Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2011 Справа №2-1987/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого-судді Дуди О.О.

з участю секретаря Шилівської М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю майна, набутого під час окремого проживання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що під час шлюбу подружжям було набуто квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира) та земельну ділянку, що розташована по вул. Проектна, 291 в м. Тернополі (далі земельна ділянка), які просить поділити, оскільки даний спір добровільно вони вирішити не можуть.

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просить визнати вказане майно його особистою приватною власністю, посилаючись на те, що воно було набуте подружжям за час окремого проживання та вже після фактичного припинення шлюбних відносин. Крім цього, письмовою заявою від 30.07.2008 року ОСОБА_1 ствердила, що квартира придбавається за особисті кошти ОСОБА_2 та не буде обєктом спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позов підтримала просить задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить задовольнити, вказав, що на час набуття спірного майна у власність сторони перебували у шлюбі, протягом перебування відповідача за кордоном він переказував кошти на потреби сімї її інтереси сімї. Щодо заяви, якою ОСОБА_3 ствердила про те, що її чоловік придбав квартиру за особисті кошти, то вона на час скаладння цієї заяви не усвідомлювала значення своїх дій, а 24.05.2011 року вказану заяву відкликала, що посвідчено нотаріально. Просить задовольнити позов ОСОБА_3 та у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_3 заперечив.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_3 заперечив та вказав, що сторони на час набуття ОСОБА_2 квартири та земельної ділянки у власність вже не перебували у фактичних шлюбних відносинах, з 2002 року подружжя проживало окремо, ОСОБА_2 тривалий час перебуває за кордоном у Іспанії. Рішенням суду від 09.10.2008 року встановлено, що сторони протягом восьми років сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Крім цього, безпосередньо перед придбанням квартири, 30.08.2008 року, ОСОБА_3 було письмово стверджено у посвідченій нотаріально заяві, що ця квартира купується ОСОБА_2 за особисті кошти та після її придбання не буде спільною сумісною власністю. Відкликання вказаної заяви вже на час розгляду справи не має юридичної сили. Просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, позов ОСОБА_2 задовольнити.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.03.1981 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.10.2008 року.

Як вбачається із архівного витягу з розпорядження міської адміністрації Тернопільської міської Ради народних депутатів від 16.09.1993 року №802 надано ОСОБА_2 в постійне користування земельну ділянку площею 0,10га. під будівництво та обслуговування індивідуального житлового будинку в житловому районі Пронятин, вул. Проектна.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ №817047 від 27.07.2006 року, виданого на підставі рішення 14 сесії 4 скликання Тернопільської міської ради від 14.04.2005 року №4/14/129, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №34, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000га, розташованої по вул. Проектна, 291 в м. Тернополі, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Заявою від 30.07.2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованою в реєстрі за №5299, ОСОБА_1 ствердила, що чоловік ОСОБА_2, купує квартиру АДРЕСА_1 за особисті гроші та після придбання належатиме йому на праві особистої власності, не буде їх спільною сумісною власністю.

Допитаний як свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що під час посвідчення вказаної заяви сумнівів стосовно дієздатності ОСОБА_1 у нього не виникло.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.07.2008 року, укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (Продавці) та ОСОБА_2, продавці продали, а покупець купив квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №5323.

Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ТзОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" 31.07.2008 року квартиру АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2008 року.

Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення, а позовні вимоги ОСОБА_2 до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтями 60 ч. 1, 63, 69 ч. 1 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно з ч.1 ст. 321 і ст. 392 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтями 355, 356, 357 ч. 1, 368 ч. 3 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, під час перебування сторін у шлюбі, ОСОБА_2 набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що розташована по вул. Проектна, 291 в м. Тернополі.

Разом з тим, з урахуванням нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 30.07.2008 року, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_2, а не обєктом спільної сумісної власності подружжя, тому поділу підлягає лише земельна ділянка по вул. Проектна, 291 в м. Тернополі, набута подружжям за час перебування у шлюбі.

При цьому, суд критично оцінює заперечення ОСОБА_2 про те, що зазначене майно було набуто ним за час окремого проживання подружжя та у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин, оскільки такі доказами не підтверджуються та спростовуються матеріалами справи. Так, як вбачається із пояснень сторін, свідка ОСОБА_9, письмових доказів переказу коштів, наявних у матеріалах справи, ОСОБА_2 протягом перебування за кордоном переказував кошти як дочці, так і дружині, тобто дбав про інтереси сімї. Щодо посилань ОСОБА_2 на те, що рішенням суду від 09.10.2008 року встановлено, що сторони протягом восьми років сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, то, як вбачається рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09.10.2008 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, зазначені обставини судом не встановлені, а лише зазначені позивачем у позовній заяві, як обґрунтування своїх вимог. Судом встановлено, що сімя розпалася, подружніх стосунків не підтримують, примирення, спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливим, однак відсутні посилання на те, з якого часу сторони припинили вести спільне господарство та припинили шлюбні відносини.

Позивачем-відповідачем ОСОБА_1 не представлено суду доказів про те, що на час складання вказаної заяви вона не усвідомлювала значення своїх дій. Клопотання про проведення експертизи суду не заявлялись. Сумнівів стосовно дієздатності ОСОБА_1 в нотаріуса ОСОБА_4 який посвідчував заяву не виникло, що він підтвердив у судовому засіданні як свідок. З огляду на наведене, повторна заява ОСОБА_1 від 24.05.2011 року про відкликання заяви від 30.07.2008 року, не може бути застосована до правовідносин та волевиявлення особи, що виникли раніше, тобто на час купівлі-продажу спірної квартири (30.07.2008 року).

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, визнавши за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,1000га., що розташована по вул. Проектна, 291 в м. Тернополі, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позов ОСОБА_2 до задоволення не підлягає з наступних міркувань.

Судом не встановлено, що спірне майно було набуто за час окремого проживання подружжя та у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Крім цього, з врахуванням вищевикладеного, не потребує додаткового визнання факт, що квартира АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_2, останній, на даний час, є титульним власником квартири.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 319, 321, 355, 356, 357, 368, 369, 392 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,1000га., що розташована по вул. Проектна, 291 в м. Тернополі, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В задоволенні решти позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю майна, набутого під час окремого проживання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 5,64грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 13,26грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Дуда О.О.