Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2011 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області у складі

головуючого судді: Хилевича С.В.

суддів: Гордійчук С.О., Шеремет А.М.

при секретарі судового засідання Панас О.В.

за участю ОСОБА_1 та представників: позивача адвоката ОСОБА_2, ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3, ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_6 ОСОБА_1, Житлово-комунального підприємства „Галицьке ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Рівненського міського суду від 29 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_8, що діє в особистих інтересах та як законний представник малолітньої дочки ОСОБА_9, до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Житлово-комунального підприємства „Галицьке, Комунального підприємства „Рівненське міське бюро технічної інвентаризації, Рівненського МВ Управління МВС України у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради; про визнання незаконними зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання, визнання незаконними та скасування наказу №586/01 від 30 листопада 2007 року і свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 2007 року, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

Рішення Рівненського міського суду від 29 грудня 2010 року відмовлено в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі Управління ЖКГ), Житлово-комунального підприємства „Галицьке (далі ЖКП „Галицьке), Комунального підприємства „Рівненське міське бюро технічної інвентаризації (далі КП „РМБТІ), Рівненського МВ Управління МВС України у Рівненській області (далі Рівненський МВ УМВС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі Орган опіки і піклування).

Не погодившись із законністю та обґрунтованістю рішення, позивач подав апеляційну скаргу, де покликався на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Обґрунтовуючи її, зазначав про невідповідність дійсним обставинам висновку суду щодо його постійного проживання з 2001 року в квартирі №113 по

Справа №22-424-11 Головуючий у суді першої інст.: ОСОБА_10

Категорія: 41 Суддя-доповідач: ОСОБА_11

вулиці Ст. Бандери, 69-а, в м. Рівному і не вселення до квартири АДРЕСА_1. Вважав, що наведені судом на підтвердження своїх мотивів докази не спростовують протилежного факту. При цьому вказував про неналежність показань свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14. Натомість посилався на показання свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16, яким суд не дав оцінки взагалі, як на переконливі і такі, що заслуговують на увагу. Свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18 і ОСОБА_19 ствердили те, що апелянт брав участь у проведенні ремонту у квартирі по вул. Студентській, поселився до неї після одержання ордера і проживав у ній на момент приватизації. Крім того, ОСОБА_1 у суді сам визнав ту обставину, що влітку 2007 року в квартирі по вулиці Ст. Бандери проводився ремонт, через що квартира була тимчасово непристосована для проживання.

Не відповідають дійсності і використані судом дані про місце проживання сторін, що зафіксовані в рішенні суду про розірвання шлюбу, оскільки в матеріалах цієї справи відсутні будь-які докази про повідомлення його щодо часу і місця розгляду справи.

Заяву про дачу згоди на виїзд дочки за кордон вважав неналежним доказом проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, позаяк там зазначена адреса місця його реєстрації. Також наполягав на тому, що обставини, зафіксовані у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи, не вказують про те, що він постійно проживав з 2001 оку саме у цій квартирі.

Вказував, що в матеріалах справи наявна постанова про порушення кримінальної справи за фактом підробки його підпису на оспорюваних заявах щодо зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання. Тому зробив висновок про те, що оскільки ці заяви не підписувалися ані ним, ані його дружиною, яка тоді перебувала за кордоном, щодо зняття з реєстрації і нову реєстрацію його та малолітньої дочки, то вони підписані іншою особою, заінтересованою у досягненні певних матеріально-правових наслідків.

Суд не взяв до уваги доводи апелянта про те, що він та інші особи були зареєстровані в квартирі по вул. Студентській, що стверджено також і заявою про реєстрацію від 04.05.2007 року.

Оскільки він та його малолітня дочка на час приватизації спірної квартири були зареєстровані і проживали в ній, тому вважав, що вони набули права на її приватизацію нарівні з іншими особами, що там мешкали.

З наведених міркувань та посилаючись на ст.ст. 141, 154 СК України, ст. 1 ЖК України, ст.ст. 1, 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду, п.п. 14, 23 Положення про порядок передачі квартири (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держкомітету по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 року №56, просив скасувати рішення Рівненського міського суду від 29 грудня 2010 року і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_8, підтримавши апеляційну скаргу повністю, надала пояснення в межах її доводів.

ОСОБА_1, його представник, представники ОСОБА_4, ОСОБА_6, ЖКП „Галицьке, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, посилалися на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Управління ЖКГ, КП „РМБТІ, Орган опіки і піклування, бувши повідомленими належним чином про час місце розгляду справи, явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, доказів про поважність причин їх відсутності не представили.

Представник Рівненського МВ Управління МВС України в Рівненській області надав заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутності, свої заперечення на апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі, і зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її задоволення, виходячи з такого.

Залишаючи вимоги позивача без задоволення, суд першої інстанції виходив з недоведеності фактів реєстрації і проживання ОСОБА_8 в спірній квартирі під час її приватизації відповідачами, як і не доведено таких самих фактів і щодо його малолітньої дитини.

Проте погодитися з такими висновками міського суду не може колегія суддів.

Матеріалами справи встановлено, що протягом часу з 2000 року по 2007 рік позивач перебував з ОСОБА_20 у зареєстрованому шлюбі (а.с. 15, т. 1). Від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після одруження ОСОБА_8 зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_3 а, в м. Рівному, співвласником якої була його дружина (а.с. 14, т. 1).

ОСОБА_1 перебував за місцем своєї роботи на квартирному обліку і як тесть позивача включив останнього з урахуванням довідки від 6 жовтня 2006 року №6 до ордера на вселення в спірну квартиру. Цю довідку ОСОБА_8 одержав за місцем своєї роботи, де зазначено, що він не перебуває на квартирному обліку, житлом не забезпечений (а.с. 13, т. 1).

З цією ж метою 24 квітня 2007 року ОСОБА_8 було знято з реєстрації по вулиці Ст. Бандери, 69 а, кв. №113, в м. Рівному з вказівкою про вибуття на квартиру АДРЕСА_1, де 15 травня 2007 року зареєстровано його місце проживання (а.с. 18-19, зв., т. 1).

15 березня 2007 року на підставі спільного рішення №3 керівництва і профкому Національного університету водного господарства і природокористування та рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10 квітня 2007 року №62 25 квітня 2007 року ОСОБА_1 видано ордер №6727 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. До ордера було включено також і сім членів його сімї, в т.ч. ОСОБА_21 - дружину, ОСОБА_4 - дочку, ОСОБА_20 - дочку, ОСОБА_8 зятя, ОСОБА_9 - онуку, ОСОБА_22 онуку, ОСОБА_23 онуку (а.с. 66).

16 травня 2007 року позивача знято з реєстрації за останньою адресою і зареєстровано знову ж по вулиці Ст. Бандери, 69 а, кв. №113, в м. Рівному.

30 листопада 2007 року Управлінням ЖКГ видано наказ №586 і свідоцтво про право власності на житло, куди ані позивач, ані його малолітня дочка як учасники цього речового права на спірну квартиру включені не були (а.с. 62).

ОСОБА_8, оспорюючи законність зняття його та дитини з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1, реєстрацію місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 а, в м. Рівному, частково наказу №586/01 і повністю свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видані Управлінням ЖКГ від 30 листопада 2007 року, зобовязавши ОСОБА_1 не чинити йому та малолітній дочці перешкод у користуванні спірною квартирою, посилався на те, що ані він щодо себе і дитини, ані його дружина щодо їхньої спільної дитини не давали своєї згоди на зняття їх з реєстрації та реєстрацію за попереднім місцем проживання. Тим паче, дружина на той момент перебувала за кордоном.

Приходячи до висновку про задоволення апеляційної скарги, колегія суддів враховувала неповноту зясування судом попередньої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права.

Так, обґрунтованість вимог ОСОБА_8 стверджено зокрема перевіреним судом апеляційної інстанції висновком експерта від 24 березня 2011 року №137 у судовій почеркознавчій експертизі (а.с. 72-75). Цим висновком встановлено, що підписи у графі „Підпис заявника в оспорюваній заяві про реєстрацію місця проживання та у графі „Підпис заявника в оспорюваній заяві про зняття з реєстраційного обліку від 16 травня 2007 року виконані не позивачем, а іншою особою.

Підстав для сумніву чи недовіри в обєктивності висновку експерта колегія суддів не знаходить, оскільки він є повним, обґрунтованим, складеним з урахуванням усіх обставин, що мають значення для справи, а експертизу проведено фахівцем, який має багаторічний стаж роботи в галузі криміналістичних досліджень.

Зазначений доказ в сукупності з доводами позивача та показаннями ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 і ОСОБА_19 свідчить про те, що вимоги ОСОБА_8 стосовно оспорення фактів реєстрації і зняття з реєстрації поза його волею є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

За змістом ст.ст. 6 і 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація і зняття з реєстрації місця проживання провадиться на підставі поданої особою заяви.

Очевидним є те, що заяви про зняття 16 травня 2007 року ОСОБА_8 з реєстрації місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4, а також реєстрацію 16 травня 2007 року в квартирі АДРЕСА_2 а, в м. Рівному подані не позивачем, а іншою особою, і всупереч його внутрішній волі, на що вказує відсутність підписів ОСОБА_8 у заявах. Про те, що інші особи мали законні повноваження на вчинення таких дій від його імені, в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Тому за викладених обставин вимоги позивача про захист прав його малолітньої дочки також виявляються підставними, а відтак - підлягають задоволенню.

Оскільки ОСОБА_8 та його дитину було включено ОСОБА_1 до ордера на вселення у спірну квартиру в інтересах всієї сімї з метою збільшення площі житлового приміщення, а, як встановлено, оспорювані реєстрація місця проживання і зняття з реєстрації відбулися не з волі ОСОБА_8, тому наступні рішення з приватизації квартири, якими не було враховано законне право зазначених осіб на неї, суперечать положенням ст.ст. 1, 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду щодо права особи на приватизацію житла.

Вбачається, що свого права на приватизацію житлової площі з державного житлового фонду ОСОБА_8 не використовував.

Пункт 23 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держкомітету по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 року №56, свідчить, що рішення про приватизацію (наказ) приймається органом приватизації на підставі заяви громадянина, який вирішив приватизувати житло, та на підставі доданих до заяви довідки про склад сімї та довідки про займані приміщення. Після отримання даних документів орган приватизації готує розрахунки та видає розпорядження (наказ).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, порушені права позивача і його дитини на житло за вимогами про визнання незаконними і скасування наказу №586/01 від 30 листопада 2007 року Управління ЖКГ в частині затвердження розрахунків і передачі співвласникам спірної квартири, а також свідоцтва про право власності від 30 листопада 2007 року на квартиру АДРЕСА_1 слід захистити, задовольнивши позов.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним повноважень з користування та розпоряджання своїм майном.

Тому з урахуванням обставин цивільно-правового спору і правил ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства негаторний позов також підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 21, 391 ЦК України, ст.ст. 6 і 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ст.ст. 1, 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду, п. 23 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держкомітету по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 року №56, ст. 154 СК України, керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 29 грудня 2010 року скасувати.

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати факти зняття 16 травня 2007 року ОСОБА_8 та його дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 та їхню реєстрацію 16 травня 2007 року в квартирі АДРЕСА_2 а, в м. Рівному - незаконними.

Визнати незаконним і скасувати наказ Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради №586/01 від 30 листопада 2007 року в частині затвердження розрахунків і передачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у приватну власність квартири АДРЕСА_1.

Визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 від 30 листопада 2007 року, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Зобовязати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, перешкод у користуванні квартирою №19 по вулиці Студентській, 8, в м. Рівному.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, починаючи з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: