Справа № 2-1514/11
Рішення

Іменем України

17.11.2011 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Потапової Т.М., з участю секретаря Лободи В.Л., позивачки, її представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачки, її представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, комунального підприємства „Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання договору дарування недійсним, -

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. Просить визнати недійсними договори дарування, вчинені між нею та відповідачкою 05.06.2000 року на 159/400 частин житлового будинку № 23 по вул..Профсоюзна в м.Бердичеві та договір дарування від 29.07.2008 року на 53/400 частин вказаного будинку, визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію цих договорів в Бердичівському МБТІ. Свої вимоги мотивує тим, що при укладенні договорів припустилася помилки, вважала, що укладає договори довічного утримання і відповідачка буде її доглядати.

В судовому засіданні позивачка та її представники позовні вимоги підтримали з зазначених підстав, при цьому представник ОСОБА_1 пояснила, що була присутня в 2000 році при укладання договору між сторонами, укладався договір дарування, але сторони домовились про допомогу, нотаріус розяснював, що ОСОБА_4 підписує договір дарування. До цього позивачка укладала договори з іншими людьми, один договір довічного утримання був розірваний в судовому порядку. ОСОБА_5 не приходить і не доглядає позивачку.

Відповідачка проти позову заперечила, суду пояснила, що в 2000 році зустрілися у нотаріуса, там були позивачка та ОСОБА_1, документи були готові, вона їх підписала, в 2008 році позивачка запропонувала подарувати весь будинок, уклали другий договір дарування, нотаріус позивачці все розяснив. Вона приходила до ОСОБА_4, допомагала їй, в 2010 році перестала ходити, позивачку намовили проти неї, та їй погрожує.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Сторонами по справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладені два договори дарування: перший від 05.06.2000 року про передачу відповідачці в дар 159/400 частин будинку № 23 по вул.Профсоюзній в м.Бердичеві, другий від 29.07.2008 року про передачу в дар відповідачці 53/400 частин цього будинку.(а.с.5,6) Договори посвідчені нотаріально та зареєстровані в державному реєстрі правочинів, право власності ОСОБА_5 на зазначені частини будинку зареєстровано Бердичівським МБТІ. (а.с.7,16)

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що ОСОБА_7 приходила до ОСОБА_4, допомагала їй, але не ходить біля двох років. ОСОБА_4 раніше взяла до себе проживати племінника, але вони не помирилися, судилися за хату.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що його жінка має частину будинку по вул.Профсоюзній, 23, вони обробляли земельну ділянку, частину врожаю залишали ОСОБА_4, він робив там сітку, ремонтував шафу. Будинок дружині подарований без будь-яких зобовязань.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_5 приходила 1-2 рази на тиждень, допомагала ОСОБА_4, останній рік-два не приходить.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_4 переписала на ОСОБА_5 хату, які були договори їй не відомо.

Факт укладення договорів дарування позивачка не заперечує, але стверджує, що допустила помилку, бажала укласти договори довічного утримання щоб відповідачка її доглядала. Про цю помилку дізналася в грудні 2010 року, звернувшись до юриста.

Пояснення позивачки суперечать дослідженим по справі доказам.

Так, свідок ОСОБА_11- приватний нотаріус, суду пояснив, що він памятає ОСОБА_4 з тих пір коли ще робив в державній нотконторі, вона посвідчувала інші договори. В 2008 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до нього про посвідчення договору дарування, він розяснив ОСОБА_4 наслідки укладення договору дарування, запропонував укласти договір довічного утримання, намагався її переконати, але вона настояла на договорі дарування, вона розуміла, що вона робить, прийшла вже з готовими документами.

Рішенням Бердичівського міського суду від 21.09.1995 року визнано недійсним договір дарування 159/400 частин будинку по вул.Профсоюзна, 23. За змістом рішення ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_12 належну їй частину будинку внаслідок помилки.( інвентарна справа, а.с.69)

Угодою від 21.11.1996 року розірваний договір довічного утримання, посвідчений Бердичівською державною нотконторою 30.05.1996 року про передачу ОСОБА_4 у власність ОСОБА_13 159/400 частин спірного будинку.(інвентарна справа, а.с.71)

З зазначених вище доказів вбачається, що позивачка раніше укладала як договори дарування так і довічного утримання.

Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилися щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей речі, яка значно знижує її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними договір, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Позивачка не надала суду переконливих доказів, що помилилась при укладанні двох договорів дарування житлового будинку.

З пояснень свідка ОСОБА_11 вбачається, що він під час посвідчення договору в 2008 році розяснював сторонам природу договору дарування та довічного утримання, намагався переконати позивачку укласти договір довічного утримання, але вона проти цього заперечила.

Також докази свідчать про те, що позивачка в 90-х роках укладала договір дарування (потім зверталась до суду про його визнання недійсним) та довічного утримання, який розірваний добровільною угодою між сторонами договору.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачці було відомо про правову природу договору дарування та договору довічного утримання з пояснень нотаріуса та власного досвіду. В 2000 році вона уклала перший договір дарування з ОСОБА_5В.(Зайченко), при цьому була присутня ОСОБА_14, яка підтвердила, що позивачка укладала саме договір дарування будинку, через вісім років позивачка укладає другий договір з відповідачкою і дарує їй ще частину свого будинку і наполягає на посвідченні саме договору дарування.

З наведеного вище суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.

Спірні правовідносини по справі регулюються ст.ст.203,215,229,717,744 ЦК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, суд

Вирішив:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5, комунального підприємства „Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання договору дарування недійсним відмовити за безпідставністю

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя: