(спепіальністю) і,лише якщо такої роботи нема,- іншу роботу.

За змістом ч.І ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав.передбачених п.1 от. 40 КЗпП, ( крім випадку ліквідації підприємства),відповідно до ч.І ст. 43 КЗпП України моке бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації ( профспілкового представника),членом якої є працівник.

Копією трудової книжкг-і стверджується, що позивач перебувала у трудових правовідносинах з 04.07.2007р по 01 .12.2010р.( на посаді виготовлювача сиру). Звільнена з роботи у зв'язку із скороченням штату, ст. 40 п1 КЗпП України.

Як видно з протоколу № 9 оперативної наради ПП «Лімниця» від 14.09.2010 p.,що на порядку денному вирішувалось питання гро реорганізацію та скорочення штату виробничих цехів даного підприємства. На даній нараді вирішено скоротити три штатних одиниці в т.ч. виготовлювача сиру.

З копії наказу №9-А від 30.09.2010р.ПП «Лімниця» видно, що у зв'язку з переходом підприємства на роботу в осінньо-зимовий період, зниження кількості сировини, що надходить,витрати на заробітну плату не забезпечуються очікуваним доходом без скорочення чисельності робітників. З метою приведення штату працівників у відповідність до зменшення обсягів виробництва вирішено скоротити з 01.10.2010 р. штат працівників на 1 одиницю,затверджено перелік затверджених з 01.10.2010р. зі штатного розкладу посад та професій та затверджено з цього ж числа штатний розклад у новій редакції з урахуванням скорочених посад та професій, а також зі змінами посадових окладів.

Не заслуговують на увагу твердження позивача ОСОБА_1 про те,що її не було персонально попереджено відповідачем про скорочення у встановлені строки передбачені трудовим законодавством. Як видно з копії Додатку № 1 до наказу № 8-А від 30.09.2010 р. що позивач попереджена про скорочення посади 30.09.2010 р. про що сама підтвердила даний факт в судовому засіданні.

З копії змін до штатного розкладу від 01.10.2010 р. вбачається,що вакантні посади на

ПП «Лімниця» відсутні. Даний факт підтверджено і копією листа за № 19 від 14.02.2011р. видно,що вакансій на підприємстві не було на день попередження про звільнення ОСОБА_1 а також протягом 2-х місяців станом аж до фактичного звільнення. Доказів які б заперечували даний факт позивачем суду не надано.

Відповідно до ч.2 п.7 ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага у залишенні на роботі надається працівникам,які дістали на цьому підприємстві, в установі,організації трудове каліцтво або професійне захворювання.

З представленого позивачем копії акту про нещасний випадок,пов'язаний з виробництвом складеного 18.04 2008 р. вбачається, що ОСОБА_1 дійсно отримала виробничу травму,однак будь-яких доказів про надбання стійкої втрати працездатності або інвалідності суду надано не було

Оскільки гарантією законних інтересів працівника при розірванні трудового договору на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України є встановлений для таких випадків порядок вивільнення працівників, судом перевірялось чи додержено відповідачем під час розірвання трудового договору з позивачкою такого порядку, а саме: чи приймалось рішення про скорочення чисельності або штату працівників: визначення працівників,які підлягають звільненню,попередження працівників про наступне звільнення; пропонування,іншої роботи,прадівникам.які, підлягають звільненню, повідомлення державної служби зайнятості про заплановане и фактичне вивільнення працівників, звільнення працівників. Судом встановлено, що таких порушень законодавства про працю відповідачем не допущено.

Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те,що звільнення ОСОБА_1М, з роботи проведено відповідно до вимог закону і підстав для поновлення її на роботі, та оплати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди немає.

На підставі вишенаведеного, ст.ст.40 ч.1,ч.2 п.7 ст.42,49-2,. КЗпП України, керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212,214-215,218 ЦПК України,суд,

в и р і ши в ;

В позові ОСОБА_1 про поновлення на роботі,стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано- Франківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з часу проголошення рішення.

Особи,які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_3