Справа № 2-2119/11
РІШЕННЯ

Іменем України

27.10.2011 року м.Миколаїв

27 жовтня 2011 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі Головуючого судді Притуляк І.О.. при секретарі Будикіній А.Л., Філіповій Т.П., за участю ставника позивача адвоката ОСОБА_1, представника відповідача адвоката туленко І.С.. представника служби у справах дітей адміністрації Заводського району навчого комітету Миколаївської обласної Ради ОСОБА_2, розглянувши у витому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, що ів|Ісвоїх: інтересах та в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 йлайовича, третя особа служба у справах дітей адміністрації Заводського району навчого комітету Миколаївської обласної Ради про припинення права власності на частку у майні та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У березні 2011 року ОСОБА_6, діючи в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8, третя особа служба у справах дітей адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської Ради про припинення за відповідачем права власності на належну останньому 1/13 частку квартири АДРЕСА_1; визначення компенсації вартості зазначеної частки у квартирі у розмірі 4878,50 гри.; та визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_2.

У заяві позивач зазначила, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.11.2010 року спірну квартиру було визнано спільною власністю подружжя, та за відцоізідачем було визнано право власності на її 1/13 частину. Посилаючись на неприязні стосунки з ОСОБА_8, внаслідок чого спільне володіння та користування квартирою є неможливим; незначний розмір його частки та неможливість її виділу в натурі, просила пріпщтти за відповідачем право власності на частку у спільному майні. При цьому, просила визначити грошову компенсацію ОСОБА_5 у розмірі 4878,50 гри., виходячи з Tord','/шо як встановлено рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.1І;?010 року, вартість 1/13 частки квартири становить 16678,50 грн., однак відповідач самовільно розпорядився майном набутим ними у шлюбі, а саме домашнім кінотеатром, ДВД плеєром, журнальним столом, кондиціонером, компютером, картиною та набором посуду на загальну суму 1 1800 грн. та різниця між вартістю частки квартири га вартістю майна становить 4878,50 грн. Також просила визнати за нею право власності на всю квартиру АДРЕСА_3.

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що відповідач постійно проживає у спірній квартирі, іншого житла у нього не має, вважає, що спільне користування квартирою між ним та позивачкою можливе, однак ОСОБА_6, залишивши квартиру у 2008 році, бажання проживати в ній не висловлювала.

Представник третьої особи просила винести рішення на розсуд суду з урахуванням прав неповнолітньої дитини.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справі

суд приходить до наступного.

Квартира АДРЕСА_2 на підставі спільної часткової

власності належить сторонам по справі. При цьому позивач ОСОБА_6 є власником

12/13 частин (на підставі договору дарування від 20.03.2001 року): відповідач ОСОБА_5

є власником 1/13 частини (на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаа №2-І5І5/2010 від 16.11.2010 року).

Спірна квартира складається із двох житлових кімнат площею 16.4 кв.м. та 13, Кухні площею 5,1 кв.м.; ванної кімнати площею 2,0 кв.м.; вбиральні площею 1 кв.і эру 5,3 кв.м.; загальною площею 44.7 кв.м. та житловою площею 30.20 кв.м.

Як встановлено з пояснень сторін, наданих ними у судовому засіданні, які так булсі Підтверджено показаннями свідка ОСОБА_9. ОСОБА_6 з листопада 2008 рс з квартири, та спроб вселитися до теперішнього часу не приймала. 1 Іояснивши су] намагалася вселитися, оскільки її неповнолітня донька не бажає проживати разе м в одній квартирі.

Згідно ст..ст.21,24,41 Конституції України, ст..ст.319,358 ЦК України всі громаді є рівними у своїх правах; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, в тому числі, щодо реалізації та захисту прав у праві спільної часткової власності.

Правовий режим права спільної часткової власності регулює глава 26 ЦК України. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється: за згодою

всіх співвласників, а за відсутності згоди, спір вирішується судом, при цьому незалежно

від розміру часток, співвласники мають рівні права.

Відповідно до ст..364 ЦК України співвласник мас право на виділ у натурі часта майна,, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст.. 183 Кодексу), співвласник, який бажає виділу, мас право на одержання від інших осіб співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може оути надана лише за його згодою.

Згідно ст..365 ч.1 ЦК України право особи на частку у спільному майні може припинене за рішенням-суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1.частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2.річ є неподільною: 3.спільне володіння користування майном є неможливим; 4.таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Судом встановлено, що за сторонами, право власності на інше нерухоме майно не зареєстровано. При цьому, відповідач постійно проживає у квартирі, на отримання компенсації за свою частку у спільному частковому майні згоди не надав.

Позивач з листопада 2008 року у квартирі не проживає, до теперішнього часу

спроб вселитися до квартири не приймала. При цьому суд критично сприймає доводи позивача, про неможливість сумісного проживання та спільного користування квартирою, оскільки вони не знайшли свого підтвердження наданими суду та дослідженими докази.

Представлені позивачем копії постанов про відмови в порушенні кримінальної справи від 26.03.2009 року та 22.04.2009 року також не підтверджують цих обставин, оскільки були винесені по результатам розгляду звернень ОСОБА_3, які не містили в собі відомостей стосовно перешкоджання їй відповідачем у користуванні житловим приміщенням квартири АДРЕСА_4.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" №7 від 04.10.1991 року зі змінами внесеними згідно з Постановами Пленуму Верненого Суду України №13 від 25.12.1992 року та №15 від 25.05.1998 року - в окремих випадках суд може, з огляду на конкретні обставини справи і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати інших учасників спільної власності виплатити йому грошову компенсацію за належну йому частку з обов'язковим приведенням відповідних мотивів. Зокрема, це можливо, якщо частка в спільній власності є незначною і не може бути виділена в натурі чи внаслідок особливих обставин спільне користування будинком неможливо, а власник у будинку не проживає і забезпечений іншою житловою площею.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи всі надані сторонами докази в сукупності, суд приходить до висновку, що відсутня, передбачена діючим цивільним законодавством сукупність підстав для припинення права ОСОБА_5 на частку у спільному майні, а саме 1/13 частини квартири АДРЕСА_5, а тому у позові ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 слід відмовити.

При цьому, позивачу підлягають поверненню внесені нею на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області грошові кошти у розмірі 16678.50 грн.

Керуючись ст.ст.5,10,11,60, 212-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 до ОСОБА_5, третя;-особа служба у справах дітей адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської Ради про припинення права власності на частку у майні та визнання права власності - відмовити.

Повернути ОСОБА_3 внесені нею на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області за квитанціями № 1921.965.3 та № 1921.965.1 від 22.07.201l року грошові кошти в сумах 8678,50 грн. та 8000 грн.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після його оголошення. Рішення бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Заводський районний судм. Миколаєва у порядок та строки передбачені ст.ст. 294. 296 ЦПК України.

Суддя: підпис: ОСОБА_11