Справа № 2-1332/11
РІШЕННЯ

Іменем України

22 листопада 2011 року

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

головуючого судді Мозгового В. Б.,

при секретарі Палашкевич М. В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новограда-Волинського цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

встановив:

В серпні 2011 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

На обґрунтування позову зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідачів, які виразилися у викраденні золотих прикрас, втручання у її особисте життя, погроз фізичною розправою, їй заподіяна матеріальна шкода в сумі 6091 грн. та моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 25000 грн..

Позивачка посилаючись на вищевикладене та керуючись ст.ст. 1166, 1167 ЦК України просить суд позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просить його задовольнити.

Відповідачі просять суд у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є бувшими чоловік та дружиною, та між ними тривалий час існують неприязні стосунки, про що свідчать постанови про відмову в порушення кримінальної справи, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду заподіяно не з її вини.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у постановах від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Твердження позивачки, що внаслідок протиправних дій з боку відповідачів, які виразились у викраденні у неї золотих прикрас, погроз фізичною розправою, відключення світла та втручання у її особисте життя в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. Крім того вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: постановою про відмову в порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 по факту викрадення золотих прикрас, постановами про відмову в порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ст. 129 КК України /а.с.11, 39, 43/, копією рахунку та листа з яких вбачається, що договір на постачання електроенергії укладений з відповідачем ОСОБА_2, як власником будинку і який в звязку з тимчасовим не проживанням в будинку звертався з заяву про відключення електроенергії.

Приймаючи до уваги те, що в порушення фундаментальних приписів процесуального закону, позивачка, не надала допустимих, змістовних та достовірних доказів на підтвердження своєї позиції щодо заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди з боку відповідачів та не змогла довести обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, тому положення ст. 1166, 1167 ЦК України у даному випадку застосуванню не підлягають.

Щодо заподіяння позивачці моральної шкоди внаслідок розповсюдження недостовірної інформації, то судом відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦК України було розяснено її право змінити підставу та предмет позову до розгляду справи по суту, чого позивачкою зроблено не було.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, виходячи з установлених дійсних обставин справи, суд приходить до висновку, що позивачка не довела факту порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів з боку відповідачів, а тому у позові слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення моральної та матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: