Вишгородський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2011 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді СкарлатО.І.

при секретарі Зуровій Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки виплати, компенсації частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, компенсації за невикористану відпустку, невиплаченої вихідної допомоги, суми незаконно стягненої матеріальної відповідальності та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на те, що наказом ТОВ «Комплекс Агромарс» від 12.03.2009 року № 66 його прийнято на роботу на посаду підмінного водія- експедитора автофургону автоколони №2 автотранспортного парку транспортного департаменту.

28.12.2009року позивач звільнився з займаної посади за власним бажанням. Позивач вказує, що ТОВ «Комплекс Агромарс» порушило вимоги трудового законодавства, на день звільнення йому не повністю виплатило заробітну плату за вересень та грудень 2009 року. Також при звільненні не виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за період роботи та вихідна допомога. Окрім цього, незаконно стягнені кошти в сумі 1050,14 грн. У звязку з тим, що з ним не був проведений розрахунок при звільненні, ТОВ «Комплекс Агромарс» повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку та відшкодувати моральну шкоду.

Зважаючи на вказані вище обставини позивач просить стягнути з ТОВ «Комплекс Агромарс» заборгованість по заробітній платі в сумі 3206,25 грн., компенсацію за невикористану відпустку 1115,50 грн., вихідну допомогу в розмірі 2449, 50 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 1330,85 грн., компенсацію частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 54,50 грн., суму незаконно стягненої матеріальної відповідальності в розмірі 1050,14 грн, та моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаду водія-експедитора автофургону (доставка) автоколони №2 автотранспортного парку транспортного департаменту з 12 березня 2009 року відповідно до наказу товариства від

12.03.2009року № 66 к-п. (а.с.26-27).

12 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Комплекс Агромарс» був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, про що свідчить договір № 38-В підписаний сторонами та завірений печаткою ТОВ «Комплекс Агромарс» (а.с.30).

Відповідно до п.З Договору № 38-В про повну індивідуальну матеріальну відповідальність у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей,

визначення розмірів збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства.

30 вересня 2009 року ТОВ «Комплекс Агромарс» видано наказ № 926/1 «Про відшкодування збитків», відповідно до якого бухгалтерією підприємства проведено утримання із заробітної плати позивача за вересень 2009 року в рахунок погашення заподіяної підприємству шкоди в розмірі 1925,25 грн. за нестачу міясопродукції, що підтверджується відповідними видатковими накладними за вересень 2009 року. Позивач відмовився від підпису про ознайомлення з наказом, про що комісією в складі працівників ТОВ «Комплекс Агромарс» було складено акт від 01.10.2009 року ( а.с. 31-36).

28 грудня 2009 року ОСОБА_1 звільнений з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України та йому виплачена компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 12.10.2009 по 28.12.2009 року тривалістю 5 календарних днів, що підтверджується наказом ТОВ «Комплекс Агромарс» від 28.12.2009 року № 1421 к-з. (а.с.28)

При звільненні ОСОБА_1 ТОВ «Комплекс Агромарс» було виявлено, що позивач має заборгованість перед підприємством у розмірі 8050,94 грн. за недовози м»ясопродукцїї контрагентам підприємства та за не здані 6 (шість) жовтих фірмених ящиків, (а.с. 37). На підставі чого відповідачем було видано наказ № 1319/1 «Про відшкодування збитків» та утримано з заробітної плати позивача 1050, 14 грн. за грудень 2009 року, що підтверджується довідкою № 289 від 28.03.2011 року складеною головним бухгалтером ТОВ «Комплекс Агромарс». (а.с.43). Також це підтверджується додатком до особового рахунку ОСОБА_1 складений бухгалтером ТОВ «Комплекс Агромарс» за період його роботи з 01.03.2009 - 31.12.2009 року, відповідно до якого з позивача було утримано із заробітної плати за вересень 1925, 25 грн. та за грудень 2009 року 1050,14 грн. в рахунок погашення заподіяної підприємству шкоди. (а.с. 42).

Позивач також відмовився від підпису про ознайомлення з наказом № 1319/1 від 28.12.2009 року про що комісією в складі працівників ТОВ «Комплекс Агромарс» було складено акт від 28.12.2009 року (а.с.38).

Згідно ч.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 КЗпП укладено письмовий договір про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Статтею 135-1 КЗпП України регламентовано, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, що досягли вісімнадцятирічного віку, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов»язані із зберіганням, обробкою, продажем, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Згідно статті 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП України.

Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями працівника.

Відповідно до етапі 136 КЗпП України покриття шкоди, що не перевищує середнього місячного заробітку, проводиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. У решті випадків покриття шкоди проводиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Посилання позивача на те, що відповідачем були порушені строки притягнення його до відповідальності відповідно до ст.136 КЗпП УКраїни , оскільки відповідач виявив заподіяну шкоду

10.06.2009року, а наказ про відшкодування збитків видано 30.09.2009 року не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно наказу ТОВ «Комплекс Агромарс» від 30.09.2009 року 3926/1 «Про відшкодування збитків» недостача товару підтверджувалась відповідними видатковими накладними та актами прийому-передачі продукції за вересень 2009 року. ( а.с. 55-76).

Таким чином, враховуючи укладений між сторонами Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, отримання матеріальних цінностей за разовими документами, заподіяні позивачем збитки були утримані із заробітної плати позивача в рахунок погашення заподіяної шкоди.

Безпідставною є вимога позивача про те, що з ним не був проведений кінцевий розрахунок при звільненні та вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та компенсації частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати.

В судовому засіданні було встановлено, що при звільненні з позивачем був проведений розрахунок у повному обсязі, а оскільки за позивачем на день звільнення рахувалась заборгованість за недовози мясопродукції, бухгалтерією ТОВ «Комплекс Агромарс» з позивача були утримані кошти із заробіної плати в рахунок погашення заподіяної шкоди. Крім того, позивач не звертався до відповідача з приводу незгоди з відрахуванням або з його розмірами та накази «Про відшкодування збитків» № 926/1 від 30.09.2009 року та № 1319/1 від 28.12.2009 року позивачем не оскаржуються,

Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав у п. 6 ст.36 та п.1,2,6 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, коллективного чи трудового договору (ст.38 і 39) цього кодексу - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати т рудовий договір , укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови коллективного чи трудового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнений з посади підмінного водія- експедитора (доставка) автоколони № 2 автотранспортного парку транспортного департаменту 28 грудня 2009 року за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України, на підставі поданої ним заяви, що підтверджується наказом ТОВ «Комплекс Агромарс» від 28.12.2009 року № 1421 к-з (а.с.28).

Таким чином порядок виплати вихідної допомоги та її розмір залежить від підстави, з якої провадиться звільнення. Позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням, не зазначивши про підставу свого звільнення, як невиконання власником законодавства про працю або умови коллективного чи трудового договору відповідно до ч.З ст.38 КЗпП України. Оскільки судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 був звільнений з роботи за ст.38 КЗпП України, а не за частиною 3 цієї статті, то він не має права на виплату вихідної допомоги. Відповідач надав суду докази, що позивач отримав трудову книжку у день звільнення 28.12.2009 року і був ознайомлений з підставою свого звільнення, що підтверджується його підписом в особовій картці працівника( а.с.29).

Оцінюючи надані докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку тривалістю 16 календарних днів в розмірі 1115,50 грн. задоволенню не підлягають.

Позивач посилається на те, що ним було використано лише 14 календарних днів щорічної основної відпустки, а працівникам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення надається відпустка тривалістю ЗО календарних днів відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 перебував у щорічній основній відпустці тривалістю 14 календарних днів за період роботи з 12.03.2009 по 11.03.2010 року відповідно до поданої ним заяви, на підставі ст.12 Закону України «Про відпустки», що підтверджується наказом ТОВ «Комплекс Агромарс» від 30.11.2009 року № 611 -В. (а.с.45-46).

Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. При звільненні ОСОБА_1 було нараховано та виплачено компенсацію за 5 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 12.10.2009 по 28.12.2009 року, тобто по день звільнення. Позивач не заперечує про те, що він не звертався до ТОВ «Комплекс Агромарс» з заявою про надання йому відпустки, як працівнику, який працює у зоні посиленого радіологічного контролю відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач в судовому засіданні не довів наявність душевних та психічних страждань, їх тривалість, витрат морального та психологічного характеру та не встановлені вони і судом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином оцінюючи у сукупності здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позивач не довів, що неправомірними діями відповідача були порушені його права, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.44, ст.130, ч.1 ст.134,135,136, 233 Кодексу законів про працю України, п.З,4,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ст.ст. 3,10,11. 60, 215-223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки виплати, компенсації частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, компенсації за невикористану відпустку, невиплаченої вихідної допомоги, суми незаконно стягненої матеріальної відповідальності та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення

Суддя О.І.Скарлат