АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Петешенкової М.Ю., Басуєвої Т.А.

при секретарі Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк про визнання кредитного договору недійсним, за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк (далі ПАТ „УкрСиббанк) до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом до ПАТ „УкрСиббанк про визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи тим, що 31 липня 2008 року між нею та ПАТ „УкрСиббанк були укладені кредитні договорі №000 та №000 на загальну суму 370.000 дол.США.

Посилаючись на те, що використання відповідачем долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний договір пункт, що значно погіршує становище позичальника, що є несправедливим, а тому просить визнати недійсними кредитні договори №0, №0, укладені 31 липня 2008 року між нею та ПАТ „УкрСиббанк.

У жовтні 2010 року ПАТ „УкрСиббанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що згідно кредитного договору №0 від 31 липня 2008 року вони надали ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 200.000 дол.США.

Згідно кредитного договору №0 від 31 липня 2008 року вони надали ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 170.000 дол.США.

Зазначав, що у забезпечення виконання зобовязання кредитного договору №0 від 31 липня 2008 року між ПАТ „УкрСиббанк та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки 31 липня 2008 року за №221161.

Також у забезпечення виконання зобовязання кредитного договору №0 від 31 липня 2008 року між ПАТ „УкрСиббанк та ОСОБА_3 був укладений договір поруки 31 липня 2008 року за №221168.

Посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_2 неналежно виконує умови кредитних договорів №0 від 31 липня 2008 року, №0 від 31 липня 2008 року, позивач просить стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на їх користь заборгованість у розмірі 2.916.200 грн.48 коп., судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2010 року дані позовні вимоги обєднані в одне провадження.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2011 року зустрічні позовні вимоги ПАТ „УкрСиббанк задоволено у повному обсязі, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2011 року і ухваленні нового рішення, яким задовольнити її позов, а задоволенні зустрічного позову відмовити, зазначаючи, що рішення винесено з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ „УкрСиббанк та ОСОБА_2 було укладено декілька кредитних договорів. 31 липня 2008 року між ПАТ „УкрСиббанк та ОСОБА_2 був укладений договір №0 про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 200.000 дол.США з умовою повернення зазначеної суми грошових коштів частинами до 30 липня 2015 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% річних.

В забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором 31 липня 2008 року між ПАТ „УкрСиббанк і ОСОБА_3 було укладено договір поруки за №221161.

31 липня 2008 року між ПАТ „УкрСиббанк та ОСОБА_2 був укладений договір №0 про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 170.000 дол.США з умовою повернення зазначеної суми грошових коштів частинами до 30 липня 2015 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,50% річних.

В забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором 31 липня 2008 року між ПАТ „УкрСиббанк і ОСОБА_3 було укладено договір поруки за №221168.

У звязку з тим, що ОСОБА_2 належним чином не виконує умови договорів, станом на 03 серпня 2010 року відповідачка допустила заборгованість перед банком за кредитним договором №0 в сумі 1.578.368 грн.10 коп., за кредитним договором №0 в сумі 1.337.832 грн.38 коп.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із умовами зазначених кредитних договорів сплата основної суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами, сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно, згідно з додатками до зазначених договорів, протягом дії договору до виконання сторонами своїх зобовязань у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Зобовязання, згідно за ст.526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно за ст.2 Закону України „Про банки і банківську діяльність кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 Закону України „Про банки і банківську діяльність визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п.в) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року №483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року за №1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Згідно з ліцензією, виданою АКІБ „УкрСиббанк Національним банком України 24 грудня 2001 року за №75 та дозволом(а.с.37,38), ПАТ „УкрСиббанк має право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ПАТ „УкрСиббанк, укладаючи спірні кредитні договори, діяло на підставі виданої Національним банком України банківської ліцензії від 24 грудня 2001 року, якою передбачено право на виконання банківських операцій, визначених ст.47 Закону України „Про банки і банківську діяльність від 07 грудня 2000 року №2121-Ш, а також на підставі дозволу від 19 листопада 2002 року, яким передбачено право здійснення валютних операцій, у тому числі операцій щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

За таких обставин, позовні вимоги ПАТ „УкрСиббанк обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2, ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь ПАТ „УкрСиббанк судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1.700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Вимоги ОСОБА_2 до ПАТ „УкрСиббанк щодо визнання недійсними кредитні договори, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Вимагаючи визнання спірних кредитних договорів недійсними, позивачка зазначає, що договори передбачають надання та повернення кредиту в іноземній валюті, відтак, є валютною операцією, хоча єдиним законним засобом платежу в Україні є гривня і для здійснення такої операції необхідна ліцензія Національного банку України. Посилається на положення ст.227 ЦК України, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Проте з такими доводами не можливо погодитись, оскільки відповідно до ч.2 ст.192 та ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи, ПАТ „УкрСиббанк, укладаючи спірні кредитні договори, діяло на підставі виданої Національним банком України банківської ліцензії від 24 грудня 2001 року, якою передбачено право на виконання банківських операцій, визначених ст.47 Закону України „Про банки і банківську діяльність від 07 грудня 2000 року №2121-Ш, а також на підставі дозволу від 19 листопада 2002 року, яким передбачено право здійснення валютних операцій, у тому числі операцій щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави, визначені ст.ст.203,215,652 ЦК України, для визнання кредитних договорів недійсними.

У звязку з тим, що Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська не розглянуті всі предявлені вимоги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким задовольнити зустрічний позов ПАТ „УкрСиббанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, а в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ „УкрСиббанк про визнання кредитних договорів недійсними відмовити.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Зустрічний позов публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, солідарно, на користь публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк заборгованість за кредитним договором №0 від 31 липня 2008 року в розмірі 1.578.368 грн.10 коп., за кредитним договором №0 від 31 липня 2008 року в розмірі 1.337.832 грн.38 коп., судовий збір в розмірі 1.700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., а всього стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 2.918.020 грн.48 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: