АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Варенко О.П., Григорченка Е.І.

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2011 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором станом на 30 квітня 2009 року 260 408,27 грн., вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по справі, яким в задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, то 12 травня 2008 року між сторонами був укладений кредитно-заставний договір № LV1BAE000087134, відповідно до умов якого ОСОБА_2 у позивача отримав кредит в сумі 33 283,77 доларів США, для придбання автомобілю та сплати страхових платежів, з терміном повернення до 10 травня 2012 року та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно та відсотків у розмірі 17,04 % на рік.

Враховуючи те, що відповідач належним чином не виконував своїх обов'язків за договором, станом на 30 квітня 2009 року за ним утворилась заборгованість в сумі 34 212,48 доларів США, що гривневому еквіваленті складає 260 408,27 грн.

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Оскільки відповідач не виконував належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судом було вірно вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень по ним.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Що стосується доводів апелянта про порушення судом норм процесуального права, то колегія суддів, вивчивши матеріали справи таких порушень не знайшла. Як вбачається з матеріалів справи, відповідача у відповідність положень ч. 3 ст. 74 ЦПК України своєчасно було повідомлено про судове засідання 25 жовтня 2010 року та 23 березня 2011 року /а.с. 44, 54/, позивач в судові засідання не з'явився. Заяви про відкладення розгляду справи, які відповідач направляв поштою за один день до судового засідання надійшли до суду вже після засідань. Отже, суд зробив вірний висновок, що в супереч положень ч. 2 ст. 77 ЦПК України ОСОБА_2 не повідомив суд про причини неявки у судове засідання, а тому вірно вважав, що відповідач не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2011 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: