справа № 2-764/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2011 року лютого сьомого дня
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська, одноособово, під
головуванням судді Чулініна Д. Г.,

за секретаря –

Ма
йної Г. Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровськ в
залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про захист прав споживача
з визнанням кредитного договору
недійсним, –

встановив:

Відповідач, КБ «Приватбанк» (, м. Дніпропетровськ), позов не
визнав повністю, заперечуючи
укладенням спірного договору в межах
засад цивільного законодавства про
свободу договору. В судове засідання
повторно не з’явився, свого
представника до суду не направив, про
розгляд справи в його відсутність не
клопотав та про причини неявки не
повідомив, на підставі чого за
відсутності заперечень з боку позивача
відповідно до ст. 224 ЦПК України справа
підлягає розглядові судом з ухваленням
цього рішення заочно.

Представник позивача в судовому
засіданні виклав доводи позовної
заяви, в формі якої пред’явлені через
суд вимоги на предмет усунення
сумнівів в існуванні кредитних
відносин з підстав порушення рівності
сторін договору, укладеного 26.04.2007 на
несправедливих умовах внаслідок
порушення права позивача на необхідну,
доступну, достовірну та своєчасну
інформацію, гарантоване Законом
України «По захист прав споживачів». В
обґрунтування використаної
відповідачем омани в дійсній вартості
кредиту позивач посилається на
використання всупереч ч. 6 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»
нечесної підприємницької практики
замовчування інформації про форми
кредитування, варіанти повернення
кредиту, що позбавило позивача
вільного волевиявлення та
компетентного вибору, призвело до
браку у розрахунку фінансових
можливостей позивача, а також практики
повідомлення про номінальну ставку
процентів 15 % річних, обумовлену у
договорі, замість фактичної вартості
кредиту 45,56 %, розрахованої на підставі
постанови правління НБУ № 168, що має
наслідком приховану кабальність
кредитного договору. Також позивач
вказує на порушення відповідачем ч. 6
ст. 18 Закону України «Про захист прав
споживачів» несправедливими умовами
кредитування, за якими банк самостійно
має право на зміну процентної ставки до
необмеженого розміру та відмову від
наданні кредиту, зобов’язання
оплатити майбутні невизначені послуги,
право банка на отримання компенсації у
п’ять раз більшої, ніж вартість
кредиту. З наведених підстав позивач
просить визнати недійсним кредитний
договір і застосувати наслідки його
недійсності.

Відповідач в письмових запереченнях
проти позову просив у задоволенні
позову відмовити, вважаючи
пред’явлення цього позову способом
уникнення позивачем виконання угоди.
Відповідач зазначив про дотримання
всіх передбачених законом істотних
умов договору, котрі були обумовлені
згодою сторін, як узгодженні сторонами,
так і прийняті ними як обов’язкові
умови договору, а також про
односторонню зміну процентної ставки
за кредитом в порядку, передбаченому у
п.п. 8.8, 8.9 договору, з якими погодився
позивач, підписуючи договір.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши зібрані докази, в
межах заявлених вимог згідно з ст. 11 ЦПК
України дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог, виходячи з
встановлених у судовому засіданні
наступних обставин.

В м. Дніпропетровську 06.02.2008 ОСОБА_1
уклав з КБ «Приватбанк» договір
іпотечного кредиту № DNR0GІ, на
умовах якого з метою поліпшення
якостей квартири отримав в кредит 252 500
гривень строком до 06.02.2038 під процент 15 %
річних за користування коштами (а.с. 5-9),
виконання якого забезпечено іпотекою
квартири під № 1 в будинку на проспекті
Кірова, 64.

Як вбачається з анкети-заяви від 05.02.2008,
позивач звернувся за отриманням цього
споживчого кредиту згідно з ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», маючи 8 150 гривень
щомісячного доходу сім’ї (а.с. 4-5).

У додатку № 1 до кредитного договору
зазначена реальна процентна ставка у
розмірі 15 відсотків, та загальна
вартість кредиту складається зі 6 736, 70
грн. витрат на оформлення договору
купівлі-продажу, 336, 83 грн. витрат на
оформлення договору іпотеки, 912 038, 80
грн. суми щомісячних платежів по
погашенню кредиту в розмірі 3 234, 83 грн.
на протязі 30 місяців (а.с. 9), страхового
платежу за 1 рік у сумі 1 347, 34 грн за
майно та 1 262, 50 грн. за особисте
страхування, зобов’язання за якими
зазначено у п.5.3.10 кредитного договору.
Проте до сукупної вартості кредиту не
включені страхові платежі за 30 років
страхування іпотечного майна та
особистого страхування, сума яких, за
браком доказів з боку відповідача
згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
становить, виходячи з зазначеним
позивачем у розрахунку, відповідно 40 420,
20 грн. та 37 875. 00 грн., що загалом
відповідає 78 295, 20 грн.

Звідси, дійсна вартість кредиту, про
яку відповідач згідно з п. «д» ч. 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» мав повідомити позивача,
має становити 997 407, 53 грн., у тому числі
912 038, 80 грн. сума щомісячних платежів по
погашенню кредиту, 6 736, 70 грн. витрат на
оформлення договору купівлі-продажу,
336, 83 грн. витрат на оформлення договору
іпотеки, 78 295, 20 грн. страхових платежів,
що в процентному значенні відповідає
39,5 % річних, розрахованих за правилами
п. 3.3. Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту.

У з’ясованих обставинах з урахуванням
п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг",
ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» відповідач не надав
позивачу достовірної, чіткої,
зрозумілої інформації про грошову та
процентну вартість придбаного кредиту,
необхідну позивачу для свідомого
вибору, що за ч. 2 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів»
визнається нечесною підприємницькою
практикою.

Крім того, на підставі п. 8.8 кредитного
договору у випадку, якщо права
кредитора за цим договором не будуть
відступлені на користь будь-якої
третьої особи, як це передбачено у п. 8.1.,
кредитор має право змінити розмір
відсоткової ставки до розміру
звичайної процентної ставки, що
встановлена у кредитора для таких
видів кредитів. Зазначене, на
переконання суду, свідчить про
наявність у кредитному договорі
істотного дисбалансу договірних прав
та обов'язків сторін щодо
необґрунтованого завищення процентної
ставки.

Пунктом 2.2 кредитного договору
обумовлено право відповідача
припинити видачу кредиту у разі
істотної зміни кон’юнктури кредитного
ринку або інших фінансових ринків, якщо
така зміна може спричинити істотне
погіршення фінансового результату від
виконання кредитних операцій за цим
договором для кредитора відносно
очікуваного фінансового результату на
момент укладення цього договору.
Згідно п. 5.2.4 відповідач має право
вимоги від позичальника дострокового
повернення суми кредиту, сплати
відсотків та інших платежів у випадку
невиконання або неналежного виконання
позичальником будь-яких зобов’язань
за цим договором, або за іпотечним
договором. На підставі п. 5.2.9 за рахунок
коштів, які надаються кредитору на
погашення заборгованості позичальника
за цим договором, кредитор має право в
першу чергу відшкодувати свої
витрати/збитки, які виникли у зв’язку
зі сплатою послуг, які надані, або
будуть надані в майбутньому з метою
реалізації прав кредитору по договорах
застави/іпотеки, укладених з метою
забезпечення зобов’язань
позичальника за цим договором. За п.5.3.9
позичальник зобов’язався на протязі
дії цього договору не отримувати
будь-які кредити або позички без
попередньої письмової згоди кредитора,
за п.5.3.12 відшкодувати витрати/збитки
кредитору, які виникли у зв’язку з
наданням бюро кредитних історій
інформацію про позичальника, а також зі
оплатою у майбутньому послуг,
пов’язаних з реалізацією застави,
представництвом в суді й перед третіми
особами, правової допомогою. За п.6.2.
договору при порушенні позичальником
зобов’язання по поверненню кредиту
позичальник сплачує кредитору
відсотки за користування кредитом у
подвійному розміру.

У своїй сукупності наведені положення
договору вказують на його вчинення
банком як суб'єктом господарювання з
використанням забороненої згідно з
ст.ст. 42, 45 ГК України нечесної
підприємницької діяльності, яка
відповідно до ст. 215 ЦК України тягне
визнання його недійсним на підставі ч. 6
ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Разом з тим, суд має відмовити позивачу
у визнанні кредитного договору
недійсним з підстав застосування ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки оспорюваний
кредитний договір містить умови,
несправедливість яких не приводять до
його недійсності. Так само, належить
відмовити у застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину,
оскільки у випадку кабальності
правочину він визнається оспорюваним.

Керуючись ст.ст. 214, 226 ЦПК України, суд,
–

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовільнити частково.

Укладений Закритим акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» (, м.
Дніпропетровськ) договір про іпотечний
кредит № DNR0GІ з ОСОБА_1 визнати
недійсним з моменту його укладення
шостого лютого 2008 року.

ОСОБА_1 в іншій частині позову
відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
відшкодування справленого судового
збору в сумі вісім гривень 50 коп. і
оплачених витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи на суму 37 гривень.

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк» вправі
подати до Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська письмову
заяву про перегляд цього заочного
рішення протягом десяти днів,
починаючи з наступного за днем
отримання його копії.

Рішення підлягає оскарженню до Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська апеляційної скарги
протягом десяти днів, починаючи з
наступного за днем вручення його копії,
а така само відповідачем – з
наступного за днем постановлення
ухвали про залишення без задоволення
заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя