Справа № 2018/2-1290/11
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" лютого 2011 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Бородіної Н.М.,
при секретарі Ринденко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», в особі Харківської обласної філії про розірвання правочинів та визнання правочинів частково недійсними, зустрічний позов ПАТ «Укрсоцбанк» , в особі Харківської обласної філії до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -
встановив:
ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», в особі Харківської обласної філії з позовом про розірвання укладених між сторонами договорів кредиту №825/2-40/1/8-055 від 07.05.1008р. та № 825/2-40/1/8-069 від 21.05.2008р. у зв`язку із наявністю істотної зміни обставин, які полягали: у збільшення курсу долара США по відношенню до гривні, знецінення предмету іпотеки, якими забезпеченні договори кредиту, підвищення процентної ставки, та посилаючись на ст.. 652 ЦК України просила розірвати вказані правочини. Також просила визнати недійсними п. 6.2. укладених договорів, які містять третейське застереження недійсними, оскільки позбавляють її права на судовий захист в системах судів загальної юрисдикції.
ПАТ «Укрсоцбанк», в особі Харківської обласної філії, в запереченнях проти позову та представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, зазначаючи, що позивачем не доведена зміна істотних обставин, а тому відсутні підстави для розірвання договорів кредиту №825/2-40/1/8-055 від 07.05.1008р. та № 825/2-40/1/8-069 від 21.05.2008р. Також зазначив, що п.6.2. договорів кредиту, які містять третейське застереження не порушують права позивача на судовий захист, а тому в задовлені позову необхідно відмовити.
Крім того, ПАТ «Укрсоцбанк», в особі Харківської обласної філії , поданий зустрічний позов, який прийнятий судом, в якому позивач просить стягнути заборгованість за кредитними договорами №825/2-40/1/8-055 від 07.05.1008р. та № 825/2-40/1/8-069 від 21.05.2008р. в загальній сумі 1146768,44 грн., посилаючись на порушення відповідачем термінів сплати за вказаними правочинами.
ОСОБА_1 в судовому засіданні наявність заборгованості за кредитними договорами в загальній сумі 1146768,44 грн. визнала, однак при цьому просила суд в порядку ч.3 ст.551 ЦК України зменшити суму неустойки на суму штрафу в розмірі 94 240,15 грн. Крім того, в порядку ст.. 217 ЦПК України просила надати розстрочку виконання рішення суду (в разі його задоволення) на 36 місяців.
Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступне.
Обидва договори підписані сторонами та ОСОБА_1 отримані кошти за договорами кредиту.
Звертаючись до суду та обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що після укладання договорів відбулась істотна зміна обставин, якою вона керувалась, укладаючи кредитний договір, а саме: значне зростання курсу долара США по відношенні до курсу гривні України, що потягло за собою значне здороження кредитного курсу та суттєве зменшення ціни об`єктів нерухомого майна - предметів іпотеки.
Однак, частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно.
До того ж, вимагаючи розірвання договору, на підставі статті 652 ЦК України на позивача покладається, у відповідності до статті 60 ЦПК України, обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
ОСОБА_1 не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитних договорів у зв`язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.
Крім того, відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.
Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року N 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.
Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.
Таким чином, укладаючи спірні кредитні договори в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договорів не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.
Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежать саме на позичальника.
Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).
Отже, ОСОБА_1 зобов`язана виконувати кредитні договори у відповідності до їх умов та законодавства.
Оскільки ОСОБА_1 не здійснено спроб досудового врегулювання спору, а також не доведено умови для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України у судовому порядку, то підстави для задоволення її позовних вимог та розірвання кредитних договорів відсутні.
Щодо визнання пунктів 6.2. кредитних договорів, які містять третейське застереження, недійсними, суд зазначає наступне.
Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України Про третейські суди), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України).
Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).
Одним зі способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.
З урахуванням наведеного безпідставним є посилання позивача про те, що укладення сторонами третейського застереження є порушенням прав позивача, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а одним із способів реалізації права на захист своїх прав.
Також, суд зазначає, що відповідно до ст.. 627 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
Як встановлено судом, при укладанні кредитних договорів позивач був згодний з усіма його умовами, в тому числі і третейським застереженням, про що свідчить як його підпис на договорі, так і отримання ним кредитної суми та сплата ним коштів, відповідно до умов договору.
Враховуючи вищезазначеного , суд вважає за необхідним в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі.
Стосовно зустрічного позову, суд зазначає наступне.
Як вже встановлено судом між сторонами укладений договір кредиту №825/2-40/1/8-055 від 07.05.2008р., відповідно до якого банком ОСОБА_1 був наданий кредит в сумі 62 400,00 дол. США зі сплатою 14,00 відсотків, а з 20.10.2008 року 15,00 відсотків річних з щомісячним погашенням основної заборгованості по 347,00 дол. США, та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 10.05.2023 року, відповідно до додаткової угоди.
Також 21.05.2008 року між сторонами укладений договір кредиту №825/2-40/1/8-069, відповідно до якого банком ОСОБА_1 був наданий кредит в сумі 64 974,00 дол. США зі сплатою 13,5 відсотків, а з 20.10.2008 року 14,00 відсотків річних з щомісячним погашенням основної заборгованості по 217,00 дол. США, та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 10.05.2033 року, відповідно до додаткової угоди.
Відповідно до умов кредитних договорів (п. п. 3.3.7, 3.3.8), ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобов`язань у визначений термін, а також обов`язок дострокового повернення кредиту у випадках, передбачених договором.
Відповідно статті 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином та у строк відповідно до умов договору.
З 12.06.2010 року ОСОБА_1 повністю припинила виконувати обов`язки, щодо повернення основної суми заборгованості та відсотки відповідно графіків, що також підтверджено у судовому засіданні ОСОБА_1 .
Також відповідно до п. 4.1. договорів кредиту у разі прострочення строків сплати процентів, а також строків повернення кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.
Враховуючи, що ОСОБА_1 порушені умови договорів , щодо своєчасної сплати кредиту та процентів, банком станом на 31.01.2011р. нарахована пеня за договором кредиту №825/2-40/1/8-069 в сумі 2722,52 грн., за договором кредиту №825/2-40/1/8-055 в сумі 2693,03 грн.
Також у відповідності до п.4.2 договорів кредиту у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.3 3.3.5, 3.3.7-3.3.17 договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 3% від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожен випадок порушення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 порушила п.п. 3.3.7, 3.3.8 які передбачають строки сплати кредиту та процентів, біль ніж на 90 днів. Відповідно п.4.4 у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7., 3.3.8 договору, протягом більше, ніж 90 днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
При цьому банком ОСОБА_1 були надіслані листи вимоги про дострокове повне погашення заборгованості за договором кредитів, які ОСОБА_1 отримані, про що свідчать підписані на копіях поштових повідомлень та не заперечується ОСОБА_1 .
Враховуючи зазначене загальна заборгованості за двома договорами кредиту ОСОБА_1 перед банком склала 1146768,44 грн., яка підтверджується матеріалами справи та ОСОБА_1 не спростована.
Відповідно до ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
При цьому у відповідності до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому суд зазначає, що відповідно до Постанови НБУ "Про затвердження Інструкції про порядок складання та оприлюднення фінансової звітності банків України" від 07.12.2004 N 598 збитки це перевищення суми витрат над сумою доходу, для отримання якого були здійснені ці витрати.
Враховуючи відсутність обов`язкової умови для зменшення неустойки, передбаченої ч. 3 ст. 551 ЦК України, а саме перевищення неустойки розміру збитків банку, суд вважає, що підстави для зменшення неустойки на суму штрафу відсутні.
Також, суд зазначає, що у відповідності до ст.. 217 ЦКК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлено клопотання про розстрочку виконання рішення суду на 36 місяців.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 215, 217 ЦПК України, суд -
В задоволенні первісного позову відмовити.
Зустрічний позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк`заборгованість за договорами кредитів №825/2-40/1/8-055, №825/2-40/1/8-069 в загальній сумі 1146768,44 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк`судовий збір в сумі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя підпис

Згідно з оригіналом Бородіна Н.М.