Справа № 2-842/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

18.10.2011 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Павлів В. Р.

при секретарі Кочірко Л.В., Деміді Р.Р., Волчанській М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства "Миколаївцемент" про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу ,-

в с т а н о в и в:

04.08.2011 року ОСОБА_4 звернувся в Миколаївський районний суд Львівської області з позовом про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1993 року він працював у ВАТ "Миколаївцемент" на різних посадах, а з 01.05.2011 року - оператором технологічних установок.

Однак, відповідно до наказу №70/Кзв від 11.07.2011 року звільнений з роботи з 10 липня 2011 року за власним бажанням.

Позивач стверджує, що 10.07.2011 року під тиском керівництва підприємства, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання написав заяву про звільнення за власним бажанням, однак не вказував при цьому мотивів звільнення. Причиною написання заяви такого змісту стало звинувачення керівництва підприємства у вживанні ним алкоголю під час робочого часу. В цей момент він не міг зібратись з думками і написав заяву на звільнення.

14.07.2011 року ОСОБА_4 написав заяву про відкликання заяви на звільнення. Однак, роботодавець на неї не відреагував, і скороспішно звільнив його з роботи з 10 липня 2011 року.

Позивач вважає, що його звільнення з роботи відбулось незаконно та порушує чинне трудове законодавство. Просить прийняти рішення, яким скасувати наказ №70/Кзв від 11.07.2011 року, поновити його на роботі у ВАТ "Миколаївцемент" на посаді оператора технологічних установок та стягнути з відповідача в його користь середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, та пояснила, що ОСОБА_4 був звільнений з посади оператора технологічних установок незаконно під впливом тиску керівництва підприємства. Відтак на її думку наказ про звільнення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в позові в повному обсязі, подав суду заперечення, у якому зазначив, що в наказі про припинення трудового договору з позивачем ОСОБА_4 від 11 липня 2011 року міститься власноручно написана заява останнього, в якій він просить звільнити його саме з 10.07.2011 року. Крім того, згідно ст. 47 КЗпП України 11 липня 2011 року позивач отримав свою трудову книжнку у відповідача, що підтверджується підписом позивача в Книзі руху трудових книжок. Також з ним було проведено всі розрахунки та виплачено всі належні останньому суми до 10.07.2011 року включно. Позивач розрахувався з комірником та побутовим корпусом, що підтверджується підписом цих посадових осіб від 12.07.2011 року та 18.07.2011 року відповідно в наказі №70/Кзв. Починаючи з 13 липня 2011 року позивач взагалі не з'являвся на своєму робочому місці, не виконував своїх трудових функцій та був відсутній на території відповідача, що зафіксовано в журналах реєстрації відвідувачів та системою "Золоті ворота". Крім того, подана позивачем заява про відкликання заяви про звільнення лише 14.07.2011 року.

Представник третьої особи ОСОБА_3 проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача, йог представника, представників відповідача та третьої особи, свідків, дослідивши наявні у справі докази та дійсні правовідносини сторін, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти особі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.

Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як вбачається із записів у трудовій книжці ОСОБА_4, 01.05.2011 року він був переведений на посаду оператора технологічних установок, згідно наказу №19/ Кпр від 29.04.2011 року, а також, що його було звільнено 11.07.2011 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП, України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Пленум Верховного Суду України в ч.2 п.12 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", зазначає, що працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву, і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства.

З пояснень позивача слідує, що на момент подання ним заяви про відкликання його заяви про звільнення на його місце не було прийнято іншого працівника.

Суд також бере до уваги покази свідків допитаних у судовому засіданні, а саме:

ОСОБА_5, менеджера з персоналу ВАТ "Миколаївцемент", яка показала, що звільнення ОСОБА_4 проводилось відповідно до заяви, поданої позивачем від 11.07.2011 року. Також свідок показала, що таку заяву їй передала ОСОБА_6, провідного інспектора з кадрів, про те, щоб хтось тиснув на ОСОБА_4 їй невідомо.

ОСОБА_6, провідного інспектора з кадрів відділу персоналу та комунікацій ВАТ "Миколаївцемент". яка показала, що 11 липня 2011 року до неї надійшла заява ОСОБА_4 про звільнення його за власним бажанням без зазначення дати звільнення. Дана заява була завізована начальником цеху та провідним інспектором з кадрів відділу персоналу та комунікацій ВАТ "Миколаївцемент". 11.07.2011 року позивачу було запропоновано переписати заяву, оскільки на підприємстві існують бланки встановленого зразка та вказати дату його звільнення, тобто 10.07.2011 року. Щодо тиску відносно ОСОБА_4 їй не відомо, однак особисто вона, на її думку, жодного тиску не чинила. Також свідок зазначила, що ОСОБА_4 було звільнено згідно заяви від 09.07.2011 року, у якій не було зазначено дату з якої позивач просив його звільнити.

ОСОБА_7, начальника цеху, який показав суду, що 09.07.2011 року, він чув від ОСОБА_4 запах алкоголю, однак ствердити, що той був в нетверезому стані не може, оскільки вони домовились, що ОСОБА_4 напише заяву на звільнення самостійно і піде з роботи.

Оцінюючи покази свідків суд надає їм віри, оскільки вони нічим не спростовуються й знаходяться в обєктивному звязку з матеріалами справи.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 написав заяву на звільнення 09.07.2011 року. Дана заява містила резолюцію начальника цеху ОСОБА_7 та директора підприємства. Позивача було звільнено з 10.07.2011 року, однак 11.07.2011 року, коли ОСОБА_4 прийшов на підприємство, йому було запропоновано написати нову заяву на звільнення на спеціальному бланку підприємства із зазначенням дати звільнення, від 10.07.2011 року. Тобто фактично він писав заяву на звільнення не будучи працівником підприємства, а відтак, враховуючи покази свідка ОСОБА_6 котра показала суду, що звільнення проводилось відповідно до заяви ОСОБА_4 від 09.07.2011 року, та робить висновок, що заява від 11.07.2011 року, не має жодної юридичної сили так як була подана після звільнення працівника з посади.

За таких обставин, суд вважає, що звільнення позивача з роботи проведене з порушенням вимог встановлених ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Згідно довідки №523 від 16.09.2011 року (а.с. №35) середньомісячний заробіток позивача ОСОБА_4 на день звільнення становив 4206,80 грн. Таким чином відповідач повинен виплатити позивачу 12620,40 грн (4206,80 х 3)

Відтак, оцінюючи покази свідків та матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

З відповідача ВАТ «Миколаївцемент» також слід стягнути в користь держави 126 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 8,10,57,58,60,88,208,209,212,215 ЦПК України, 21,36,38,233 Кодексу законів про працю України, ст. 43 Конституції України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Скасувати наказ про звільнення ОСОБА_4 №70/Кзв від 11.07.2011 року

Поновити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на посаді оператора технологічних установок відкритого акціонерного товариства «Миколаївцемент»з 11 липня 2011 року.

Стягнути з ВАТ Миколаївцементв користь ОСОБА_4 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу по день розгляду справи за три повні місяці в розмірі 12620 (дванадцять тисяч шістсот двадцять) грн. 38 коп.

В частині поновлення на роботі ОСОБА_4 та стягнення в його користь заробітної плати за 1 місяць в розмірі 4206 (чотири тисячі двісті шість) 80 грн. рішення підлягає негайному виконанню.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Миколаївцемент» в користь держави 126 (сто двадцять шість) грн. судового збору та 120 (сто двадцять) грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення з розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя : Павлів В. Р.