Справа № 2-161/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2011 року Тростянецький районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Линник О.С.

при секретарі Доля Н. В., з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тростянець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, зобовязання не чинити перешкод у користуванні житлом, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про вселення, зобовязання не чинити перешкоди у користуванні житлом, стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що їй належить на праві власності 3/4 частини однокімнатної квартири №84 по вул.Відродження України в м.Тростянець Сумської області, з яких 1/2 частина належить на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано органом приватизації виконкому Тростянецької міської ради 27.03.1997 року, та 1/4 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Тростянецькою районною держнотконторою 27.10.2009 року після смерті її матері ОСОБА_4. Іншими співвласниками квартири є її неповнолітній рідний брат ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідач - ОСОБА_2, які набули право власності по 1/6 частині квартири в порядку спадкування після смерті її матері, яка померла 08.01.2009 року. З 30.03.1993 року вона була зареєстрована (прописана) та проживала у вищезазначеній квартирі, іншого житла на праві власності вона не має.

В березні 2009 року, після смерті матері, відповідач став перешкоджати їй в користуванні вказаною спірною квартирою: відповідач не впускає її в квартиру, змінив замки на вхідних дверях. Вона змушена мешкати у своєї бабусі АДРЕСА_1, але вона продовжує оплачувати свою частку в квартплаті.

В 2009 році вона зверталася з відповідною скаргою до дільничого інспектора міліції Тростянецького РВ УМВС з приводу порушення її права на користування квартирою, з відповідачем була проведена бесіда, але перешкоди у користуванні квартирою продовжилися. Порушенням її прав власності та житлових прав відповідачем завдається їй моральна шкода, так як вона змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

З вищезазначених підстав ОСОБА_1 у поданому позові просила вселити її в квартиру АДРЕСА_2, зобовязати ОСОБА_2 передати їй комплект ключів від вхідних дверей в квартиру та не чинити перешкод у користуванні цим житлом в подальшому, стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1700 грн. у відшкоудвання моральної шкоди та понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і вказала, що вона з народження проживала у спірній квартирі із матірю, і після одруження матері із відповідачем та народження брата ОСОБА_5 вони проживали у квартирі вчотирьох. У 2003 році вона через сварку із ОСОБА_2 перейшла проживати до бабусі - ОСОБА_6, однак не мала перешкод користуватися спірною квартирою. Після смерті матері вона мала вільний доступ до вказаної квартири, але у березні 2009 року відповідач змінив замки на вхідних дверях, та не дав їй ключі, мотивуючи це тим, що зникають його речі. Вона зверталась до правоохоронних органів з приводу протиправної поведінки ОСОБА_2, однак він до цього часу перешкоджає їй користуватися спірною квартирою, не дозволяє бачитися із братом.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, вказуючи на те, що із 1998 року він проживав у цивільному шлюбі із матірю позивачки та у 2000 році він одружився із ОСОБА_4 У 2004 році було вчинено крадіжку його грошей, у якій він звинуватив позивачку, і тоді ОСОБА_1 пішла проживати до своєї бабусі. Через те, що позивач вела аморальний спосіб життя у неї виникали сварки із матірю. Після смерті ОСОБА_4, позивач зявлялась у спірній квартирі, де залишала після себе безлад, потім пропали речі у квартирі і він у березні-квітні 2009 року змінив замки на вхідних дверях. Через неприязні стосунки, які склались між сторонами, він заперечує проти вселення ОСОБА_1 у спірну квартиру, не визнає вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що після смерті ОСОБА_4, вона разом із ОСОБА_1 приходили у спірну квартиру, де ОСОБА_1 забрала сервіз батьків. Згодом, у літній період часу 2009 року, вона із ОСОБА_1 приходила до спірної квартири, але двері відповідач не відчинив. Через деякий час свідок знову із ОСОБА_1 мали намір потрапити до квартири, щоб побачитись із братом позивачки ОСОБА_5, але ОСОБА_4 тому перешкодив.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_1 зверталась до органу опіки та піклування з приводу перешкод, які створює ОСОБА_4 у спілкуванні позивачки із її малолітнім братом ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що останні вісім років ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі, та проживає у бабусі. Він неодноразово чув, як сварились ОСОБА_1 і її мати ОСОБА_4 ОСОБА_4 свідкові розповідав, що не забороняє ОСОБА_1 жити у спірній квартирі.

Було встановлено, що однокімнатна квартира АДРЕСА_3 загальною площею 35,8 м кв. розташована на 3 поверсі пятиповерхового будинку (а.с.5), була приватизована ОСОБА_10 та ОСОБА_1 в рівних долях на підставі рішення органу приватизації виконкому Тростянецької міської Ради народних депутатів, що підтверджується свідоцтвом від 27.04.1997 р. (а.с. 7).

ОСОБА_10 після одруження із ОСОБА_2 05.10.2000 року змінила прізвище на "Холщова" (а.с._63).

Після смерті ОСОБА_4, яка настала 08 січня 2009 року (а.с.58), її дочка ОСОБА_1 та її чоловік - ОСОБА_2 у своїх інтересах та в інтересах свого сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, подали до держнотконтори заяви про прийняття спадщини, а мати померлої - ОСОБА_6 - подала заяву про відмову від належної їй долі спадкового майна на користь ОСОБА_1 (а.с.55-57).

частини відмову від спадщини на користь своєї дочки.

На підставі заяви ОСОБА_1 державний нотаріус Тростянецької держнотконтори видав позивачці ОСОБА_1 свідоцтво від 28 жовтня 2009 року про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна - 1/2 частини спірної квартири (а.с. 65).

Відповідач ОСОБА_2 та його син ОСОБА_5 на даний час свідоцтво про напрво на спадщину на частку у спірній квартирі не отримали.

Таким чином, позивачка стала співвласницею 3/4 частини у вищезазначеній квартирі, що також підтверджується довідкою КП "Охтирське МБТІ" за №60 від 22.03.2011 року (а.с.26).

З 30.03.1993 року позивач постійно прописана у спірній квартирі, що підтверджується копією паспорту (а.с.10-11).

У спірній квартирі без реєстрації постійно проживає відповідач ОСОБА_2 разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Про наявність між сторонами спору щодо проживання у квартирі свідчать матеріали перевірки за зверненням до міліції ОСОБА_1 від 12.08.2009 року, яка просила прийняти міри відносно гр.ОСОБА_2, який в квартирі АДРЕСА_4 не прописаний, але проживає, замінив вхідний замок у вхідних дверях та не дає їй ключів від квартири, хоча там знаходяться її речі.

Після прийняття Тростянецьким райвідділом заяви ОСОБА_1 була проведена перевірка, опитані заявниця скарги, ОСОБА_2, бабуся заявниці ОСОБА_6, за наслідками перевірки 19.08.2009 року був винесений висновок, згідно якого було вирішено подальшу перевірку припинити, зібрані матеріали приєднати до справи Тростянецького РВ (а.с.18,50-53).

Відповідач визнав у суді факт заміни ним замків на вхідних дверях квартири у березні-квітні 2009 р. Оскільки він ключів від нових замків позивачці не передає, для ОСОБА_1 створюються перешкоди в користуванні житлом, які суд вважає за необхідне усунути, та зобовязати відповідача передати ОСОБА_1 комплект ключів від спірної квартири.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини майна в натурі, яка відповідає його частці у справі спільної часткової власності.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За ст.155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Згідно ч.2,3 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, суд приходить до висновку про те, що позивач неправомірно позбавлена права проживати у квартирі, яка належить їй на праві власності, як співвласнику, тому підлягає вселенню.

Суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивачки про зобовязання відповідача не чинити перешкод в користуванні житлом в подальшому, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що право позивача може бути порушено відповідачем у майбутньому.

Також суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди позивач посилається на ст.1167 ЦК України.

Так, за положеннями ст.1167 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання, є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобовязань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобовязань виникає з неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне зобовязання це зобовязання, що виникло внаслідок заподіяння шкоди, а заподіяння шкоди іншій особі не завжди породжує деліктне зобовязання. Воно виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобовязальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобовязальних правовідносин.

За ст.611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки Житловим кодексом УРСР не передбачено відшкодування моральної шкоди, тому суд приходить до висновку про те, що дія статті 1167 ЦК України не поширюється на спірні правовідносини.

Крім того, необхідно відшкодувати позивачці за рахунок відповідача судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, відповідно до ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Цивільний позов задоволено частково.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_5.

Зобовязати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 комплект ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_5.

Стягнути на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 8 грн.50 коп. у відшкодування судового збору та 37 грн. у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя