Справа № 22-ц-2647/2011 Головуючий у I інстанції Жук М.І.
Категорія цивільна Доповідач - Мамонова О. Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3.
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:позивача ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання нерухомого майна власністю одного із подружжя, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, в якому просив визнати квартиру АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю. Позов обґрунтований тим, що з листопада 1995 року по травень 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 30 серпня 2003 року ОСОБА_5, за його особисті кошти, була придбана спірна квартира, а тому у відповідності до приписів п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України вона є його особистою приватною власністю.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги та визнати квартиру АДРЕСА_1 його особистою власністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт наголошує на тому, що судом не були розглянуті та взяті до уваги докази позивача.

Зокрема, суд не звернув увагу на те, що спірну квартиру ОСОБА_5 було придбано за його особисті кошти, що підтверджується розпискою, згідно якої ОСОБА_5 позичив гроші для купівлі цієї квартири у ОСОБА_9 Вказані кошти були ним повернуті ОСОБА_9 після продажу належної йому квартири № 81 в буд. № 12 „б по вул. Одинцова в м. Чернігові.

Ну думку апелянта суд упереджено розглянув справу та взяв до уваги докази, які надавались стороною відповідача, а докази позивача взагалі не став розглядати.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.08.2011 року залишити без змін.

Вислухавши суддюдоповідача, пояснення апелянта ОСОБА_5 та його адвоката ОСОБА_6, які просили задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції, відповідачки ОСОБА_7 та її адвоката ОСОБА_8, які наполягали на законності рішення суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції керуючись ст.ст. 57, 60, 61 Сімейного Кодексу України, виходив з того, що позивачем не доведено факту придбання спірної квартири за особисті приватні кошти, а тому вона є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

З таким висновком суду першої інстанції повністю не може погодитись апеляційний суд через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 10 листопада 1995 року по 08 травня 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі.

30 серпня 2003 року ОСОБА_5 за нотаріально посвідченим договором купівлі продажу придбав у ОСОБА_10 квартиру № 29, яка знаходиться у будинку № 37 по вулиці Шевченка в місті Чернігові (а.с.6).

Вирішуючи спір щодо визнання права власності на спірну квартиру, придбану в 2003 році, районний суд помилково керувався нормами СК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року й норми якого відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України застосовуються до сімейних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Ураховуючи те, що права та обовязки сторін щодо спірного майна виникли в момент придбання цього майна у 2003 році, правовий режим цього майна та правовідносини сторін із приводу нього регулюються нормами КпШС України від 20 червня 1969 року, оскільки інше не встановлено законом.

Так, згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Статтею 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Позивачем по справі не доведено, що квартира АДРЕСА_1, є його особистою приватною власністю, оскільки ним не надано належних доказів зазначеного.

Посилання позивача на те, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, які він позичив згідно розписки у ОСОБА_9 та повернув їй після продажу належної йому квартири № 81 в буд. № 12 „б по вул. Одинцова в м. Чернігові, не мають правового значення по справі, оскільки статтею 24 КпШС України передбачено, що власністю кожного з подружжя може бути лише майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування.

Відтак, виходячи з того, що спірна квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі, вона є обєктом спільної сумісної власності подружжя Катруца.

Враховуючи, що при ухваленні судового рішення районним судом допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, апеляційний суд на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст. 22, 24 КпШС України ст. ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4, 313 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2011 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання нерухомого майна власністю одного із подружжя - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: