Провадження №2/263/2882/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Ікорської Є.С. при секретарі Турчиній Н.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що сторони з 03.09.2011 року знаходились у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є батьком дитини, у зв`язку з чим зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Зазначає, що з вересня 2014 року відповідач не мешкає з сім`єю та не надає дитині матеріальної допомоги у зв`язку з тим, що виїхав з м.Донецька до м.Маріуполя працювати. Дитина проживає із позивачкою в м.Донецьк та перебуває на її утриманні. Позивачка просить суд стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму до досягнення сином повноліття. Збільшивши позовні вимоги, позивачка зазначила, що довгий час не мала змоги розшукати відповідача у зв`язку з тим, що він змінив номер телефону та не повідомляв їй адресу своєї реєстрації в м.Маріуполі як внутрішньо переміщеної особи. Згодом вона також дізналась, що їх шлюб було розірвано за позовом чоловіка та по справі винесене заочне рішення суду. Приймаючи до уваги, що нею приймались усі заходи щодо розшуку відповідача та стягнення з нього аліментів, але він ухилявся від їх сплати, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 01.09.2014 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму, до досягнення сином повноліття. Одночасно просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу.

Представник позивачки адвокат Кравчук Л.Є. в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні, будучи допитаним під присягою за правилами ст.184 ЦПК України, позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти сплати аліментів з дати пред`явлення позову, заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу. Пояснив суду, що є військовослужбовцем та у 2014 р. виїхав з м.Донецька для участі в АТО. Від сплати аліментів не ухилявся, від позивачки не ховався. Передавав грошові кошти дружині в 2014 р. через тестя, точно суми не пам`ятає, у 2015 р. близько 6-8 тис.грн., у 2016 р. близько 20 тис.рублів. Телефонний зв`язок з дружиною не підтримував, оскільки як військовослужбовцю йому заборонено підтримувати зв`язок з особами, що перебувають на непідконтрольній Україні території, в інший спосіб переказувати грошові кошти до м.Донецька неможливо. Через свою матір він дізнався, що дружина не хочу від нього брати гроші, їй від нього нічого не потрібно. Оскільки місце служби військовий комісаріат він не змінював, вважає, що його легко можна було знайти. Так у вересні 2016 р. приїхав до військкомату у м.Маріуполь його тесть і йому повідомили місцезнаходження і дали його мобільний телефон. Він не знав, за якою адресою проживає у м.Донецьку дружина, лише, що прописана у його бабусі по АДРЕСА_1 , певний час проживала у своїх батьків по АДРЕСА_2 , останній час мешкає у нового чоловіка.

Представник відповідача адвокат Сукач Т.В. просила позов задовольнити за період з моменту звернення позивачки до суду, відмовивши у стягненні аліментів за минулий період та витрат на правову допомогу. Зазначила, що позивачкою не надано належних доказів тому, що ОСОБА_2 ухилявся від сплати аліментів з 01.09.2014 року, вона знала про місце служби відповідача і ніщо не перешкоджало їй його знайти.

Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, допитавши сторони, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 03.09.2011 року укладено шлюб між сторонами по справі, про що в книзі атів цивільного стану зроблено актовий запис №936.

Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком зазначено ОСОБА_2 .

Відповідно до заочного рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.01.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Дитина проживає з позивачкою, що не заперечувалось сторонами.

З показів свідка ОСОБА_5 , який є батьком позивачки, вбачається, що йому невідомо про факти надання відповідачем грошових коштів своїй дружині на утримання дитини. У вересні 2016 р. він знайшов відповідача, коли приїхав до м.Маріуполя і звернувся до військкомату, там йому повідомили його місцезнаходження і номер мобільного телефону. Свідок зазначив, що сторони проживали в його будинку по АДРЕСА_3 , в кінці вересня 2014 р. відповідач виїхав до м.Маріуполя. Серпень та вересень 2014 р. ОСОБА_1 проживала у Маріуполі, потвм повернулася до Донецька. 15.01.2015 р. він привозив зятю речі у м.Маріуполь. У період з 25.01.2015 р. по 28.12.2015 р. дочка проживала на території Росії. Телефонний зв`язок між подружжям був втрачений. З січня 2016 р. ОСОБА_1 мешкає у свого нового чоловіка.

З довідки від 22.12.2015 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрував своє місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_4 .

З довідки від 26.01.2015 р., виданої ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що ОСОБА_2 в період з 15.04.2014 по 17.08.2014 р. брав участь в антитерористичній операції, перебував на посаді інструктора відділу комплектування та призову ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з довідкою з місця служби відповідач за вересень 2016 р. отримав грошове забезпечення у сумі 8885,17 грн.

Відповідно до договору оренди відповідач тимчасово орендує квартиру АДРЕСА_5 з березня 2015 р. За матеріалами справи відповідач на постійній основі проходить службу в Донецькому обласному військовому комісаріаті, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Згідно зі ст.ст.180,181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до вимог ст.182,183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, гарантовано, що у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків.

Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

При цьому, ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені йому листи та інші подібні дії.

Отже, обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та не можливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Відповідно до ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Суд вважає, що позивачкою не надано доказів тому, що нею вжито заходів щодо одержання аліментів з відповідача. Позивачка в позовній заяві вказує на те, що відповідач поїхав у вересні 2014 року з Донецьким обласним військкоматом працювати до м.Маріуполя та адреса його реєстрації їй стала відома тільки перед поданням позову про стягнення аліментів. Одночасно зазначає, що вона змушена була розшукувати його за місцем роботи. Незважаючи на вищенаведене, позивачкою не наведено будь-яких переконливих доказів тому, чому знаючи місце роботи відповідача вона не подала до суду позову раніше. Крім того, у відповідності до ст.78 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача в справах за позовами про стягнення аліментів або про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, невідоме, суд ухвалою оголошує його розшук. Розшук проводиться органами Національної поліції, а витрати на його проведення стягуються з відповідача в дохід держави за рішенням суду.

Також слід відзначити, що за правилами ч.1 ст.110 ЦПК України ОСОБА_1 могла звернутися до суду у будь-який час і за своїм зареєстрованим місцем проживання, зокрема, до суду, якому відповідно до Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України № 2710/38-14 від 02.09.2014 р. «Про визначення територіальної підсудності справ» підсудна справа замість місцевого загального суду, розташованому у районі проведення антитерористичної операції.

За таких обставин, враховуючи матеріальне становище дитини і відповідача, а також розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що відповідач повинен надавати допомогу позивачці на утримання дитини в розмірі ? частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття з дати звернення до суду, а саме 27.09.2016 року.

Оскільки проживання відповідача в орендованій квартирі носить тимчасовий характер, суд вважає, що утримувати аліменти слід за місцем дислокації військового комісаріату, де служить відповідач.

Також суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в межах суми платежу за 1 місяць.

Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України суд повинен вирішити, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 79 ЦПК України передбачений вичерпний перелік судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Згідно зі статтею 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р. № 4191-VI, який набрав чинності з 1 січня 2012 року, встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ.

Так, граничний розмір витрат, пов`язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Витрати пов`язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, не можуть перевищувати 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за сукупність дій, необхідних для розгляду справи. Розмір мінімальної заробітної плати з 1 травня 2016 року складає 1450 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивачці була надана правова допомога адвокатом Кравчук Л.Є. Згідно з розрахунком гонорару адвокатом Кравчук Л.Є. на усну консультацію витрачено 30 хв., ознайомлення з документами і складання позовної заяви, її друк 1 год.30 хв., ознайомлення з запереченнями на позов та складання заяви про збільшення позовних вимог 30 хв., участь в судовому засіданні 30 хв., що загалом складає 3 год. ( 40% від 1450 грн. = 580 грн. х 3 год. = 1740 грн.). Позивачкою відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру сплачено адвокату 1740 грн., що з врахуванням часу, необхідного для надання правової допомоги, не перевищує граничного розміру за вищевказаним законом.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, а також з урахуванням п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, виходячи з характеру правовідносин, суд застосовує загальні засади цивільного законодавства, зокрема справедливості, добросовісності та розумності, і вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в сумі 900 грн.

Згідно з ч.2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюється законом.

З посвідчення ОСОБА_2 вбачається, що він має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, внаслідок чого в силу ч.2 ст.88 ЦПК України судовий збір у сумі 551,20 грн. компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.180-182,183,191 Сімейного кодексу України, ст.ст.10, 11, 59, 60, 79, 84, 88, 212-215, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 27.09.2016 р. до повнолітня дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 900 грн.

Судовий збір в сумі 551,20 грн. - компенсувати за рахунок держави.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Є.С. Ікорська