У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2011 Справа №2-1022/11

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Братасюк В.М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНКза місцезнаходженням Тернопільського відділення №298 про визнання недійсним правочину та про стягнення коштів , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК про визнання незаконною збільшення відповідачем процентної ставки за кредитним договором №12 від 02.04.2007 року, визнання недійсною додаткову угоду №3 від 04.11.2008 року до догору №12 від 02.04.2007 року, визнання недійсним п. 2.6.3. договору кредиту №12 від 07.04.2007 року та стягнення з відповідача внесених коштів в сумі 12 123, 56 доларів США

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист прав споживача, в порядку ст.22. Закону України Про захист прав споживачів, визначивши підсудність за власним вибором.

Проте з приводу визначення підсудності зауважую наступне.

Згідно ч.2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Із змісту позовної заяви вбачається, що місцезнаходженням відповідача є м. Одеса проспект Гагаріна, 12А.

Відповідно до ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти або бере на себе зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх з нарахованими відсотками.

У наведеному законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування; мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість споживчого кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк на який кредит може бути одержаний та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання , який повинен її надати, несе відповідальність , встановлену ст. 15 та 23 цього Закону.

Отже, з урахуванням викладеного можна зробити висновок, що застосування Закону України Про захист прав споживачівдо спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе у тому разі, якщо предметом позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типу відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладанню договору. Після укладання договору між сторонами виникають кредитні відносини, тому до спорів щодо виконання цього договору , цей закон не може застосовуватися, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в сфері кредитування.

Таким чином враховуючи вищезазначене, приходжу до переконання, що альтернативна підсудність згідно п. 5 ст. 110 ЦПК України, якою регламентовано визначення підсудності за вибором позивача в разі позову про захист прав споживачів, не може бути застосована до вимог ОСОБА_1

Крім того зауважую, що також не підлягає до розгляду справа за місцезнаходженням Тернопільського відділення № 298 Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, оскільки позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть предявлятися за їх місцезнаходженням, однак відомості про відділення не заносяться до єдиного державного реєстру юридичних осіб в розумінні ч.5 ст. 95 ЦК України, відтак відділення банку не є його філією чи представництвом.

Згідно п. 4 ч.3 ст. 121 ЦПК України, позовна заява повертається коли справа не підсудна цьому суду.

За таких обставин, позовну заяву та всі додані до неї документи слід повернути позивачу для подачі до належного суду за місцезнаходженням відповідача.

Керуючись п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНКза місцезнаходженням Тернопільського відділення №298 про визнання незаконною збільшення відповідачем процентної ставки за кредитним договором №12 від 02.04.2007 року, визнання недійсною додаткову угоду №3 від 04.11.2008 року до договору №12 від 02.04.2007 року, визнання недійсним п. 2.6.3. договору кредиту №12 від 07.04.2007 року та стягнення з відповідача внесених коштів в сумі 12 123, 56 доларів США повернути позивачу для подачі до належного суду за місцезнаходженням відповідача.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення .

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали

Суддя Братасюк В.М.