АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 52 (1) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

«02» серпня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Братіщевої Л.А., Турік В.П.

при секретарі - Бадалян Н.О.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2011 року за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Криворізьке міськсвітло» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до Комунального підприємства «Криворізьке міськсвітло» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом №80 від 06 квітня 2010 року був прийнятий до відповідача на посаду начальника дільниці з обслуговування, впровадження та експлуатації технічних засобів регулювання дорожнього руху.

Наказом №116 від 29 листопада 2010 року його було звільнено з займаної посади на підставі ч.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором. Вважає, що підставою для звільнення були дисциплінарні стягнення, які були покладені на нього наказом №74-К від 06.09.2010р. та наказом №101 К від 25.10.2010р.

Оскільки вважає, що наказ про звільнення є незаконним, просив суд відновити на посаді начальника дільниці з обслуговування, впровадження та експлуатації технічних засобів регулювання дорожнього руху КП «Криворізьке міськсвітло», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 листопада по день поновлення на роботі та стягнути на його користь 50тис.грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, поновлено позивача на посаді начальника дільниці з обслуговування, впровадження та експлуатації технічних засобів регулювання дорожнього руху КП «Криворізьке міськсвітло» з 30 листопада 2010 року; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13386грн. та 1 тис. грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з відповідача на користь держави судові витрати. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати допущено до негайного виконання.

Не погодившись із рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду змінити в частині стягнення середньої заробітної плати та моральної шкоди у звязку із тим, що суд стягнув середній заробіток за 115 днів прогулу, а не за повних 5 місяців 11 днів вимушеного прогулу; при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом не враховано знаходження його на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у звязку із порушенням його права на працю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом №80 від 06.04.2010р. позивача ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника дільниці з обслуговування, впровадження та експлуатації технічних засобів регулювання дорожнього руху КП «Криворізьке міськсвітло».

Наказом №74-К від 06.09.2010р. позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за грубу і некоректну поведінку в трудовому колективі та демонстративне невиконання розпорядження керівника підприємства та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Наказом №101-К від 25.10.2010р. ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів.

Наказом №116 від 29 листопада 2010 року ОСОБА_1Є звільнено із займаної посади на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України.

Розглядаючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, як вважає колегія, правильно виходив з того, що позивача було звільнено з незаконних підстав, правильно послався на ст. 235 ЦК України, яка передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому поновив позивача на займаній посаді та стягнув на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Зазначений висновок суду узгоджується із п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» який зазначає, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачено, що середня заробітна плата розраховується шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

З матеріалів справи убачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 116,40грн. (а.с. 12), кількість робочих днів 115, заробітна плата за час вимушеного прогулу (з 30.11.2010р. по 18.05.2011р. день ухвалення рішення) буде становить 116,40 х 115 = 13386грн., тому доводи позивача в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не вірно визначив середній заробіток є необґрунтованими.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, судом враховано, що незаконним звільненням ОСОБА_3Є заподіяна моральна шкода, тяжкість вимушених змін у його життєвих і стосунках.

Доводи ОСОБА_1 щодо неврахування судом першої інстанції знаходження його на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у звязку із незаконним звільненням є безпідставними, оскільки позивач під час роботи на підприємстві відповідача неодноразово знаходився на лікуванні по захворюванню гіпертонічний криз.

Інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у звязку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: