Справа № 2- 1522/7941/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2011 року Суддя Приморського районного суду міста Одеси Чернявська Л.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про вжиття заходів щодо забезпечення позову,

У С Т А Н О В И В:

В проваджені суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 3 947,75 гривень.

Одночасно, позивач просить вжити заходи щодо забезпечення позову, шляхом тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України та відмови у видачі закордонного паспорту чи вилучення закордонного паспорту.

В обґрунтування вимог вказуючи, що у звязку з тим, що ОСОБА_2 не збирається виконувати свої зобовязання, що вбачається з його дій, а саме: не повернення грошей, звернення до суду з позовом про визнання договору позики недійсним, невиконання рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 04.06.2010 року, яке набрало чинності 09 липня 2010 року є всі підстави стверджувати, що відповідач і надалі буде всілякими шляхами уникати від виконання своїх обовязків. З інших судових засідань в інших судах йому стало відомо, що ОСОБА_2 збирає документи для виїзду за кордон і активно здійснює поїздки з цього приводу у різні держави. Таким чином, у разі реалізації задуманих ним планів, подальше проведення судових засідань та виконання рішення буде утруднене або навіть неможливе, що позбавить можливості фактичного виконання рішення, що суперечить його законним правам та інтересам.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно розяснень, що надані в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільно процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позовурозглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

В силу статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Статтею 313 Цивільного кодексу України гарантовано право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватись по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі і безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначати місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Таким чином, вимоги позивача стосовно заборони ОСОБА_3 виїзду за кордон, суперечать вимогам ст. 33 Конституції України та 313 ЦК України та не є співвмірними з заявленими вимогами про стягнення боргу в розмірі 3947,75 гривень .

Керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволені вимог ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу, шляхом тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України та відмови у видачі закордонного паспорту чи вилучення закордонного паспорту.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя

Приморського районного

суду міста Одеси ОСОБА_4