Справа № 2-23
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
28.01.2011 рокуроку Новопсковський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Проньки В.В.
при секретарі Котовій О.Л.
за участю представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю „Лотуре ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості з заробітної плати та оплати за час вимушеного прогулу, виправлення записів в трудовій книжці, стягнення моральної шкоди,
Позивач звернулася до Новопсковського районного суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за роботу у вихідні дні та заборгованість з заробітної плати у сумі 1915,86 грн., зобовязати відповідача виправити запис в трудовій книжці про прийняття відповідачем на роботу 28.04.2010 року, поновити її на посаді диспетчера ТОВ „Лотуре ОСОБА_3 , стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу.
10.12.2010 року до початку розгляду справи по суті позивач доповнила позовні вимоги, надавши до суду письмову заяву, просить суд стягнути з відповідача 5000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
В судовому засіданні представник позивача наполягав на вимогах свого довірителя, підтримав обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити, не заперечує проти розгляду справи без участі відповідача, та ухвалення заочного рішення. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що, позивач була працевлаштована на підприємство відповідача за безстроковим трудовим договором на посаду диспетчера та 28.04.2010 року фактично була допущена до роботи , оскільки в межах посадових повноважень диспетчера виписувала шляхові листи , але вже після звільнення з роботи та отримання трудової книжки позивач дізналася про те, що вона прийнята на роботу не з 28.04.2010 року , а з 11.05.2010 року. Крім того, представник позивача зазначив, що 20.09.2010 року позивач подала заяву про зівльнення за власним бажанням, проте місця роботи не залишала і не вимагала розірвання трудового договору, тобто продовжувала працювати, але в порушення вимог ч.2 ст.38 КЗпП України була звільнена відповідачем 08 жовтня 2010 року. Представник позивача зазначив про неправомірність дій відповідача щодо оплати праці у вихідні дні, оскільки позивач працювала у вихідні дні , то оплата у ці дні повина бути здійснена у подвійному розмірі. За таких обставин, відповідачем грубо порушені законні права позивача при прийнятті її на роботу, звільненні з роботи, виплати заробтіної плати, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою його представника. Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 ЦПК України у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.
Як вбачається з матеріалів справи відповідачем по даній справі вже втретє подано заяву про відкладення розгляду справи, в звязку з хворобою його представника ОСОБА_4 (а.с.59, 67,69), яле доказів, які підтвержують причину неявки - до суду не подано. Також, суд не вважає ОСОБА_4 представником відповідача по даній справі. оскільки її повноваження по даній справі не посвідчені відповідно до вимог ст. 42 ЦПК України, термін дії довіреності ТОВ „Лотуре ОСОБА_3 від 02.12.2010 року, яка мається в матеріалах справи сплив 31.12.2010 року.
Крім того, у чинність ч.3 ст. 38 ЦПК України юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники. З аналізу даної норми вбачається, що представником відповідача по даній справі відповідно до Статуту ТОВ „Лотуре ОСОБА_3 є директор товариства. В звязку з чим, зазначену відповідачем причину неявки ( хвороба ОСОБА_4В.). суд визнає неповажною, та зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного .
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 11.05.2010 року наказом № 109-К ТОВ Лотуре ОСОБА_3 позивач була прийнятий на роботу, на посаду диспетчера по випуску автомашин за безстроковим трудовим договором. З даним наказом позивач була ознайомлена особисто під підпис (а.с.48)
Згідно пояснень представника позивача, позивач фактично була допущена до роботи 28.04.2010 року, ще до того часу, коли наказ про прийняття на роботу не був виданий.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи позивач не надала до суду доказів того, що вона фактично була допущена до роботи саме 28.04.2010 року . За таких обставин суд відмовляє позивачу в задоволенні її вимог про виправлення запису в трудовій книжці про прийняття на роботу, та стягнення заробітної плати за період з 28.04.2010 р. по 10.05.2010 р. у розмірі 704 грн. 58 коп.
Стосовно позовних вимог про стягнення заробітної плати у вихідні дні, суд вважає, що вони підлягають повному задоволенню в звязку з наступним.
Згідно матеріалів справи позивач працювала на посаді диспетчера ТОВ Лотуре ОСОБА_3 Группв період з 11.05.2010 р. по 08.10.2010 р., що підтверджується копією трудової книжки позивача. Згідно пояснень представника позивача, за вказаний період позивач працювала у вихідні дні, яких нараховується 12 днів, що також підтверджується шляховими листами, частина яких була надана відповідачем у попереднє судове засідання (а.с.40-46)
Відповідно до ст.ст 72, 107 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.
У чинність ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Статтею 30 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці : загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік на оплату у встановленому порядку.
Таким чином, закон передбачає, що саме власник повинен довести про виплату робітникові заробітної плати. Основним доказом виплати заробітної плати є відомості про її виплату.
Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Оскільки відомості про виплату заробітної плати стосовно позивача відповідачем не були надані до суду, слід вважати, що вимоги про стягнення заборгованості по заробітні платі у вихідній дні підлягають задоволенню у сумі 1211 грн. 28 коп. = 12 вихідних днів* 100 грн. 94 коп.(подвійна середньоденна заробітна плата відповідно до довідки відповідача від 12.10.2010 р. (а.с.16)).
Судом встановлено, що 20.09.2010 року позивач подала на імя відповідача заяву про звільнення за власним бажанням, що підтверджується заявою позивача (а.с.51).
В судовому засіданні представник позивача зазначив, що дана заява позивачем була подана в звязку з тиском з боку керівництва відповідача, оскільки ніякого наміру і бажання звільнятися у позивача не було. Після подання даної заяви позивач не залишила місця роботи та продовжувала працювати.
Наказом відповідача № 217-К від 08.10.2010 року позивач була звільнена з посади диспетчера з 08.10.2010 року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.47).
Відповідно до вимог частин1, 2 ст. 38 КЗпП України працвник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншго працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Враховуючи, що позивач подала заяву про звільнення за власним бажанням 20.09.2010 року не зазначивши дату з якої просить звільнити, то останнім робочим днем позивача повинно бути 04.10.2010 року.
Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 року № 9 якщо по закінченню двотижневого строку попередження про звільнення працівник продовжує працювати і не вимагає розірвання трудового договору, то власник підприємства, або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою , дія трудового договору вважається продовженою за умвои, що на його місце запрошено іншго працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
За таких обставни, суд приходить до висновку про те, що позивач звільнена з роботи незаконно, оскільки наміру звільнятися у неї не було і після закінчення двотижневого строку подання заяви про звільнення вона продовжувала працювати на посаді диспетчера.
Відповідачем не надано до суду доказів того, що звільнення позивача з роботи 08.10.2010 року обумовлено тим, що на місце позивача вже був запрошений інший працівник якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
В звязку з чим, вимоги позивача про поновлення на роботі підялгають повному задоволенню.
Згідно зі ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до п.п.8.п.2 ч.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати , затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року з послідуючими змінами та доповненнями, довідки ТОВ „Лотуре ОСОБА_3 № 326 від 07.12.2010 року , згідно якої середньоденна заробітна плата позивача складає 85,96 грн., заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу за період з 11.10.2010 р. по 28.01.2011 р. складає 6704 грн. 88 коп. = 85,96 грн.(середньоденна заробітна плата) * 78 (кількість днів вимушеного прогулу).
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6704 грн. 88 коп.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
В судовому засідання знайшов своє підтвердження факт завдання позивачу моральної шкоди, в звязку з незаконним звільненням, яка полягає в моральних страждання, вона втратила нормальні життєві звязки, порушення її законних прав вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Своїми незаконним діями відповідач залишив позивача та її сина без засобів на існування, тому відповідно до ст. 237-1 КЗпП України завдана моральна шкода підлягає стягненню з відповідача, але при визначенні суми, яка підлягає стягненню суд враховує ступінь понесених нею моральних переживань, в звязку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 грн.
Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню держмито у розмірі 89,16 грн. та витрати, повязані з інформаційно-технічним забезпеченням розгляду цивільної справи у розмірі 120 грн.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в частині стягнення заробітної плати за один місяць та поновлення на роботі .
Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 38, 72, 107, 235,237-1 КЗпП України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю „Лотуре ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості з заробітної плати та оплати за час вимушеного прогулу, виправлення записів в трудовій книжці, стягнення моральної шкоди задовольнити частково .
Поновити ОСОБА_2 на посаді диспетчера товариства з обмеженою відповідальністю „Лотуре ОСОБА_3 .
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Лотуре ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за роботу у вихідні дні у розмірі 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять) грн. 28 коп
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Лотуре ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6704 (шість тисяч сімсот чотири) грн. 88 коп.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Лотуре ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000 (одну тисячу) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Лотуре ОСОБА_3 на користь держави мито у розмірі 89 грн.16 коп. та витрати на інформаційно -технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.
В решті частини позовних вимог відмовити .
Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць та поновлення на роботі

допустити до негайного виконання.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу ТОВ „Лотуре ОСОБА_3 не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення .

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя :