АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 22-ц-9667/2011 року Головуючий 1-ї інст. - Алфьорова Т.М.
Категорія: договірні Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Солодкова А.А.,

суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі - Левшиній І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним договорів дарування, визнання неправильної реєстрації на частину жилого будинку та визнання права власності на 1/12 частину будинку, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2009 року до суду з позовом до відповідачів про визнання частково недійсним договорів дарування, визнання неправильної реєстрації на частину жилого будинку та визнання права власності на 1/12 частину будинку звернулась ОСОБА_4 Обгрунтовуючи позов посилалась на те, що спірний будинок № 104 за адресою м. Харків, вул. Немишлянська зареєстрований за ОСОБА_4 - 5/12 частин, із яких 4/12 на підставі договору дарування від 12.11.1997 року і 1/12 частина на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 23.06.1993 р.; за ОСОБА_6 - 7/12 на підставі договору дарування від 10.07.2008 року, але фактично в їх власності знаходиться по 1/2 частини будинку. Реєстрація права власності є неправильною, оскільки КП «ХМ БТІ» допустило ряд помилок при наданні інформації при оформленні угод дарування. Перша помилка була допущена при реєстрації договору дарування від 21.05.1997 року, так як згідно цього договору її мати ОСОБА_9 подарувала сину ОСОБА_5 5/12 частин спірного будинку, тобто половину від 10/12 частин, але КП «ХМ БТІ» помилково зареєстрували за ним 6/12 частин. Потім, для оформлення договору дарування від 12.11.1997 року, коли мати оформляла договір дарування на її імя КП «ХМ БТІ» видало довідку - характеристику, що матері належало 4/12 частин, а треба 5/12 частині. В договорі дарування від 12.11.1997 року вказано, що предметом дарування є 4/12 частин спірного будинку, але ані в договорі, ані в довідці -характеристиці не було вказано, що матері належала частина будинку на підставі свідоцтва про право власності на спадщину згідно заповіту від 16.03.1976 року. Таким чином, була загублена 1/2 частина, яка належала матері позивача. Помилку в договорі дарування від 12.11.1997 року мати не встигла усунути у звязку з хворобою та смертю у 2001 році. Після смерті матері, позивачка звернулася до КП «ХМ БТІ» з заявою про внесення виправлень до правової реєстрації власності на спірний будинок. В договорі дарування від 21.11.1997 року були внесені виправлення, а саме зазначено, що за позивачкою на підставі права власності реєстровано не 4/12 частини, а 5/12 частин спірного будинку. Проте, незважаючи на цей акт, КП «ХМ БТІ» при видачі довідки-характеристики для оформлення договору дарування від імені ОСОБА_4 на імя його доньки - ОСОБА_6, знову допустило помилку, вказавши, що ОСОБА_4 належать 7/12 частин замість 6/12 частин і тому в договорі дарування від 10.07.2008 року помилково вказано 7/12 замість 6/12 частин.

Враховуючи зазначені обставини, позивачка просила визнати договори дарування від 12.11.1997 року та 10.07.2008 року частково недійсними, а також визнати неправильною реєстрацію 6/12 частин за ОСОБА_4 згідно договору дарування від 21.05.1997 року, яка була проведена в КП «ХМ БТ1» 28.07.1997 року.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянти просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Обґрунтовуючи скаргу, посилаються на неправильність рішення суду першої інстанції та на неповне зясування всіх обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними в справі доказами та не заперечується сторонами, що 21 травня 1997 року 12-ю Харківською нотаріальною конторою був посвідчений договір дарування від імені ОСОБА_10, яка подарувала сину ОСОБА_4 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Харкові по вул. Немишлянській, буд. 104. На момент оформлення договору дарування власниками спірного будинку були ОСОБА_10, якій належало 1/2 частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 березня 1976 року, яке видане 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою; 3/12 частин згідно свідоцтва про право власності, як частина в майні подружжя та 1/12 частина згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою 21 березня 1995 року, а всього 10/12 частин. ОСОБА_4 та позивачці ОСОБА_4 належало по 1/2 частині згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою 21 березня 1995 року. Договір дарування був зареєстрований в КП «Харківське міське БТІ», 02 липня 1997 року за реєстровим номером №3380, згідно якого за ОСОБА_4 зареєстровано 7/12 частин, що відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона ( дарувальник) передає або зобовязується передавати в майбутньому другій стороні ( обдарованому) безоплатно майно (дарунок ) у власність.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що дарувальник ОСОБА_10 розпорядилась при укладені угоди належною їй частиною власності на свій розсуд. В договорі дарування від 21 травня 1997 року дарувальник чітко виразив і свою волю з приводу предмету дарування, а саме, що вона дарує 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою від 16 березня 1976 року. Враховуючи зазначене, немає підстав вважати, що при реєстрації договору дарування від 21 травня 1997 року КП «Харківське Міське БТІ» була допущена помилка.

12 листопада 1997 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 був посвідчений договір дарування від імені ОСОБА_10 , яка подарувала дочці ОСОБА_4 4/12 частину жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходяться в м. Харкові по вул. Немишлянська, буд. 104 позивачці по справі ОСОБА_4

Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано належних доказів в підтвердження помилкового сприйняття дарувальником природи, прав та обовязків сторін договору дарування. Крім того, за життя ОСОБА_4 договір дарування не оскаржила.

Також судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду щодо безпідставності доводів позивача, що при укладенні договору дарування від 12 листопада 1997 року в ньому помилково не вказано, що ОСОБА_10 крім 4/12 належить 1/2 частина будинку, оскільки на момент оформлення цієї угоди, ОСОБА_10 зазначеною частиною власності розпорядилася.

Щодо позовних вимог в частині визнання частково недійсним договору дарування від 10 липня 2008 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа ОСОБА_8, згідно якому ОСОБА_4 подарував належну йому 7/12 частин спірного будинку своїй доньці ОСОБА_6 немає.

Позивачем ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не надано достатніх доказів на підтвердження її позовних вимог та підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, повно з'ясував та підтвердив наявними в справі доказами всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 313, пп. 1,4 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: