Справа №22ц-1934,2011р. Головуючий в 1-й інстанції
ОСОБА_1
Категорія: 27 Доповідач Капітан І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року квітня місяця «20»дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Капітан І.А.

Суддів: Бугрика В.В., Колісниченка А.Г.

при секретарі Ільченко К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від «14»грудня 2010 року

за позовом

ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи ОСОБА_3, Управління Національного Банку України в Херсонській області про визнання недійсним положень кредитного договору, визнання незаконним збільшення процентної ставки, перерахунок заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»(далі Банк) про визнання недійсним положень кредитного договору, визнання незаконним збільшення процентної ставки, перерахунок заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 14 вересня 2007 року він уклав з Банком кредитний договір та додаткову угоду до вказаного договору, відповідно до яких Банк надав йому 36000 доларів США на строк до 14 вересня 2017 року зі сплатою відсотків у розмірі 12,9% річних.

Відповідно до п. 1.3.1, п.5.2 кредитного договору, з урахуванням додаткової угоди, Банк з березня 2008 року збільшив процентну ставку за кредитним договором по простроченим зобовязанням з 12,9% до 25,8%, з липня 2008 року до 29,8%, а по поточним зобовязанням з липня 2008 року з 12,9% до 14,9%.

Вважаючи, що умови кредитного договору щодо права Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки є несправедливими та суперечать вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним п.5.2 кредитного договору №0 від 14 вересня 2007 року; визнати незаконними збільшення Банком процентної ставки за користування кредитом, а саме: збільшення процентної ставки по простроченим зобовязанням з березня 2008 року з 12,9% до 25,8%, з липня 2008 року до 29,8%, а по поточним зобовязанням з липня 2008 року до 14,9%; зобовязати Банк здійснити коригуючу операцію щодо зниження відсотків за користування кредитом згідно письмово погоджених сторонами 12,9% річних, починаючи з 1 березня 2008 року за кредитним договором №0, укладеним 14 вересня 2007 року між ним та Банком, та перерахувати розмір його заборгованості з урахуванням процентної ставки 12,9% річних, починаючи з 1 березня 2008 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 грудня 2010 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд I інстанції виходив з того, що зазначені в п. 5.2 кредитного договору положення щодо права Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами шляхом направлення позичальнику письмового повідомлення та обовязку позичальника, у разі незгоди з підвищенням процентної ставки, достроково повернути Банку всю суму кредитних коштів, отриманих за договором, сплатити в повному обсязі плату за кредит та здійснити інші платежі за договором, є несправедливими, а по відношенню до споживача дискримінаційними.

Проте такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення по справі нового рішення.

Судом встановлено, що 14 вересня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0 та додаткова угода №1 /а.с. 5-8,9/. Згідно умов договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 36000 доларів США на строк до 14 вересня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,9% річних протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати отримання кредиту. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору (п.1.3.1). Сторони домовились, що за умовами цього Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п.5.2 Договору (п.1.3.2). Відповідно до п.5.2 Банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі: а) порушення Позичальником кредитної дисципліни; б) погіршення фінансового стану Позичальника; в) здійснення поточних коливань процентних ставок за кредитами або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ. Сторони погодили порядок збільшення розміру процентної ставки шляхом направлення поштою за адресою Позичальника відповідного рекомендованого листа. У разі незгоди з таким новим розміром Позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні, достроково повернути Банку всю суму кредитних коштів, отриманих за Договором, сплатити йому в повному обсязі плату за кредит та здійснити інші платежі за Договором.

Відповідно до п.1.5 Додаткової угоди №1 від 14 вересня 2007 року пункт 5.2 кредитного договору доповнено положеннями про розміри процентної ставки, які Банк може встановлювати у випадках настання обставин, передбачених цим пунктом Договору.

Згідно довідки-розрахунку, починаючи з лютого 2008 року ОСОБА_2 допустив порушення кредитної дисципліни, після підвищення Банком розміру процентної ставки з березня та липня 2008 року ОСОБА_2 сплачував грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у новому збільшеному розмірі процентної ставки /а.с. 12-13/. Про підвищення даних ставок Банк повідомив ОСОБА_2 шляхом направлення рекомендованих листів /а.с. 22-29/.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до змісту ч.1 ст.638, ст. 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Як свідчать матеріали справи, за текстом укладеного сторонами кредитного договору та додаткової угоди такі умови договором передбачено, при укладенні договору ОСОБА_2 були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили його прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах. При укладенні договору ОСОБА_2 з власної ініціативи на момент отримання коштів визначив для себе правила подальшої поведінки і погодився з підставами зміни Банком цих правил в односторонньому порядку.

Відповідно до п.7.12 кредитного договору сторони домовились вважати, що, уклавши цей Договір, Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обовязки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладенням цього Договору отримав від Банку інформацію-лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

У кредитному договорі від 14 вересня 2007 року та додатковій угоді до нього чітко зазначені підстави зміни процентних ставок за рішенням кредитора та наслідки непогодження з ними позичальника. Банком дотримано порядок повідомлення ОСОБА_2 про збільшення процентних ставок з підстав, передбачених п.5.2 Договору, і протягом тривалого часу після такого збільшення ОСОБА_2 сплачував кредит з підвищеними процентами, чим відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України вчинив дію, яка засвідчує його бажання укласти договір, і ця дія є прийняттям пропозиції.

Оскільки положення Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні ризики, процедури виконання договору тощо, які передують укладенню договору, колегія суддів вважає, що, з урахуванням вищенаведених норм матеріального права, передбачені ст.ст. 203,215 ЦК України підстави для визнання недійсними положень п.5.2 кредитного договору з посиланням на їх невідповідність загальним засадам цивільного законодавства та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»щодо їх справедливості, відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими і у задоволенні цих вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3,203,215,627,628,642,1054 ЦК України, ст.28 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 грудня 2010 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з моменту його проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: