Справа № 22-ц-2103/2011 Провадження № 22-ц/2590/739/11 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Коверзнев В.О. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2011 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду ОСОБА_7 від 09 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк" про визнання додаткової угоди недійсною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 червня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 червня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вважає, що при зміні умов кредитного договору, укладення Додаткової угоди про внесення змін до договору кредиту № 935/5-138 від 25.04. 2006 року зокрема підвищення відсоткової процентної ставки за користування кредитом, відповідачем не було належним чином дотримано вимог чинного законодавства щодо законності та умов дійсностіі правочину. Тому що підписання зазначеної угоди було вчинено під тиском Кредитора без його(апелянта) волі що суперечить ч.Зст.203 ЦК, за якою волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Змінені умови договору є дискримінаційними, що є істотним порушенням його прав як споживача. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити

правило за яким змінюється процентна ставказа кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Тому дії кредитора за додатковою угодою від 10 жовтня 2008 року щодо підвищення процентної ставки з 16% до 21% повинні бути визнані незаконними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зазначена норма поширюється на доведення зацікавленою особою, що звертається за захистом до суду, обставин порушення своїх прав ' або інтересів протиправною поведінкою іншої сторони.

По справі судом встановлено, що 25.04.2006 року між сторонами укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №935/5-138, відповідно до якого позивач отримав у тимчасове користування грошові кошти в сумі 158355 грн. зі сплатою 16% річних за користування кредитними коштами строком до 20.04.2013 року.

Відповідно до п.2.6 розмір процентної ставки переглядається сторонами один раз на рік не пізніше 25 квітня кожного року користування кредитом, про що укладається відповідна Додаткова угода між кредитором та позичальником.

Виходячи зі змісту ст.627 ЦК свобода договору передбачає свободу в укладенні договору, неприпустимість примусу щодо вступу у договірні відносини, включає також можливість сторін вільно визначити характер договору який, вони укладають.

10.10.2008 року сторони уклали оскаржувану Додаткову угоду №935/5-148-1, якою погодили збільшення процентної ставки за користування кредитом на рівні 21% (ас.31).

В матеріалах справи наявні повідомлення, щодо підвищення процентної ставки за Договором кредиту від 25.04.2006 року до 21% річних з 20.10.2008року, які були надіслані Банком боржнику ОСОБА_5 (ас. 16-17), і які на думку апеляційного суду свідчать про належне повідомлення позивача щодо підвищення процентної ставки за кредитом.

Виходячи з вищезазначеного, що після прийняття рішення Банком щодо зміни процентної ставки за кредитом, відповідач як боржник з 24 листопада 2008 року почав сплачувати відсотки за користування кредитом за новою процентною ставкою, і крім того 2 липня 2009року позивач-позичальник, підписав ще додаткову угоду про проведення реструктуризації суми основної заборгованості, апеляційний суд вважає що фактичні дії ОСОБА_5 свідчать що він прийняв пропозицію відповідача, погодився з усіма умовами зазначеними в додатковій угоді від 10 жовтня 2008 року, та у відповідності з правилами ст.642 ЦК висловив своє волевиявлення, в додатковій угоді, у точній відповідності із зазначеним Банківським повідомленням.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає що сторони прийшли до взаємної згоди при укладенні додаткової угоди №1 від 10 жовтня 2008 року щодо підвищення процентної ставки за користування кредитом, а ОСОБА_5 всупереч правилам ст.10 ЦПК не доведено належними доказами про відсутність його волі у зазначеному правочині, і зокрема що при його укладенні мав місце тиск з боку відповідача.

Під час укладення сторонами оспорюваної додаткової угоди, відповідачем були дотримані всі вимоги, які є необхідними для дійсності правочину відповідно до ст.203 ЦК України. Позивачем дана угода була підписана, претензій ним ніяких не було заявлено при цьому.

Таким чином, зазначеними доказами повно, належно та допустимо спростовуються твердження апелянта щодо порушення його прав, оскільки Додаткову угоду ним підписано добровільно, зазначений правочин має юридичну силу, оскільки відповідає вимогам закону.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Таким чином, судова колегія вважає, що інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду ОСОБА_7 від 09 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: