Справа № 2/2506/3605/11
У Х В А Л А

23.09.2011 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Коверзнева В.О.,

при секретарі Лєсковій О.В.,

з участю: ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2; ОСОБА_3, представника відповідача публічного акціонерного товариства Укрсиббанк; ОСОБА_4, представника співвідповідача товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство Ресскі; ОСОБА_5, ОСОБА_6, співвідповідачі;

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_7, ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову до публічного акціонерного товариства Укрсиббанк, товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство Ресскі, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів,

в с т а н о в и в:

12.09.2011 року позивачі звернулися до суду з позовом про визнання недійсними укладених 06.05.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком Укрсиббанкі товариством з обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство Ресскі: кредитного договору про надання мультивалютної кредитної лінії № 30006К74; іпотечного договору № 30006Z68; договору застави основних засобів № 30006Z69. Крім того просили визнати недійсним договір поруки, укладений 06.05.2006 року між ОСОБА_5 і Акціонерним комерційним інноваційним банком Укрсиббанк№ 30006Р58, та договір поруки, укладений 06.05.2006 року між ОСОБА_6 і Акціонерним комерційним інноваційним банком Укрсиббанк№ 30006Р57.

В обґрунтування позову зазначили, що як учасники товариства обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство Ресскіне надавали своєї згоди на укладання останнім з Акціонерним комерційним інноваційним банком Укрсиббанккредитного договору про надання мультивалютної кредитної лінії, іпотечного договору та договору застави основних засобів, що передбачено статутом, а тому укладення оскаржуваних договорів не відповідає їхньої внутрішньої волі і в силу закону являється підставою для визнання їх недійсними.

Одночасно позивачи подали заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно товариства обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство Ресскі, зупинення продажу арештованого державною виконавчою службою майна підприємства з прилюдних торгів, передачу арештованого майна на зберігання ОСОБА_2, арешту майна ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та заборону його відчуження. Подану заяву мотивують тим, що невжиття таких заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі якщо майно буде продано з прилюдних торгів.

У судовому засіданні представник позивача, представник відповідача товариства обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство Ресскі, відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 заяву підтримали і наполягали на її задоволенні.

Представник публічного акціонерного товариства Укрсиббанку задоволенні заяви просив відмовити.

Позивач ОСОБА_7 не зявилася, про час і місце розгляду заяви сповіщалася належним чином.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Таким чином утруднення чи неможливість виконання рішення суду являється узагальненою підставою вжиття заходів забезпечення позову, що сформульована у законі. У кожному конкретному випадку особа, яка звертається до суду із заявою про забезпечення позову, повинна чітко вказати причини, які можуть викликати утруднення або неможливість виконання рішення суду та надати відповідні докази на підтвердження їх існування.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позовурозяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася із заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Надані позивачами докази не свідчать про існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, в силу положень частини 3 статті 152 Кодексу, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Запропоновані позивачами види забезпечення позову вказаним критеріям не відповідають і фактично спрямовані на зупинення примусового виконання вступившего в законну силу рішення суду.

Вищевикладене в сукупності є безумовною підставою для відмовив задоволенні поданої заяви.

Керуючись статтями 151, 153, 208 210, 293 Цивільного процесуального кодексу України, рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2010 року № 12-рп/2010, суд

у х в а л и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_7, ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову до публічного акціонерного товариства Укрсиббанк, товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство Ресскі, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області протягом пяти днів з дня її проголошення, в порядку встановленому статтею 294 ЦПК України.

Головуючий: