Справа №: 2-49/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2011 року м.Андрушівка

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Палазюк В.М.

при секретарі - Поліщук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 ,Павелківська сільська рада про визнання заповіту недійсним -

встановив:

Позивач звернувся з позовом, в якому зазначає, що 20. 08. 2008 року померла його мати ОСОБА_4. 09. 02. 2008 року мати склала заповіт , що був посвідчений секретарем Павелківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №169 на користь всіх чотирьох дітей. Після смерті матері він дізнався про існування іншого заповіту від імені матері, який був складений та посвідчений 25. 04. 2008 року, згідно якого мати все належне їй на день смерті майно заповіла відповідачці. Позивач вважає, що даний заповіт є недійсним, так як був складений матірю під тиском та у стані, в якому вона була нездатна розуміти значення своїх дій, оскільки майже за два тижні до дати складення спірного заповіту перенесла інсульт, що вплинув на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними. Просив заповіт від 25. 04. 2008 року визнати недійсним .

В судовому засіданні позивач позов підтримав з вищезазначених підстав та пояснив, що тривалий час він доглядав матір та лікував, вона йому довіряла, однак про зміну заповіту нічого не говорила.

Відповідачка позов не визнала та пояснила, що починаючи із січня 2008 року постійно доглядала матір ОСОБА_4 та похоронила її. Ніякого тиску на матір не чинила, не вмовляла її переписати заповіт на свою користь, секретаря сільської ради не запрошувала та при посвідченні заповіту присутня не була. ОСОБА_4 дійсно перенесла інсульт 9 квітня 2008 року, однак вона розмовляла та все розуміла. До неї приходила медпрацівник та сусіди, з якими вона спілкувалась.

Третя особа ОСОБА_3 позов визнала та пояснила, що мати взагалі добре чула та говорила, однак після перенесеного інсульту ОСОБА_4 розмовляла дуже погано, але все розуміла. Вважає, що є всі підстави для визнання спірного заповіту недійсним.

Представник третьої особи Павелківської сільської ради позов не визнала, оскільки заповіт відповідає волі заповідача та порушень при його посвідченні допущено не було.

Судом встановлено, що 20. 08. 2008 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 25.04.2008 року покійна склала заповіт, який був відповідно до ст. 1248, 1251 ЦК України посвідчений секретарем виконкому Павелківської сільської ради ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 322. Згідно даного заповіту ОСОБА_4 все майно, яке буде належати їй на день смерті заповіла ОСОБА_2

При посвідченні заповіту секретарем було встановлено особу заповідача, перевірено його дієздатність, про що зроблено відмітку. Зі змісту заповіту вбачається, що заповіт ОСОБА_4 прочитано вголос та підписано нею власноручно.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що до неї звернулась ОСОБА_6, яка на прохання ОСОБА_4 запросила її прийти, так як мама не ходить. При складенні заповіту посторонніх осіб не було, ні на заповідача ні на секретаря ніхто не впливав. Знаючи про наявність попереднього заповіту на чотирьох дітей, так як вона його теж посвідчувала, ОСОБА_5 розяснила наслідки вчинення нового заповіту. Однак заповідач сказала, що добре подумала і хоче скласти новий заповіт на користь того, хто її доглядає. Фізично ОСОБА_4 дійсно не могла рухатись, але на запитання відповідала переконливо та адекватно.

Свідок ОСОБА_6 підтвердила, що вона дійсно на прохання матері запросила секретаря сільської ради ОСОБА_5 Попередній заповіт був складений матірю на чотирьох, так як всі по черзі доглядали її. Починаючи із січня 2008 року матір доглядала відповідачка. Вважає, що тому мати і вирішила змінити заповіт на її користь і ніякого тиску на неї не було, а це була воля матері. На час підписання заповіту ОСОБА_5 могла говорити та все розуміла.

За свідченнями опитаних судом свідків ОСОБА_7, яка відвідувала ОСОБА_4 як медпрацівник ФАПу, ОСОБА_8, яка відвідувала як сусідка та ОСОБА_9, яка є сестрою ОСОБА_4, покійна відповідно до свого віку та стану здоров'я була обмежена в рухах, однак могла спілкуватися з ними та все розуміла. І лише за тиждень до смерті її здатність розмовляти погіршилась і ОСОБА_4 спілкувалась жестами. Про обставини вчинення заповіту їм нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_10 прояснити стан здоровя ОСОБА_4 та перебіг її хвороби не міг, так як за давністю часу та обємом роботи не памятав хворої ОСОБА_4, а будь-які медичні документи та записи викликів у районній лікарні відсутні. Він визнав, що на ксерокопії окремого аркуша із амбулаторної карточки, який був предявлений позивачем, дійсно його запис. Однак він не може бути впевненим, що даний запис відноситься саме до хворої ОСОБА_4 та до її амбулаторної карточки.

Із пояснень , зазначених вище, вбачається, що на час вчинення заповіту , а це за кілька тижнів після інсульту, на який вказують строни по справі та за чотири місяці до смерті ОСОБА_4 могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. В матеріалах справи відсутні будь-які медичні документи , які б підтверджували протилежне.

При посвідченні заповіту секретар сільської ради запитала чи зрозумілі ОСОБА_4 наслідки такої дії , як зазначила, пропонувала не поспішати , а ретельно все обдумати , проте заповідачка зазначила, що усвідомлює , яку саме дію вона вчиняє і які її наслідки і не бажала змінювати свою волю, про що власноручно зазначила в тексті заповіту.

Жодного тиску при складанні заповіту ні з боку секретаря, ні з боку інших осіб на заповідача не здійснювалося , як і на секретаря, який посвідчував заповіт. При складанні заповіту ніяких сторонніх осіб не було.

Позивач стверджував , що мати не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, що вчинила заповіт під тиском, проте дане твердження ніякими доказами не підтверджено , клопотання про призначення судово - медичної експертизи не заявлялося , як не ставилося і питання про призначення експертизи для встановлення психологічного стану заповідача в момент складання заповіту. Клопотання позивача про проведення почеркографічної експертизи було відхилено, оскільки із позовом з таких підстав він не звертався до суду. Для з'ясування обставин та підстав, викладених в позовній заяві, висновок почеркографічної експертизи не потребувався.

Посилання позивача на те, що мати нічого про спірний заповіт та бажання змінити попередній заповіт не повідомляла і що вона не могла позбавити позивача спадщини, не свідчить про створення тиску на неї та здатність розуміти значення своїх дій.

У відповідності до положень ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження своїх вимог, а докази, представлені іншою стороною свідчать про те, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_4 віддавала звіт своїм діям і керувала ними.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про те, що позивачем не доведено факту, що в момент складання заповіту спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій, не могла керувати ними та на неї вчинявся тиск.

Керуючись ст.ст.10, 60, 145, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, ст.ст.203, 207, 1233, 1234, 1247, 1248, 1251, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , Павелківська сільська рада, про визнання заповіту недійсним відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Андрушівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення , а особами, які не були присутні в судовому засіданні з часу отримання копії.

Суддя:ОСОБА_11