КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 2-774/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.11.2011 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

в складі: головуючої у справі судді - Чернявської Я.А.

при секретарі - Кошурко Є.В., Малаховій О.Д.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_5 та Науково - виробничої фірми «АНТ» про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна, визнання права власності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», в якому просила визнати недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, укладеного між ОСОБА_5 , з одного боку, та Науково - виробничою фірмою «АНТ», з другого боку, № 3372 від 28.12.2007 року; визнати за нею право власності на кімнату площею 10,5 кв.м., яка становить 65/1000 часток нежитлсвих будівель, яка розташована в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідачів здійснити нотаріальне посвідчення усного договору купівлі - продажу нерухомого майна; зобов`язати комунальне підприємство «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» провести інвентаризацію приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та привести у відповідність її документацію та узаконити придбане приміщення.

Ухвалою суду від 15.02.2011 року за клопотанням представника позивача до участі у справі у якості відповідачів було залучено ОСОБА_5 та Науково - виробничу фірму «АНТ».

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що 15 черзня 2003 року між нею та наукове - виробничою фірмою «АНТ», в особі ОСОБА_4 , в усній формі було укладено договір купівлі - продажу кімнати площею 10,5 кв.м., яка становить 65/1000 часток нежитлових будівель, яка розташована в АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого, вона внесла в касу підприємства вартість кімнати у розмірі 900 дол. США, що підтверджується відповідною квитанцією, а ОСОБА_4 зобов`язувалася протягом одного місяця оформити зазначений догозір у відповідності де вимог чинного законодавства, однак в обумовлений строк відповідач не виконала своїх зобов`язань та на теперішній час відмовляється від нотаріального посвідчення даного договору. Зазначає, що у 28.12.2007 року між ОСОБА_5 та Науково - виробничою фірмою «АНТ» було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу кімнати площею 10,5 кв.м., яка становить 65/1000 часток нежитлових будівель, яка розташована в АДРЕСА_1 , чим порушене її празо власності на зазначене нерухоме майно, яке виникло у неї на підставі усного договору купівлі - продажу від 15 червня 2003 року. Стверджує, що її право власності на зазначене нерухоме майно було порушено внаслідок неправомірних дій працівників комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», які не оформили його у відповідності до чинного законодавства.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та посилаючись на обставини викладені в позові, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 , яка є бухгалтером НВФ «АНТ», у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність. Зазначила, що дійсно, у літку 2003 року отримала від позивача ОСОБА_1 900 дол. США, в якості оплати орендної плати за кімнату площею 10,5 кв.м., яка становить 65/1000 часток нежитлових будівель, яка розташована в АДРЕСА_1 та яку остання використовувала для своєї підприємницької діяльності.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву позов не визнали, посилаючись на його безпідставність. Крім того, направили на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Представник комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що комунальне підприємство лише здійснює реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого у разі прийняття реєстратором рішення про можливість реєстрації заявленого права. Крім того, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов необґруитованим та таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Цивільного кодексу УССР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення правовідносин нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно де положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-предажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. З ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 28.02.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І. за реєстровим № 554, відповідач - науково - виробнича фірма «АНТ» подарувала, а позивач ОСОБА_1 прийняла у дар 6/1000 частин нежитлових будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1 . Відповідно до копії витягу про І реєстрацію права власності на нерухоме майно № 132965 від 07.03.2003 року, який міститься І у матеріалах справи, за позивачем було зареєстровано право власності на зазначене І нерухоме майно (№ запису 318 в книзі № 3).

З 15 червня 2003 року позивач ОСОБА_1 розпочала користуватися кімнатою площею 10,5 кв.м., яка становить 65/1000 часток нежитлових будівель, яка розташована в м. і Миколаєві по АДРЕСА_1 , яка є суміжною із кімнатою, яка становить 6/1000 частин нежитлових будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1 та належить їй на праві власності.

Зазначений факт підтверджений у судовому засіданні відповідачем та бухгалтером науково виробничої фірми «АНТ» ОСОБА_4 .

Згідне із п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на кімнату площею 10,5 кв.м., яка становить 65/1000 часток нежитлових будівель, яка розташована в АДРЕСА_1 - А є безпідставними і в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити, оскільки, суду не надано належних доказів того, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем науково - виробничою фірмою «АНТ» було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна у формі, яка встановлена законом.

Суд не приймає в якості доказу квитанцію до прибуткового касового ордеру, який міститься у матеріалах справи та з якого вбачається, що відповідачем по справі науково - виробничою фірмою «АНТ» було прийнято від позивача 900 дол. США за приміщення, факт укладання договору купівлі - продажу нерухомого майна та виникнення на цій підставі права власності на нерухоме майно не може бути підтверджено даною квитанцію до прибуткового касового ордеру.

Крім того, рішенням суду не може бути зобов`язано сторони здійснити нотаріальне посвідчення правочину або його державну реєстрацію, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 ч. 1 ст. З ЦК України).

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, з також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними»).

Враховуючи вище викладене, не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині визнання недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, укладеного між ОСОБА_5 , з одного боку, та Науково - виробничою фірмою «АНТ», з другого боку, № 3372 від 28,12.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_6 придбала у науково - виробничої фірми «АНІ» кімнату площею 10,5 кв.м., яка становить 65/1000 часток нежитяових будівель, яка розташована в АДРЕСА_1 , оскільки судом не встановлено факту порушення прав та законних інтересів позивача ОСОБА_1 вчиненням даного правочину, зокрема порушення її права власності на це майно.

Не підлягають задоволенню і вимоги позивача ОСОБА_1 в частині зобов`язання комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» провести інвентаризацію приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та привести у відповідність документацію та узаконити придбане приміщення, оскільки до повноважень комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» належить проведення технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно. Зокрема, проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку передбаченому Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5. Відповідним нормативно - правовим актом не передбачено надання підприємством висновку з приводу того, що нерухоме майно не продано, не подаровано, не зідчужено іншим способом, не заставлено, з спорі і під забороною (арештом) не перебуває, прав третіх осіб до нього немає. До компетенції комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» належить видача витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, у разі прийняття реєстратором рішення про можливість реєстрації заявленого права та видача витягу з реєстру прав власності на вчинення дій пов`язаних з розпорядженням належної власнику нерухомості.

Відповідно до положень ст. 88 ЦП К України суд стягує з позивача недоплачену при поданні позовної заяви суму витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового розгляду у розмірі ЗО грн.

Керуючись ст. ст. 10-11, 88, 185; 208-209; 212; 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_5 та Науково - виробничої фірми «АНТ» про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна, визнання права власності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачену суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду у розмірі ЗО грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Я,А.Чернявська