Справа № 2-973/11
РІШЕННЯ

Іменем України

17.11.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А.Я.

при секретарях Тичковській Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів за попереднім договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2007 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17.07.2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено попередній договір, згідно якого позивач зобовязався купити, а ОСОБА_2 продати обєкт нерухомості, а саме: земельну ділянку та житловий будинок, які розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Жорнівка, вул. Комсомальська, буд.45. Договір купівлі-продажу необхідно було укласти та нотаріально посвідчити у строк не пізніше 14 жовтня 2007 року, що відображено у п.1 договору. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення Основного договору позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 202000 грн. Проте, у встановлений договором строк ОСОБА_2 свої зобовязання не виконав та відмовився укласти основний договір. При цьому, ОСОБА_2 не повернув позивачеві одержані кошти у сумі 202000 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 202000 (двісті дві тисячі) гривень основного боргу, 202000 (двісті дві тисячі) гривень матеріальних збитків, сплачене державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на загальну суму 1730 (тисяча сімсот тридцять) гривень, 4040 (чотири тисячі сорок) гривень витрат сплачених за надання правової допомоги відповідно до п.4.1. укладеного договору доручення на ведення справ цивільного провадження від 19.12.2007 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2008 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 404000 гривень боргу, 1700 гривень державного мита, 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 4040 гривень витрат за надання правової допомоги, всього 409770 гривень.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області рішення суду від 04 квітня 2008 року по справі № 2-672/2008 скасоване у звязку з нововиявленими обставинами, справа передана для розгляду іншому складу суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.02.2011 року задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі у якості співвідповідача дружину відповідача - ОСОБА_3.

Під час подальшого розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути заборгованість ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно, посилаючись на п. 4 ст. 65 СК України, відповідно до якого, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором використане в інтересах сімї.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно, у порядку статті 625 Цивільного кодексу України суму інфляційних нарахувань за весь час прострочення, що становить - 1174 днів, за період з 14.10.2007 року (згідно п.1 попереднього договору договір купівлі-продажу необхідно було укласти та нотаріально посвідчити у строк не пізніше 14 жовтня 2007 року) по 31.12.2010 року у розмірі - 123018 грн., та три відсотки річних від простроченої суми, що становить 19488,4 грн., у звязку з несвоєчасним виконанням ними грошових зобовязань, а саме, негайного повернення ними авансу у розмірі 202000 гривень.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні. Суду пояснила, що позивач після підписання попереднього договору від 17.04.2007 року перестав проявляти будь-який інтерес щодо укладення основного договору, не спілкувався з ОСОБА_2, у звязку з чим сторони не домовились про дату, місце та час укладення основного договору. Відповідач ОСОБА_2 оцінюючи зазначену поведінку ОСОБА_1 прийшов до висновку, що останній не має наміру укладати основний договір.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи та зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 635 Цивільного кодексу попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі передбаченій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена у письмовій формі.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17.07.2007 року було укладено попередній договір, згідно якого ОСОБА_1 зобовязався купити, а ОСОБА_2 продати обєкт нерухомості, а саме: земельну ділянку та житловий будинок, які розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Жорнівка, вул. Комсомальська, буд.45.

В п.1 попереднього договору визначено, що договір купівлі-продажу необхідно укласти та нотаріально посвідчити не пізніше 14 жовтня 2007 року.

На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення основного договору позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 202000 грн., про що зазначено в пункті 4 попереднього договору.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 свої зобовязання за попереднім договором не виконав, не підготувавши та не надавши у термін до 14.10.2007 року документи, необхідні для укладення основного договору, зокрема державний акт на право власності на земельну ділянку. При цьому, ОСОБА_2 не повернув позивачеві одержані кошти у сумі 202000 грн. Вказані обставини визнаються та не оспорюються відповідачами.

Представника відповідачів пояснила суду, що після підписання попереднього договору від 17.04.2007 року ОСОБА_1 перестав проявляти будь-який інтерес щодо укладення основного договору, не спілкувався з ОСОБА_2, у звязку з чим сторони не домовились про дату, місце та час укладення основного договору. Вказані пояснення представника відповідачів суд оцінює критично, оскільки як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 особисто визнавав той факт, що основний договір не було укладено саме у звязку з тим, що йому не вдалося вчасно оформити державний акт на право власності на земельну ділянку, яка мала бути продана позивачеві. Так, у апеляційній скарзі від 07.04.2010 року на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2008 року, підписаній ОСОБА_2, останній зазначає: «У судовому процесі по справі № 2-672/2008 року, Відповідач повідомив суду, що за період з 17.07.2007 р. по 07.10.2007 р., йому не вдалося підготувати документи на земельну ділянку за адресою: Києво-Святошинський район, с. Жорнівка, вул. Комсомольська, 45 і тому він не зміг укласти з Позивачем саме 14 жовтня 2007 року договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Окрім того, Відповідач також повідомляв суду, що між ним та Позивачем була встановлена домовленість про відстрочення укладення основного договору купівлі-продажу ще на кілька тижнів, поки відділ земельних ресурсів підготує Відповідачу усі необхідні документи. У свою чергу, Відповідач майже кожен день намагався отримати правовстановлюючі документи на земельну ділянку, але без видимих на те причин їх видачу у відділі земельних ресурсів Києво-Святошинського району безпідставно затягували».

Таким чином, з тексту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 визнавав, що ОСОБА_1 проявляв інтерес щодо укладення основного договору. При цьому, як на причину не укладення основного договору ОСОБА_2 посилався лише на не отримання ним правовстановлюючих документів на земельну ділянку у відділі земельних ресурсів.

Крім того, про наявність інтересу ОСОБА_1 щодо укладення основного договору свідчить лист-претензія ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з вимогою укладення основного договору та надання для його укладення додаткового двотижневого строку, з доказами її направлення відповідачу.

Таким чином, пояснення представника відповідача щодо втрати з боку позивача інтересу щодо укладення основного договору є суперечливими, а тому, судом до уваги не беруться.

Посилання представника відповідачів на те, що неотримання ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку повязане з необгрунтованою відмовою управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі також не знаходить підтверджень, оскільки висновком Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області від 15.08.2007 року за вихідним №10255, на який посилаються відповідачі відділ земельних ресурсів погодив технічну документацію із землеустрою та наявну земельно-кадастрову документацію щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 в межах села Жорнівка по вул. Комсомольській, 45. Таким чином, висновок на який посилаються відповідачі, підтверджує належне виконання своїх зобовязань Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області.

Посилання ОСОБА_2 на той факт, що незважаючи на його неодноразові звернення Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі не видало ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку не знаходять підтверджень серед інших матеріалів справи, оскільки відповідачами не надано жодних доказів таких звернень до Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі.

Також, суд бере до уваги той факт, що у 2007 році повноваження щодо видачі державних актів на право власності на земельні ділянки покладалися на філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», а не на місцеві управління земельних ресурсів, як про це зазначають відповідачі.

Відповідно до ч.1 ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Пунктом 6 попереднього договору передбачено, що в разі односторонньої відмови продавця від укладення основного договору, не подання ним перерахованих у цьому договорі документів, необхідних для нотаріального посвідчення основного договору, невиконання інших умов цього договору, та за наявності інших обставин, внаслідок якої основний договір не буде укладений з вини продавця, продавець негайно повертає покупцю кошти в сумі 202000 грн., одержані в рахунок ціни земельної ділянки та житлового будинку, а також відшкодовує покупцю матеріальні збитки, суму яких сторони визначили у розмірі 202000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа понесла або мусить понести для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Разом з цим, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойка це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, то, відповідно до ст.551 ЦК України, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У звязку з зазначеним, суд приходить до висновку, що сума 202000 гривень, яку продавець у відповідності з п. 6 попереднього договору має сплатити покупцю у разі неподання ним перерахованих у договорі документів, є саме неустойкою.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України передбачено, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 61 СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно з п.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

З матеріалів справи встановлено, що своєю заявою від 14.07.2009 року ОСОБА_3, яка перебуває з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 1996 року, дала письмову згоду на укладення та підписання її чоловіком - ОСОБА_2, попереднього договору про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по вул. Комсомольській, 45, в с. Жорнівка, Києво-Святошинського району, Київської області, на умовах на його розсуд та на продаж ним зазначених вище житлового будинку та земельної ділянки, що є їх спільною сумісною власністю.

Підпис ОСОБА_3 в заяві про згоду на укладення її чоловіком попереднього договору був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_4

Відповідно до п. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконано зобовязання за попереднім договором від 17.07.2007 року щодо укладення основного договору, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов та стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 202000 грн., а також неустойку у розмірі 202000 грн., що в загальному складає 404000 грн.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи відносяться витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати на правову допомогу.

У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує судові витрати солідарно з відповідачів на користь позивача, які складаються з державного мита у розмірі 1700,00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 4040 грн.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.16, 22, 79, 88, 203, 205, 525, 549, 551, 599, 610-612, 624, 629, 631, 635 Цивільного кодексу України, ст.ст. 61, 65 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів за попереднім договором задовольнити у повному обсязі.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 404000 (двісті дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у справі, що складаються з судового збору (державного мита) у розмірі 1700 (тисяча сімсот) гривень 00 (нуль) копійок, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 (тридцяти) гривнень 00 (нуль) копійок та витрати, сплачені за надання правової допомоги у розмірі 4040 (чотири тисячі сорок) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя Волчко А.Я.