Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2011 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді - Шимківа С.С.,

суддів - Василевича В.С., Демянчук С.В., секретар судового засідання - Приходько Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Млинівського районного суду від 04 квітня 2011 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства "Рівневтормет" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу недійсним, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Млинівського районного суду від 04 квітня 2011 року позов публічного акціонерного товариства "Рівневтормет" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу недійсним задоволено в повному обсязі.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 05 жовтня 2010 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про продаж приміщення майстерні машинно-тракторного парку, загальною площею 792,9 кв.м. та приміщення гаражів загальною площею 92,7 кв.м., що знаходяться в с. Радів по вул. Млинівській, 8 "г" Млинівськогог р-ну Рівненської області.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд припустився помилки при застосуванні норм матеріального права, зокрема ст.ст. 215, 651 ЦК України, які не регулюють спірні правовідносини.

Свої доводи мотивує тим, що для захисту порушених прав позивач повинен був пред"явити позов на підставі ст ст. 387, 388 ЦК України.

Просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

………………………………………………………………………………………………………

Справа 22-983 Головуючий у суді І інстанції - ОСОБА_3 Категорія № 19.20 Доповідач Шимків С.С.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, суд першої інстанції вказаних вимог закону належним чином не виконав.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивачем надано достатньо доказів для підтвердження свого права власності на спірне майно.

Погодитися у повному обсязі з такими висновками суду колегія суддів апеляційного суду не може.

Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235), так і з позовом про розірвання угоди унаслідок істотного порушення договору другою стороною (стаття 651, стаття 653).

ПАТ "Рівневтормет" звернулося із позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним з тих підстав, що ОСОБА_1 не мав права відчужувати спірнне майно, оскільки не був його власником.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Тобто правочин є недійсним, якщо він укладений з порушенням вимог закону.

Відповідно до статті 651 ЦК у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, цей договір може бути розірвано за рішенням суду.

Договір може бути розірвано і за відсутності істотних порушень при наявності підстав, за яких одна із сторін має право вимагати розірвання договору при порушеннях його другою стороною.

Таким чином, права особи, у разі несумлінного виконання або невиконання умов договору, не підлягають захистові шляхом визнання його недійсним з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України.

Такий захист можливий лише шляхом задоволення позову про розірвання або зміну такого договору, якщо є підстави, передбачені статтею 651 ЦК України, із застосуванням правових наслідків такого розірвання чи зміни.

Позивач вимогу про зміну чи розірвання договору купівлі - продажу не ставив.

Крім того, він не був стороною цієї угоди.

За таких обставин вважати обґрунтованим висновок суду щодо задоволення вимог про визнання недійсним договору купівлі - продажу немає підстав.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 215 ЦК України не зясував і не зазначив у рішенні, яким саме законом установлено недійсність такого правочину. Посилання суду при цьому на ч. 2 ст. 651 ЦК України не можна визнати правильним, оскільки норма зазначеної статі не містять положень про недійсність правочину про розірвання договору купівлі-продажу після його виконання.

Задовольняючи позов ПАТ "Рівневтормет", суд виходив із того, що ОСОБА_1 не мав права відчужувати спірне майно, оскільки він не є його власником, а тому цей договір є недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки порушує права позивача.

Проте з таким висновком суду також не можна погодитися з наступних підстав.

Визнаючи договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, недійсним на підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України, суд в порушення вимог ст.216 ЦК України не вирішив питання щодо правових наслідків недійсності правочину.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

- було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

- було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

- вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З такими вимогами позивач до суду не звертався.

За таких обставин, висновок місцевого суду про те, що оспорюваний правочин підлягає визнанню недійсним є хибним.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд припустився помилок у застосуванні процесуального та матеріального закону, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати та витрати із сплати судового збору віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313-314, 316, ЦПК України, на підставі ст.ст. 215, 651, 387, 388 ЦК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Млинівського районного суду від 04 квітня 2010 року скасувати.

Публічному акціонерному товариству "Рівневтормет" у задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу недійсним відмовити.

Стягнути з ПАТ "Рівневтормет" в користь ОСОБА_1 712 грн. у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору та 120 грн.. витрат з ІТЗ розгляду справи.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно. Воно може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двох місяців з дня його проголошення.

ОСОБА_4 Шимків

Судді : В.С. Василевич

ОСОБА_5