Справа № 2-117/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2011 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Матвієнко В. М.

при секретарі Павличенко О.А.

представник позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 В»ячеслава Миколайовича про захист честі, гідності, ділової репутації , відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації , відшкодування моральної шкоди.

У позові вказано, що 19 та 20 серпня 2010 року на замовлення ОСОБА_5, на сітілайті ,власником якого є ТОВ рекламна Агенція «Стар», а орендарем ОСОБА_2 на

пл. Ярмаркова м. Лубни останнім було розміщено інформацію стосовно позивача наступного змісту: «ОСОБА_6 директор такси «Вояж» верни деньги компаньону! Восьмая заповедь : не укради 20:15» . Позивач вважає цю інформацію недостовірною і вказує, що він являється приватним підприємцем з надання інформаційних послуг на пасажирські перевезення таксі «Вояж» на території м. Лубни та району. Ніяких компаньйонів у його бізнесі ніколи не було, коштів він нікому не винен, боргів він не має. Висвітлена інформація на сітілайті стала доступною великому колу осіб, в тому числі й клієнтам таксі «Вояж», що істотно вплинуло на його ділову репутацію, честь та гідність, як людини, приватного підприємця. Недостовірна інформація, порушила право на недоторканність його ділової репутації, як приватного підприємця, оскільки спотворила та принизила оцінку його діяльності з боку громадськості та суспільства, ця оцінка перестала бути обєктивною, поставила під сумнів наявність у позивача необхідного досвіду діяльності із роботи на ринку інформаційних послуг в таксі, дотримання ним моральних та правових норм, створила враження, що позивач здійснює фіктивну підприємницьку діяльність, по суті є тільки позичальником коштів, які не повертає людям .В той же час більшість клієнтів та абонентів таксі «Вояж» відмічають покращення умов обслуговування в порівнянні із іншими таксі міста. Позивач вказує, що інформація є поширеною, тобто доведеною до невизначеного кола осіб, стосується саме його, розміщена без його дозволу ,не відповідає дійсності, тобто є недостовірною, порушує його особисте немайнове право , як приватного підприємця на недоторканність ділової репутації.

Позивач прохає суд визнати інформацію поширену відповідачами 19 та 20 серпня 2010 року через сітілайт, що розміщений на Ярмарковій площі в м. Лубни, стосовно ОСОБА_4 про те, що він як директор таксі «Вояж» винен кошти компаньйону недостовірною та такою, що порушує його особисте немайнове право приватного підприємця на недоторканність ділової репутації. Зобовязати відповідачів спростувати протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили недостовірну інформацію про приватного підприємця ОСОБА_4 аналогічним способом шляхом розміщення на сітілайті на Ярмарковій площі м. Лубни впродовж двох діб постеру з інформацією наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ. Шановні Лубенці та гості! ОСОБА_2 та ОСОБА_5 спростовують недостовірну інформацію, поширену 19 та 20 серпня 2010 року розміщену на даному сітілайті щодо винності ОСОБА_4, як директора таксі «Вояж» компаньйону коштів. ОСОБА_2В та ОСОБА_5. визнають те, що ОСОБА_4 не винен ніяких коштів компаньйону, якого у нього ніколи не було.» Стягнути в відповідачів на мою користь 10000 гривень в якості морального відшкодування за розповсюдження недостовірної інформації, що призвело до порушення його нормального ритму, способу життя, принизила його репутацію, як підприємця в думці людей, клієнтів таксі ,перенесенні моральних та душевних страждань. Разом з тим позивач прохає стягнути з відповідачів всі понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, прохає їх задовольнити у повному обсязі, мотивуючи тим, що поширена інформація на сітілайті 19 та 20 серпня 2010р. є неправдивою, він нікому дозволу на її розміщення не давав, замовник цієї інформації являється його конкурент по бізнесу ОСОБА_5 Дана інформація принизила його ділову репутацію, честь та гідність, як підприємця, громадянина, порушує його особисте немайнове право , як приватного підприємця на недоторканність ділової репутації. В зв»язку з приниженням його ділової репутації , йому заподіяна моральна шкода.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги в частині визнання інформації поширеної в період 19.08.-20.08.2010р. на сітілайті на пл. Ярмарковій м. Лубни стосовно ОСОБА_4 неправдивою , зобов»язання спростувати цю інформацію таким же способом , за вказаним позивачем змістом , на тому ж самому сітілайті визнав повністю, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не визнав так як своєї вини в заподіяння моральної шкоди позивачу не вбачає, оскільки порушив законодавство про рекламу ОСОБА_5, який замовляв цю інформацію, прохав її поширити, здійснив оплату за розміщення на сітілайті цієї інформації, її виготовлення на постері. З»ясувавши, що виникли проблеми в зв»язку з розміщенням цієї інформації зразу ж повернув частину перерахованих йому коштів від ОСОБА_5 останньому. Умислу принизити честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_4 в нього не було , виготовлений постер з інформацією, що був розміщений на сітілайті йому надав ОСОБА_7 На час розміщення інформації він не знав ОСОБА_5 взагалі.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він перебував у нормальних ділових стосунках з ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4 У серпні 2010р. до нього звертався ОСОБА_5, який прохав виготовити на постері інформацію щодо ОСОБА_4, надавши її текст, який був у по - дальшому розміщений на сітілайті. На його запит, чи не буде проблем з розміщенням такої інформації ОСОБА_8 його запевнив, що ні, така інформація розміщувалася в інших місцях України. Виготовлений постер з інформацією він передав ОСОБА_2, який потім розмістив на сітілайті . Йому відомо, що ОСОБА_2 повернув частину коштів отриманих від ОСОБА_9 за виготовлення та розміщення інформації останньому.

Відповідач ОСОБА_5 повторно у судове засідання не з»явився, на виклики суду не з»являється, надавши суду свої письмові заперечення на позов.

В судове засідання призначене на 22.03.2011 року викликався через органи ЗМІ, заяв про перенесення розгляду справи від нього до суду не надходило.

Третя особа ТОВ рекламна агенція «Стар» прохає розглянути справу без свого представника, звернувшись до суду з письмовою заявою .

Заслухавши думку сторін, достатністю матеріалів, письмових доказів суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача ОСОБА_5 та представника ТОВ рекламна агенція «Стар».

Дослідивши матеріали, докази, обставини справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Встановлено, що 19 та 20 серпня 2010 року на замовлення ОСОБА_5, на сітілайті власником якого є ТОВ рекламна Агенція «Стар», а орендарем ОСОБА_2 на пл. Ярмаркова м. Лубни було розміщено інформацію стосовно ОСОБА_4 наступного змісту: «ОСОБА_6 директор такси «Вояж» верни деньги компаньону! Восьмая заповедь : не укради 20:15» , що підтверджується поясненнями відповідача ОСОБА_2 Ю,В., свідка ОСОБА_7, фотографіями доданих до матеріалів справи.

Замовником на виготовлення та розміщення цієї інформації , на сітілайті розташованому у громадському місці, поблизу центрального ринку на пл. Ярмаркова м. Лубни був ОСОБА_5, що підтвердили у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, свідок ОСОБА_7 Факт того, що ОСОБА_5 замовляв виготовлення та розміщення цієї інформації підтверджується виставленими йому ОСОБА_10 рахунками на оплату за виготовлення та розміщення на сітілайті його інформації, які він оплатив, платіжним дорученням та банківськими документами згідно яких проводилися банківські операції щодо переказів цих коштів, їх повернення ОСОБА_2 ОСОБА_5

Позивач вважає, інформацію поширену 19 та 20 серпня 2010 року на замовлення ОСОБА_5 недостовірною, яка не відповідає дійсності , мотивуючи тим, що він являється приватним підприємцем з надання інформаційних послуг на пасажирські перевезення таксі «Вояж» на території м. Лубни та району, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В02 841000 від 07.04.2010 року, свідоцтвом № 1831 про сплату єдиного податку від 01.05.2010 року, квитанціями про розміщення реклами в місцевій пресі в газеті «Вісник» за квітень-липень 2010 року, квитанціями про розміщення реклами на місцевому телеканалі ТБ «Лубно» за квітень 2010 року, договорами оренди номерів мобільних операторів та візитками. Ніяких компаньйонів у його бізнесі ніколи не було, коштів він нікому не винен, боргів він не має. Поширена інформація на сітілайті стала доступною великому колу осіб, в тому числі й клієнтам таксі «Вояж», що істотно вплинуло на його ділову репутацію, честь та гідність, як людини, приватного підприємця. Недостовірна інформація, порушила право на недоторканність його ділової репутації, як приватного підприємця, оскільки спотворила та принизила оцінку його діяльності з боку громадськості та суспільства, ця оцінка перестала бути обєктивною, поставила під сумнів наявність у позивача необхідного досвіду діяльності із роботи на ринку інформаційних послуг в таксі, дотримання ним моральних та правових норм, створила враження, що позивач здійснює фіктивну підприємницьку діяльність, по суті є тільки позичальником коштів, які не повертає людям .В той же час більшість клієнтів та абонентів таксі «Вояж» відмічають покращення умов обслуговування в порівнянні із іншими таксі міста. Позивач вказує, що інформація є поширеною, тобто доведеною до невизначеного кола осіб, стосується саме його, розміщена без його дозволу ,не відповідає дійсності, тобто є недостовірною, порушує його особисте немайнове право , як приватного підприємця на недоторканність ділової репутації.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно до норми ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. За ст. 94 ЦК України вказується , що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. В даному випадку розміщення недостовірної інформації на сітілайті призвело до приниження честі, гідності , порушення права на недоторканість ділової репутації ОСОБА_4, як підприємця, громадянина. Згідно Пленуму ВСУ у постанові №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації чого вимагає позивач.

У відповідності з ч.3 ст. 277 ЦК України негативна інформація , поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа , яка її поширила , не доведе протилежного. Відповідач ОСОБА_5 не підтвердив дійсності своєї інформації поширеної на сітілайті 19.08.та 20.08.2010 року, у судові засідання не з»являється, звернувшись до суду тільки з письмовим клопотанням за яким вказує на відсутність договірних відносин з ОСОБА_2 щодо розташування на сітілайті інформації про ОСОБА_4 (а.с.28-29). Згідно ст. 205 ЦК України вказано, що правочин, для якого законом не встановлена обов»язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Судом встановлено, що замовником інформації розміщеної на сітілайті щодо ОСОБА_4 є ОСОБА_5, який замовляв виготовлення та розміщення цієї інформації , що підтвердили у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, свідок ОСОБА_7 Разом з тим за виготовлення та розміщення інформації ОСОБА_2 виставляв ОСОБА_5 рахунки фактури від. 11.08.2010р. та 13.08.2010 року , які ОСОБА_5 частково оплатив. Після виникнення спору щодо розміщення інформації ОСОБА_2 згідно платіжного доручення №23 від 31.08.2010 року частково повернув ОСОБА_5 отримані від нього кошти , які ним були отримані , що підтверджується копіями рахунків , платіжним дорученням, банківськими документами про проведення банківських операцій пов»язаних переводом грошей у безготівковій формі. Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 виникли правовідносини направлені на виготовлення та розміщення інформації на сітілайті, на це було волевиявлення цих осіб. Згідно ст. 277 ЦК України передбачено право фізичної особи , особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації на відповідь або на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. За змістом п.п. 9,12 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та п. 13 Інформаційного листа ВГСУ № 01-8/184 від 28.03.2007р. відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є особа, яка поширила недостовірну інформацію. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації є особа, яка поширила інформацію. В даному випадку належними відповідачами являються ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які поширили вказану інформацію на сітілайті. З вимогами позивача щодо способу спростування цими відповідачами поширеної інформації, способу захисту свої прав суд погоджується, вимоги позивача є правомірними.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю , відшкодовується особою., що її завдала за наявності її вини . Факт заподіяння моральної шкоди позивачу знайшов своє підтвердження у судовому засіданні , оскільки своїми діями замовник на виготовлення та поширення неправдивої інформації ОСОБА_5 принизив честь, гідність та ділову репутацію позивача, як громадянина , приватного підприємства, в зв»язку з чим він переніс моральні та душевні страждання, було порушено його нормальний ритм, спосіб життя, змінилася про нього думка в думці громадян міста, його клієнтів. Вина в заподіянні моральної шкоди є тільки ОСОБА_5 так як ОСОБА_2 , не мав умислу на приниження честі гідності , ділової репутації позивача, сам зміст інформації надавав для поширення ОСОБА_5 отже відшкодуванням моральної шкоди повинно здійснюватися тільки ОСОБА_5, в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 слід відмовити. При визначенні розміру моральної шкоди суд взяв до уваги тривалість, характер, глибину моральних, душевних страждань, ступінь вини заподіювача, вимоги розумності та справедливості і оцінює в розмірі 5000 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України вказано, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що судом враховано при стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача при розгляді цієї справи.

Керуючись ст. 2, 4, 16, 23, 51, 94, 277, 1167 ЦК України,

ст. ст.10, 11, 88, 209, 212- 215, 367 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 В»ячеслава Миколайовича про захист честі, гідності, ділової репутації , відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати інформацію поширену ОСОБА_2 та ОСОБА_5 19 та 20 серпня 2010 року через сітілайт, що розміщений на Ярмарковій площі м. Лубни Полтавської області стосовно ОСОБА_4 про те, що він як директор таксі «Вояж» винен кошти компаньйону недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право приватного підприємця ОСОБА_4 на недоторканність ділової репутації.

Зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 спростувати протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили недостовірну інформацію про приватного підприємця ОСОБА_4 аналогічним способом шляхом розміщення на сітілайті на Ярмарковій площі м. Лубни впродовж двох діб постеру з інформацією наступного змісту:

«СПРОСТУВАННЯ. Шановні Лубенці та гості!

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 спростовують недостовірну інформацію, поширену 19 та 20 серпня 2010 року розміщену на даному сітілайті щодо винності ОСОБА_4, як директора таксі «Вояж» компаньйону коштів. ОСОБА_2В та ОСОБА_5. визнають те, що ОСОБА_4 не винен ніяких коштів компаньйону, якого у нього ніколи не було.»

Стягнути ОСОБА_5 В»ячеслава Миколайовича на користь ОСОБА_4 5000 грн. моральної шкоди, 178 грн. 50 коп. судового збору, 37 грн. 50 коп. за інформаційно технічне забезпечення по розгляду справи, 90 грн. вартості оголошення повідомлення про виклик у судове засідання у ЗМІ , 633 грн. за надання правової допомоги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4

8 грн. 50 коп. судового збору, 37грн. 50 коп. за інформаційно технічне забезпечення по розгляду справи, 317 грн. за надання правової допомоги.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_11