АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/826/11 Справа № 22ц-9205/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ПАТ Акціонерний банк «Експрес-Банк» на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 квітня 2011 року по цивільній справі за позовом ПАТ Акціонерний банк «Експрес-Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Дар*ї Валеріївни про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 квітня 2011 року ПАТ Акціонерний банк «Експрес-Банк» було відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, вважаючи, що судом були порушені норми процесуального права, не вірно застосовані норми матеріального права, і висновки суду є неправильними.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 листопада 2006 року між АК «Експрес-Банк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 66347/11/К/ДЗ, згідно якого, банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби в сумі 5 500 грн. строком до 15 листопада 2008 року зі сплатою 19% річних.

ОСОБА_6 в свою чергу відповідно зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідні відсотки за його користування і виконати всі інші зобовязання, які визначені в договорі.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 15 листопада 2006 року між позивачем та ОСОБА_7, а також ОСОБА_8 були укладені договори поруки № 66343/11/ПР1 та № 66343/11/ПР2, за якими відповідачі 2 і 3 зобовязалися відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем-1 всіх боргових зобовязань, перед позивачем за кредитним договором.

Позивач свої зобовязання, щодо надання грошових коштів відповідачу 1 виконав в повному обсязі.

Однак, ОСОБА_6В, в порушення умов указаного договору, свої зобовязання належним чином не виконав, в звязку з чим на 29 вересня 2009 року утворилася заборгованість у розмірі 3 968,04 грн.

Як вбачається з рішення Солом*янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2009 року, з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку було стягнуто зазначена сума боргу, яка складалася: з тіла кредиту 1926, 92 грн. ; відсотків за користування кредитом -732,36 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків - 758,76 грн.; штрафу за несвоєчасне повернення кредиту 550 грн. Зазначене рішення суду набрало чинності.

Згідно постанови державного виконавця, за заявою позивача, 18 лютого 2010 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-3273, який був виданий 11 лютого 2010 року вказаним судом про стягнення з відповідачів суми заборгованості та судових витрат.

Державним виконавцем, був наданий відповідачам строк до 25 лютого 2010 року, для виконання рішення в добровільному порядку, однак зобов*язання ними виконано не було.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення вказаного рішення від 09 грудня 2010 року про стягнення заборгованості, правовідносини між сторонами повинні регулюватися нормами Закону України «Про виконавче провадження», оскільки подальше виконання договору являється примусовим і переходить у плоскість виконання судового рішення.

Також, в рішення, суд зазначив, що вимоги позивача щодо інфляційного нарахування на тіло кредиту, відсотки та на відсотки і пеню, суперечать нормам матеріального права, а норми цивільного законодавства, на які банк посилається не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може.

Згідно до вимог ст.ст.213-214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване у справі рішення ухвалено з порушенням цих вимог.

Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов*язання, на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення…

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами станом на 19 січня 2011 року рішення Солом*янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2009 року не виконано, а тому колегія суддів вважає, що у кредитора виникло право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язальні правовідносини не припинилися. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за період з 11 жовтня 2009 року по 19 січня 2011 року заборгованість за кредитним договором відповідачами не сплачена, а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інфляційних нарахувань в розмірі 2 149,15 грн., а саме : на тіло кредиту 566,34 грн. ; на відсотки 226,97 грн.; на пеню 685,43 грн. підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції являється не законним, підлягає скасуванню на підставі п.п.3,4 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ Акціонерний банк «Експрес-Банк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 квітня 2011 року скасувати.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Дар*ї Валеріївни на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Експрес-Банк» - 2 149,15 грн., а також судові витрати 51 грн. судового збору та 120 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: