Справа № 2-171/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2011 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Соколовської Т.О.

при секретарі Годованюк І.Л.

з участю позивачки ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3

третьої особи Мурафської

сільської ради ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

30.10.2009 року ОСОБА_5 звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання заповіту недійсним.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначила, що 6.01.2008 року помер її чоловік ОСОБА_6, після смерті якого залишилася частина спадкового майна, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в с. Мурафа Шаргородського району на вул. Коцюбинського, 125 та належить померлому ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 22.03.1989 року; ощадних книжок, рахунків та транспортного засобу - легкового автомобіля ВАЗ 2121 з державним номерним знаком Д1335ВИ.

Між нею та померлим ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб 19.03.1946 року. Усе зазначене майно набувалося ними під час перебування в шлюбі, тому є спільною сумісною власністю подружжя.

27.03.2007 року ОСОБА_6 склав заповіт, який було посвідчено секретарем виконкому Мурафської сільської ради ОСОБА_7 Згідно із цим заповітом ОСОБА_6 заповів житловий будинок з господарськими будівлями ОСОБА_2, а ощадні книжки з рахунками - ОСОБА_1 Про існування заповіту вона нічого не знала. На час посвідчення заповіту, вона та її померлий чоловік мали рівні права на володіння, користування і розпорядження майном. Згоди на розпорядження спільним майном подружжя вона не давала. Заповіт складений її чоловіком ОСОБА_6 без її згоди та без належних на те повноважень.

Позивачка просила визнати майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в с. Мурафа Шаргородського району по вул. Коцюбинського, 125, ощадних книжок з рахунками №№00, 0,1, транспортного засобу - легкового автомобіля ВАЗ 2121 з державним номерним знаком Д1335 ВИ - спільною сумісною власністю подружжя та визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 27.03.2007 року та посвідчений секретарем виконкому Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_7

12.01.2010 року суддею Шаргородського районного суду було відкрито провадження у зазначеній справі.

25.03.2010 року ОСОБА_5 померла.

20.04.2010 року провадження у даній справі зупинено до прийняття спадщини спадкоємцями.

20.10.2010 року провадження у справі відновлено, оскільки, згідно з повідомленням завідуючої Шаргородською державної нотаріальної контори від 12.10.2010 року та витягу із Спадкового реєстру 8.06.2010 року приватним нотаріусом Шаргородського нотаріального округу ОСОБА_8 заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5, спадщину після смерті якої прийняла дочка спадкодавиці ОСОБА_1 та 15.10.2010 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається із грошових внесків з нарахованими відсотками та компенсаціями, що зберігаються в філії ТВБВ №10001/050 с. Мурафа Шаргородського району та недоотриманої пенсії в сумі 193,80 грн., що зберігається в УПФУ у Шаргородському районі Вінницької області, які належать спадкодавиці ОСОБА_5.

Ухвалою Шаргородського районного суду від 16 листопада 2010 року провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання заповіту недійсним закрито.

28 лютого 2011 року ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області ухвалу Шаргородського районного суду від 16.11.2010 року в частині закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 скасовано, в іншій частині ухвалу залишено без змін.

Ухвалою судді від 18 березня 2011 року, на підставі ст.37 ЦПК України ОСОБА_1 залучено до участі у справі як правонаступника позивачки ОСОБА_5, померлої 25.03.2010 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги, просила суд визнати майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області вул. Коцюбинського,125; легкового автомобіля ВАЗ -2121,1985 року випуску; грошових внесків з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігаються в філії ТВБВ №2914/03 Ощадбанку України на рахунках №№ 0,1,00,00,12860,2793,02840 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6, 06.06. ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 06 січня 2008 року та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, померлої 25 березня 2010 року та визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 27.03.2007 року та посвідчений секретарем виконкому Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_7

Суду пояснила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були її батьками. При житті 27.03.2007 року батько складав заповіт на ОСОБА_2 з тією умовою, що остання буде доглядати за ним і його дружиною ОСОБА_5, лікувати їх та допомагати у всьому. Проте, взятих на себе зобовязань ОСОБА_2 не дотримувалася, у звязку із чим вона сама утримувала своїх батьків, лікувала, займалася похованням батька у 2008 році разом із матірю ОСОБА_5 В 2009 році її мати ОСОБА_5 зверталася до суду із позовами до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та про виділення частки у спільній власності і визнання права власності на спадкове майно і у тих справах вона приймала участь як представник позивача. На думку ОСОБА_1, заповіт в частині заповідання ОСОБА_6 житлового будинку з господарськими будівлями ОСОБА_2 слід визнати недійсним, так як умови, які ставив батько перед ОСОБА_2, остання не виконала і при житті він мав намір скасувати оспорюваний заповіт. До того ж ОСОБА_6 не мав права без згоди ОСОБА_5 розпоряджатися майном, що було спільним майном подружжя, набутим за час проживання в шлюбі.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позов в частині визнання майна, в тому числі і житлового будинку з господарчими будівлями, спільним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнали і звернули увагу суду на те, що це право ніким не оспорюється і є безспірним. Позов про визнання заповіту недійсним у частині заповідання ОСОБА_6 ОСОБА_2 належної йому частки у спільному майні подружжя не визнали, посилаючись на те, 21.05.2009 року Шаргородським районним судом було ухвалено рішення у цивільній справі № 2-227 за позовами ОСОБА_5 до ОСОБА_2К про визнання заповіту недійсним, якими в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено, вказане рішення Шаргородського районного суду не оскаржувалося в апеляційному та касаційному порядку, набрало законної сили 01.06.2009 року.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області сільський голова ОСОБА_4 суду пояснив, що при складанні і посвідченні заповіту ОСОБА_6 сільською радою було дотримано вимог діючого законодавства, тому підстав для задоволення позову про визнання заповіту недійсним не має, а позов в частині визнання майна спільним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 взагалі ніким не оспорюється і є безспірним.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_6, 06.06. ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 06 січня 2008 року та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 25 березня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 березня 1946 року ( т.1 а.с.7). Від даного шлюбу 01.01.1957 року у них народилася дочка ОСОБА_1 ( т.1 а.с. 194,195).

Під час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набули спільне майно подружжя, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями, 1957 року забудови, розташованого за адресою: с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області вул. Коцюбинського,125; легкового автомобіля ВАЗ -2121, 1985 року випуску; грошових внесків з нарахованими відсотками та компенсацією, що підтверджується правовстановлюючими документами, виданими на імя ОСОБА_6, зокрема свідоцтвом на право власності на домоволодіння № 125 по вулиці Коцюбинського в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, виданим Мурафською сільською радою 22. 03.1989 року та зареєстрованим в БТІ 22.03.1989 року за № 263; технічним паспортом автомобіля та обліковою карткою приватного ТЗ, ощадними книжками (а.с.8-11т.1; а.с. 19 т.2).

Зазначені обставини, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнаються сторонами, не оспорюються іншими особами.

За таких обставин позов в частині визнання майна, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області вул. Коцюбинського,125; легкового автомобіля ВАЗ -2121,1985 року випуску; грошових внесків з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігаються в філії ТВБВ №2914/03 Ощадбанку України компенсаційні рахунки №№ 0, 1 та рахунки №№2793,02840 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6, померлого 06 січня 2008 року та ОСОБА_5, померлої 25 березня 2010 року підлягає задоволенню.

27 березня 2007 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Мурафської сільської ради Шаргородського району, яким заповідав житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: вул.Коцюбинського,125 с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_2; ощадні книжки рахунки №00, №0, №1 ОСОБА_1 (т.1а.с.13). Вказаний заповіт був останнім складеним заповітом при житті спадкодавця ОСОБА_6, він ним не скасований і не змінений, є чинним, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру заповітів № 22355010 від 08.12.2009 року ( т.1 а.с. 84-85,125-126).

06 січня 2008 року ОСОБА_6 помер ( т.1 а.с.5).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина. Шаргородською нотаріальною конторою за заявою спадкоємців 11 січня 2008 року відкрита спадкова справа №8/08 (а.с.76-94). Спадщина була прийнята ОСОБА_1, ОСОБА_2 ( а.с.77-79). ОСОБА_5 була подана заява до Шаргородської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право власності на Ѕ частину житлового будинку та легкового автомобіля як пережилому подружжю та свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.79,80).

Листом завідуючої державної нотаріальної контори №718 від 30.07.2009 року ОСОБА_5 розяснено, що вона, відповідно до вимог ст.71 Закону України «Про нотаріат» та ст. 60 СК України, має безперешкодне право на видачу їй державною нотаріальною конторою свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя (а.с.94). Проте ОСОБА_5 не використала свого права на отримання свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом.

23.03.2009 року ОСОБА_1, яка діяла за довіреністю від 21.05.2008 року в інтересах ОСОБА_5, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Шаргородського районного суду від 21 травня 2009 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5, в інтересах якої діяла ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, яке набрало законної сили 01.06.20009 року встановлено, що ОСОБА_6, 27.03.2007 року, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та будучи попередньо ознайомленим з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Коцюбинського,125 с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області він заповідав ОСОБА_2; ощадні книжки рахунок №00, №0, №1 заповідав ОСОБА_1. При цьому ОСОБА_6, підтвердив, що цей заповіт не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Зміст ст.ст. 1241, 1254, 1307 ЦК України йому було розяснено секретарем сільської ради ОСОБА_7 Даним рішенням також встановлено, що ОСОБА_6 у березні 2007 року хоча і хворів, але розладу психіки в нього не спостерігалося, він був при ясному розумі та усвідомлював свої дії. Твердження позивачки та її представника в тій частині, що заповідач ОСОБА_6 в кінці грудня 2007 року мав намір скасувати заповіт, судом не прийняті до уваги, так як вони спростовані доказами, перевіреними в судовому засіданні. Оскільки позивачка не надала суду доказів, які б свідчили, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, то в позові з цих підстав було відмовлено (т.1 а.с.18-19).

Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, так як обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

25 березня 2010 року ОСОБА_5 померла (а.с.170,197).

Згідно з повідомленням завідуючої Шаргородською ДНК від 12.10.2010 року та витягу із Спадкового реєстру № 2473886 від 12.10.2010 року (а.с.189,190 т.1) 8.06.2010 року приватним нотаріусом Шаргородського нотаріального округу ОСОБА_8 заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5, яку згідно заяви від 19.10.2010 року прийняла ОСОБА_1 і 15.10.2010 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається із грошових внесків з нарахованими відсотками та компенсаціями, що зберігаються в філії ТВБВ №10001/050 с. Мурафа Шаргородського району на рахунках №№ 00, 12860,00 та недоотриманої пенсії в сумі 193,80 грн., що зберігається в УПФУ у Шаргородському районі Вінницької області, і належать спадкодавиці ОСОБА_5 (а.с. 188-189,198).

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюють набуття права спільної сумісної власності подружжя на майно, володіння, розпорядження ним та спадкування частки у праві спільної сумісної власності.

Стаття 41 Конституції України та ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначають право громадян мирно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За змістом ст. 60 СК, ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.ст. 63 СК України, 369 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Аналогічні вимоги містяться і у ч.2 ст.369 ЦК України, згідно з якими розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень (ч.4 ст.369 ЦК України).

В силу ст.1226 ЦК України, ч.2 ст.67 СК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст.1234 ЦК України).

За правилами ч.1,3 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права спадкування осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Заповіт є одностороннім правочином, особа, яка його посвідчує має врахувати загальні підстави, які необхідні при посвідченні правочинів, тобто встановити за відповідним документом особу заявника, що звернувся з проханням про посвідчення заповіту. Для посвідчення заповіту звертається лише сам заповідач особисто. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається, крім випадків посвідчення заповітів подружжя. Склад спадщини згідно зі ст. 1218 ЦК України визначається на момент відкриття спадщини.

З огляду на вказані вимоги законодавства суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що однією з підстав для визнання заповіту недійсним є та обставина, що при посвідченні заповіту посадова особа Мурафської сільської ради не зазначила у заповіті дані паспорта, дату народження, ідентифікаційний код спадкодавця та не перевірила склад майна, що належить спадкодавцю.

Непереконливими є ствердження ОСОБА_1 і про те, що заповіт ОСОБА_6 склав з умовою, що ОСОБА_2 буде доглядати за ним і його дружиною ОСОБА_5, лікувати їх та допомагати у всьому, оскільки заповідач ОСОБА_6 у заповіті від 27.03.2007 року не обумовлював виникнення права спадкування у ОСОБА_2, яка призначена у заповіті, наявністю певної умови, як повязаної , так і не повязаної з її поведінкою, у розумінні ст.1242 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_1

Суд вважає помилковими також доводи ОСОБА_9 про те, що заповіт ОСОБА_6 є заповітом подружжя, позаяк, за правилами ст.1243 ЦК України спільний заповіт подружжя це домовленість про перехід права власності на спільно набуте майно після смерті обох з подружжя до визначених спільним рішенням спадкоємців В даному випадку підстав вважати заповіт ОСОБА_6 від 27.03.2007 року заповітом подружжя у суда не має, оскільки оспорюваний заповіт є розпорядженням спадкодавця щодо визначення ним долі свого майна на випадок смерті.

Разом з тим суд вважає, що заповіт, складений ОСОБА_627 березня 2007 року та нотаріально посвідчений секретарем виконкому Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 27.03.2007 року за реєстром №45, в частині заповідання ним ОСОБА_2 всього житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області вулиця Коцюбинського,125 підлягає визнанню частково недійсним з огляду на те, що заповіданий ОСОБА_6 ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями є спільною сумісною власністю подружжя, і він не мав права самостійно розпоряджатися спільною власністю подружжя, в якій ОСОБА_5 мала право власності на Ѕ її частину і заявила про намір скористатися цим правом в заяві до державної нотаріальної контори від 23.05.2008 року (т.1 а.с.80). Відтак спадщина відкрилась на належну ОСОБА_6 Ѕ частину у спільній сумісній власності. Одночасно ОСОБА_5, як непрацездатна вдова спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом. Про намір скористатись своїм правом спадкування ОСОБА_5 також заявила у заяві до державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1 а.с.80).

Відповідно до вимог ч.3 ст.1257 ЦК України недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої її частини.

Відтак спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 отримує все, що залишилося після відрахування обовязкової частки, тобто ј частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, розташованого за адресою: с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області вулиця Коцюбинського,125.

Суд залишає поза увагою ствердження позивачки про те, що ОСОБА_6 не мав права взагалі робити заповіт без згоди дружини ОСОБА_5, оскільки ці ствердження суперечать ст.41 Конституції України, відповідно до вимог якої громадянам гарантується конституційне право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та ст.1226 ЦК України, ч.2 ст.67 СК України згідно з якими частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі.

Не підлягає задоволенню позов ОСОБА_1 в частині визнання грошових внесків з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігаються в філії ТВБВ №2914/03 Ощадбанку України на рахунках №№ 00, 12860, 00 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6, 06.06. ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 06 січня 2008 року та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, померлої 25 березня 2010 року, так як власником грошових внесків з нарахованими відсотками та компенсацією на вказаних рахунках є сама позивачка ОСОБА_1. відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.10.2010 року, яке видано їй відповідно до поданої заяви, є чинним і нею не ставилось питання в суді про визнання свідоцтва незаконним та скасування його.

Не переконливими є також доводи ОСОБА_1 про те, що секретар Мурафської сільської ради ОСОБА_7, яка посвідчувала заповіт, була зацікавлена в тому, щоб ОСОБА_6 склав заповіт на ОСОБА_2, мати якої працювала у сільській раді, оскільки дані доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст. ст. 368, 369, 1226,1233-1235,1241, 1243,1257 ЦК України, ст.60, 63,65 СК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання заповіту недійсним задовольнити частково.

Визнати майно, що складається з житлового будинку саманного, загальною площею 49 м.кв., з господарськими будівлями, розташованого за адресою: с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області вул. Коцюбинського,125; легкового автомобіля ВАЗ -2121,1985 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов №0415080, державний реєстраційний знак НОМЕР_2 (технічний паспорт серії АФ № 938539, виданий ОРЕВ ДАІ УВС Вінницького облвиконкому 08.02.1985 року); грошових внесків з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігаються в філії ТВБВ №2914/03 Ощадбанку України компенсаційні рахунки №№ 0, 1 та рахунки №№2793,02840 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6, 06.06. ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 06 січня 2008 року та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, померлої 25 березня 2010 року.

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 27 березня 2007 року та нотаріально посвідчений секретарем виконкому Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 27.03.2007 року за реєстром №45, в частині заповідання ним ОСОБА_2 ѕ частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, розташованого за адресою: с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області вулиця Коцюбинського,125.

У визнанні недійсним заповіту, складеного ОСОБА_6 27 березня 2007 року та нотаріально посвідченого секретарем виконкому Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 27.03.2007 року за реєстром №45, в частині заповідання ним ОСОБА_2 ј частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, розташованого за адресою: с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області вулиця Коцюбинського,125, відмовити.

В позові в частині визнання грошових внесків з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігаються в філії ТВБВ №2914/03 Ощадбанку України компенсаційний рахунок № 00 та рахунки №№12860, 00 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6, 06.06. ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 06 січня 2008 року та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, померлої 25 березня 2010 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя