Справа № 22-ц-2014/11 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Зубарєвої К.П., Бакуса В.Я.,

секретаря Карнидала В.В.,

з участю ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2010 року у справі за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб ЛКП № 504, ОКП ЛОР БТІ та ЕО, про визнання частково незаконним розпорядження та визнання недійсним свідоцтва про право власності,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2010 року вищезазначений позов задоволено. Визнано незаконним розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1253 від 30.10.2000 р. Про передачу квартир у власність громадянв частині передачі у власність громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1, визнання недійсним свідоцтва про право приватної власності від 30.10.2000 р. № ЛІ4001 на квартиру АДРЕСА_1. Визнано недійсним свідоцтво про право приватної власності від 30.10.2000 р. № ЛІ4001 на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права. Зокрема, в рішенні суд покликається на технічний паспорт від 10.10.1997 року, на якому є відмітка про самочинне будівництво. Однак, суд не взяв до уваги того, що вказаний поверховий план не відповідає іншим матеріалам справи, а також інвентаризаційній справі. Крім того, судом не враховано, що відповідачі як до приватизації так і після, сплачували квартирну плату за загальну площу квартири, яку їм і передано у приватну власність. При проведенні приватизації квартири ЛКП видало довідку, згідно якої спірна площа відноситься до квартири та не є самовільною. Крім того, вказує, що станом на 2000 рік до повноважень районної адміністрації входили питання як узаконення самочинного будівництва так і оформлення права власності, відтак, вважає, що свідоцтво про право власності видане правомірно.

Просить рішення скасувати та постановити нове, яким в позові Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради (далі Личаківська РА ЛМР) відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Позивач та треті особи повідомлені належним чином в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначене рішення таким вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, в січні 2009 року Личаківська РА ЛМР звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб ЛКП № 504, ОКП ЛОР БТІ та ЕО, про визнання незаконним розпорядження Личаківської РА ЛМР № 1253 від 30.10.2000 року Про передачу квартир у власність громадянв частині передачі у власність громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1, визнання недійсним свідоцтва про право приватної власності від 30.10.2000 р. № ЛІ4001 на квартиру АДРЕСА_1.

Личаківська РА ЛМР зазначала, що 30 січня 2000 року було видане оскаржуване розпорядження № 1253, яким покладено обовязок на відділ приватизації державного житлового фонду оформити та видати свідоцтво про право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2, після чого відділом приватизації було видано відповідачам свідоцтво про право власності на цю квартиру. Відповідно до технічного паспорту від 13.10.2010 року, на момент приватизації зазначена квартира складалася з трьох житлових кімнат площею 56,8 м.кв., кухні площею 7,60 м.кв., ванної кімнати площею 2,7 м.кв., трьох коридорів площею 3,5 м.кв., 6,0 м.кв. та 7,2 м.кв., вбудованої шафи площею 0,7 м.кв.

Однак, як вбачається з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 від 10.10.1997 року, до квартири було здійснено самовільну добудову з реконструкцією, а саме самовільно збудовано кухню під інд. 3-7 площею 7,60 кв.м., житлову кімнату під інд. 3-5 площею 20,4 кв.м., житлову кімнату під інд. 3-8 площею 15,7 кв.м., коридор під інд. 3-9 площею 4,2 кв.м., коридор під інд. ІІІ площею 7,7 кв.м., а також з кухні під інд. 3-3 обладнано санвузол площею 2,7 кв.м., житлову кімнату під інд. 3-4 переобладнано в коридор площею 6,0 кв.м.

Оскільки в період з 1997 року по 2000 рік Личаківською РА ЛМР питання щодо надання дозволу на експлуатацію зазначеної квартири після самовільної добудови з реконструкцією не розглядалося, 29 жовтня 2008 року листом № 11/П-2008 ОСОБА_2 запропоновано представити в районну адміністрацію документи, на підставі яких надано дозвіл на експлуатацію квартири після здійсненої добудови, однак таких представлено не було.

Зважаючи на те, що зазначені вище приміщення квартири прибудовані самовільно та не здані в експлуатацію, внесені до технічної документації помилково, виникає сумнів у законності видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2, а тому просить даний позов задовольнити.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що згідно технічного паспорта від 10.10.1997 року, станом на 1997 рік уже було здійснено зазначену вище самочинну добудову квартири відповідачів, дані про наявність такої у технічній документації зазначені, але жодних рішень органів влади на її узаконення в матеріалах справи немає, вказане самочинне будівництво не було прийняте в експлуатацію, приватизація квартири № 3 була здійснена на підставі недостовірної довідки форми № 4, яка не відповідала договору найму та технічному паспорту від 1997 року.

Проте, погодитись з такими висновками суду не можна.

Статтею 19 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" визначені зокрема повноваження місцевої державної адміністрації в галузі управління майном, приватизації та підприємництва.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання, регулюються Законом України Про приватизацію державного житлового фонду від 19 червня 1992 року № 2482-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі - жилої площі у гуртожитках) (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Організація проведення приватизації та оформлення права власності закріплені в статті 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, з положення якої випливає, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), кімнат у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян, визначається Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404 (далі по тексту Положення).

Відповідно до п. 17 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення визначено перелік документів, необхідних для приватизації житла, які реєструються органом приватизації в окремому журналі.

За наявності необхідних документів орган приватизації, у разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім'ї і розміру загальної площі квартири, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, оформляє відповідні розрахунки та видає розпорядження органу приватизації щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах чи готує проект рішення органу місцевого самоврядування щодо жилих приміщень у гуртожитках ( п. 21 Положення).

Відповідно до п. 22 Положення, на підставі розпорядження органу приватизації (щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах), рішення органу місцевого самоврядування (щодо жилих приміщень у гуртожитках) орган приватизації готує та/або замовляє в бюро технічної інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 N 127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773, технічний паспорт на квартиру, жиле приміщення в гуртожитку, а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на домоволодіння і відповідно до пункту 6.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за N 157/6445, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Згідно п. 23 Положення, свідоцтво про право власності на квартиру (будинок), жилі приміщення в гуртожитках, кімнату в комунальній квартирі підлягає обов'язковій реєстрації в бюро технічної інвентаризації.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на приватизоване житло орган приватизації або орган з оформлення документів подає до бюро технічної інвентаризації розпорядження органу приватизації (для квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах), рішення органу місцевого самоврядування (для жилих приміщень в гуртожитках), технічний паспорт на квартиру, жиле приміщення в гуртожитку, а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на домоволодіння та два примірники свідоцтва про право власності на житло.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване розпорядження органу приватизації Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1253 від 30.10.2000 р. Про передачу квартир у власність громадян було прийняте на підставі документів, які відповідали фактичним обставинам справи і вимогам закону зважаючи на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі в порядку статей 1, 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фондунабули право приватної власності на квартиру № 3 та допоміжні приміщення в будинку № 7 по вулиці Глухий Кут у м. Львові.

Набуте фізичними особами право на квартиру державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним, забезпечується державою і захищається судом (статті 41, 55 Конституції України).

Судом встановлено, що відповідачі мешкають у трикімнатній квартирі № 3, житловою площею 56,8 кв.м., загальною - 81,5 кв.м., що на першому поверсі двоповерхового будинку № 7 по вулиці Глухий Кут у м. Львові, яка ними приватизована на підставі Закону України Про приватизацію державного житлового фонду.

Відповідачі не заперечують, що в 70-х роках провели часткову добудову та реконструкцію даної квартири.

Розпорядженням голови Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1253 від 30.10.2000 року Про передачу квартир у власність громадянпередано у спільну власність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4 цю квартиру № 3, загальною площею 81,50 кв.м., в будинку № 7 по вулиці Глухий Кут у м. Львові (а.с. 7, 8).

30 жовтня 2000 року відповідачі отримали свідоцтво про право власності на цю квартиру (а.с. 9).

Посилання в рішенні суду першої інстанції на те, що приватизація була здійснена на підставі недостовірної довідки форми № 4, яка не відповідала договору найму та технічному паспорту від 1997 року не заслуговує на увагу та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки зазначені судом докази (а.с. 11, 13,14) відображають фактичні обставини справи, а саме: у них відображено план квартири на час її приватизації 2000 року та технічні характеристики даної квартири із самочинною добудовою та реконструкцією, з якими погодилось Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації, яке завірило ці документи в установленому законом порядку. Крім того, на завіреному плані квартири, що на а.с. 14, на який посилається суд, як на підставу задоволення позову, обласним управлінням ЖКГ вказано відповідальному за узаконення добудов Узаконити добудову.

Зазначене дає підстави вважати, що Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації дійшло висновку, що технічний стан добудови та реконструкції відповідає будівельним нормам, і це не оспорюється позивачем.

Спірні добудова та реконструкція значаться в оглянутій Апеляційним судом інвентарній справі, яка знаходиться при цивільній справі № 22-ц-2009/11. Ці добудова та реконструкція з 70-х років і по 2000 рік використовувались мешканцями квартири відповідачами на умовах найму, вони за збільшену площу квартири сплачували комунальні платежі, а з 2000 року квартира стала використовуватись відповідачами на праві власності оскільки була предметом приватизації.

Згідно листа № 12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України по обєктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, при їх реєстрації для оформлення права власності, актів про прийняття їх в експлуатацію не вимагається, отже наведеним також спростовуються посилання районного суду в рішенні на те, що підставою для задоволення позову є те, що вказане самочинне будівництво не було прийняте в експлуатацію.

Зважаючи, що самою приватизацією спірної квартири узаконено самочинну добудову та реконструкцію, вказані судом порушення оформлення документів, якщо б вони і мали місце, не тягнуть за собою порушення прав чи охоронюваних інтересів позивача.

Також, з матеріалів справи, досліджених доказів вбачається, що скарги щодо проведення відповідачами прибудови, реконструкції та використання таких без згоди співвласників приватизованих квартир у будинку № 7 по вулиці Глухий Кут у м. Львові, порушення прав та інтересів інших осіб в період з 1970 року і по 2008 рік не поступали.

Крім того, з довідки ПАТ Ощадний банк України, в особі його філії Львівського міського відділення № 6319 вбачається, що у Філії відкрито приватизаційний депозитний рахунок за житловими чеками за адресою АДРЕСА_3, невикористаний залишок складає 0,55 грн. (55 копійок) (а.с. 94).

Згідно розяснень, викладених у пункті першому Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення п. 5 ст. 5 ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду(справа № 15-рп/2010 від 10.06.2010 р. про безплатну приватизацію житла) кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, тобто право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз.

На сьогодні відсутні законодавчі акти, які б регулювали питання реприватизації майна, яке було придбане юридичними чи фізичними особами у процесі приватизації, та визначали її поняття, підстави і порядок проведення. Поняття реприватизації немає ні в Цивільному кодексі України, ні в спеціальному законодавстві з питань приватизації.

Наведене свідчить, що при визнанні судом першої інстанції незаконною приватизацію порушені конституційні права відповідачів, оскільки вони не зможуть вдруге приватизувати державне житло.

Не підлягають до задоволення вимоги позивача - Личаківської РА ЛМР і на підставі, зазначених у позовній заяві статей 215, 229 ЦК України, так як статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту порушеного цивільного права, однак не передбачено можливості визнати недійсним рішення органу місцевого самоврядування та документа, який підтверджує право власності особи на майно, оскільки недійсним може бути визнано лише правочин.

Також слід зазначити, що норми чинного, на час подання даного позову, законодавства, на які посилається позивач, а саме: Цивільний кодекс України і, зокрема, стаття 376 ЦК - набрали чинності з 1 січня 2004 року; Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт - затверджене наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 05.12.2000 року № 273; Положення Про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові- затверджене рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради 06.05.2005 № 406, а самочинні добудова та реконструкція квартири були здійснені ще в 70-х роках. Зазначені норми законодавства не мають зворотної дії в часі і тому не розповсюджуються на дані правовідносини.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що під час приватизації належної відповідачам квартири чинне законодавство порушено не було.

Суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів відповідачів у достатньому обсязі не перевірив, не з'ясував обставин та не визначився з причинами, які призвели до виникнення між сторонами спору, а також залишив поза увагою хронологію встановлених судом юридичних фактів, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, й безпідставно дійшов до висновку про задоволення позову.

Отже, судом першої інстанції ухвалено рішення про задоволення позову через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, у звязку із чим рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні даного позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 3 ст. 307, ч. 1 п.п. 3, 4 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

В позові Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб ЛКП № 504, ОКП ЛОР БТІ та ЕО, про визнання частково незаконним розпорядження та визнання недійсним свідоцтва про право власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Зубарєва К.П.

ОСОБА_8