АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Омельченко Л.М.

суддів: Бондаревської С.М., Триголова В.М.,

при секретарі : Буряк С.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2010 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставлене майно,

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставлене майно.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2010 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк задоволено.

Звернуто стягнення на предмет застави за договором застави майна № 710/2624/1 від 30 березня 2006 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк та ОСОБА_3, ОСОБА_4 транспортний засіб ФІАТ, модель Дукато, тип ТЗ вантажний фургон-В, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, білого кольору, зареєстрований МРЕВ ДАІ МВС України Полтавській області 28 березня 2006 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія РСА № 145278, для задоволення з вартості предмету застави вимог Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк в особі Харківської обласної філії в сумі 174 881,56 грн. за договором кредиту № 710/2624/25-Ф від 30 березня 2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк понесені судові витрати з кожного в розмірі по 910 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 з рішенням суду не погодився та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити в частині вартості предмета застави.

Апелянт вважає рішення суду таким, що постановлено з неправильним застосуванням та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами, що 30 березня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк та ОСОБА_3 укладено договір кредиту № 710/2624/25-Ф, за умовами якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 22900 євро зі сплатою 10,3 % річних з затвердженим графіком повернення заборгованості.

30 вересня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору кредиту, за умовами якої змінювалася процентна ставка за ним.

Також, 10 лютого 2009 року АКБСР Укрсоцбанк та ОСОБА_3 уклали договір № 710/2624/3 про внесення змін до договору кредиту та домовилися, що позивач надає відповідачу грошові кошти в сумі 9912 євро зі сплатою 13,3 % річних з порядком погашення згідно затвердженого графіку.

Відповідно до умов договору, з метою забезпечення зобов?язань за кредитним договором, між сторонами 30 березня 2006 року укладений договір застави № 710/2624/1, відповідно до умов якого відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали в заставу позивачу транспортний засіб марки Фіат Дукато, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Також судом встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов?язання надавши ОСОБА_3 кредит, а при цьому останній свого обов?язку за кредитним договором належним чином не виконував, згідно графіку платежі за кредитним договором не сплачував.

Внаслідок цього, станом на 28 липня 2010 року поточна заборгованість за кредитом складає 3918 Євро, або 40 310,39 грн., поточна заборгованість за відсотками 101,91 євро або 1048,50 грн., прострочена заборгованість за кредитом 5934 євро або 61052,02 грн., прострочена заборгованість за відсотками 1659,86 євро або 17077,49 грн., пеня по простроченому кредиту та відсотками 8271,78 грн. та штраф 47121,38 грн. Всього сума заборгованості за кредитом складає 174881,56 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов?язання не буде виконано у встановлений строк ( термін ), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до норм ст. 20 Закону України Про заставу заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов?язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернуто стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Окрім того, як вбачається з положень п. 2.4.3. договору застави від 30 березня 2006 року сторони домовилися, що позивач має право достроково звернути стягнення на предмет застави у разі, коли в момент настання терміну виконання відповідачем зобов?язань, забезпечених заставою за договором застави, вони не будуть виконані.

Згідно п. 2.4.9 договору позивач має право достроково звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання заставодавцем зобов?язань, передбачених договором кредиту.

З урахування викладеного, встановивши в судовому засіданні факт невиконання відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного договору від 30 березня 2006 року з подальшими внесеними до нього змінами, районний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог ПАТ Укрсоцбанк, ухваливши рішення про звернення стягнення на предмет застави майна № 710/2624/1 від 30 березня 2006 року транспортний засіб ФІАТ, модель Дукато, тип ТЗ вантажний фургон В, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, білого кольору, зареєстрований МРЕВ ДАІ МВС України в Полтавській області 28 березня 2006 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія РСА № 145278, для задоволення з вартості предмету застави вимог Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк в особі Харківської обласної філії в сумі 174 881,56 грн. за договором кредиту № 710/2624/25-Ф від 30 березня 2006 року.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність з огляду на наступне.

Нормами статті 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ).

Окрім того, нормами статті 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша, фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської Ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій .на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: - неторговельні операції з валютними цінностями;

- .операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

- ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Згідно вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування, індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою, підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до умов договору застави майна № 710/2624/1 від 30 березня 2006 року ( а. с. 11-13 ) та договору про внесення змін до договору застави ( а.с. 14 ), сторони самостійно визначили вартість предмету застави. Вказані положення договору ніким з сторін не оспорені і є чинними.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2010 року судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно: