Справа № 2-3523/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2011 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Парубець Ю.Г

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що сумісне життя з відповідачем не склалося оскільки, відповідач постійно її принижує, висловлюється в її адресу в образливій формі, погрожує забрати дитину та вивезти її за кордон. В результаті чого вона утратила до відповідача почуття любові та поваги, між ними виникли відчуження та недовіра. Крім того, останнім часом стали виникати конфлікти із-за фінансових проблем, та відповідач перестав надавати допомогу на утримання доньки. Переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд розірвати шлюб укладений з ОСОБА_2, мотивуючи своє рішенні тим, що між ними зникло почуття поваги, довіри, вони не мають спільних планів на майбутнє, при кожній зустрічі вони постійно сваряться. Сімейно-шлюбні стосунки вони не підтримують, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство. З лютого 2010 року по вересень 2010 року вони проживали разом в м. Києві, а потім відповідач переїхав працювати та проживати в м. Дніпропетровськ та почав до них м. Київ приїжджати лише по вихідним дням. Вони робили спроби поновити сім'ю заради дитини, але в головних питаннях так і не дійшли до взаємного їх вирішення. В м. Києві вона з дитиною проживає в однокімнатній квартирі без належних зручностей, а відповідач не хоче змінити житло, хоча у них була на те можливість поки від не віддав їх кошти на купівлю нової квартири своїй матері.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, наполягав на тому, що сім'ю можливо зберегти та що він буде вживати для цього всіх необхідних заходів. Зазначив, що сім'ю він забезпечує в повному обсязі, та що у позивача є дублікат картки і ще вона вільно володіє його фінансами, квартирне питання критичне, але рано чи пізно воно вирішиться. Вважає що їх розлучення буде великою психологічною травмою для дитини яка на даний час проживає в м. Донецьк у батьків позивачки.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи наведені сторонами щодо причин та підстав розірвання шлюбу між ними, суд приходить до наступного.

За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 вересня 2006 року (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають неповнолітньою доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Судом встановлено, що сторони з грудня 2010 року проживають окремо, з того часу сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Протягом подружнього життя між сторонами виникали непорозуміння у вирішенні сімейних та побутових питань.

У відповідності до ст. 111 Сімейного кодексу України, судом надавався сторонам на примирення, який бажаних результатів не дав. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу та зазначила, що єдиними спробами, які вживав відповідач для збереження сім'ї його розмови, однак вона тривалий час проживали з відповідачем та вважає, що змін способу життя не відбудеться.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження стали не можливим, оскільки тривалий час сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхньої дитини.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який грунтується на вільній згоді жінки

та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим, а тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні позивач виявила бажання залишити прізвище «ОСОБА_2».

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 104, 105, 111, 112, 114 Сімейного кодексу України, ст. ст. З, 11, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві 15 вересня 2006 року (актовий запис №1062) - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишити «ОСОБА_1», прізвище чоловіка залишити «ОСОБА_2».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: