Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/1905/11 Головуючий у 1-й інст. Гичко
Категорія 2 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Косигїної Л.М.

суддів: Матюшенка І.В., Кочетова Л.Г.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на шість обєктів незавершеного будівництва, зобовязання виготовити технічну документацію та здійснити реєстрацію права власності за апеляційною скаргою Новоград-Волинського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Новоград-Волинської райдержадміністрації

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2010 року, -

встановила:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 20.12.2002 року він уклав з Виробничо-комерційною фірмою Зевс договір купівлі-продажу б обєктів незавершеного будівництва по вул. Потапова, 11 у м. Новоград-Волинському, а саме:

-двоповерхову будівлю готелю-кафе-бару розміром 12,20 х 25,45 м., 30% готовності;

-майстерню, розміром 24,45 х 12,90 м., 35% готовності;

-гараж розміром 22,40 х 15,45 м., 45% готовності;

-майстерню-склад розміром 18,70 х 9,65 із прибудовою 2,70 х 6,25, 30% готовності;

-склад-майстерню розміром 6,40 х 12,20, 20% готовності;

-майстерню розміром 18,35 х 12,55, 25% готовності.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 331 ЦК України, просив визнати за ним право власності на вищевказані обєкти, зобовязати відповідача виготовити технічну документацію та здійснити реєстрацію права власності.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 04 листопада 2010 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Новоград-Волинський міжрайонний прокурор, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт, зокрема, посилається на те, що під час ухвалення рішення судом не враховано вимоги ст. 657 ЦК України щодо обовязковості нотаріального посвідчення договору купівлі- продажу нерухомого майна, ст.ст. 626 та 655 ЦК України. Крім того, майно, на яке позивач просив визнати право власності, прийнято у сферу управління Новоград- Волинської райдержадміністрації, а тому не могло бути предметом договору купівлі- продажу від 20.12.2002 року.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов на підставі ст. 331 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що спірні обєкти незавершеного будівництва придбано ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 20.12.2002 року, його право власності не визнається іншими субєктами цивільно-правових відносин (ч. 2 ст. 16 ЦК України), та визнання цього права за позивачем не порушуватиме прав та інтересів інших осіб. Проте, погодитися з таким неможна, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати право власності на 6 обєктів незавершеного будівництва, зобовязати відповідача виготовити технічну документацію та здійснити реєстрацію права власності. Проте, з матеріалів справи вбачається, що комунальне підприємство Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації не перебуває з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження спірним майном, не оспорює право власності ОСОБА_1, та не претендує на таке право. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що комунальне підприємство Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації не є належним відповідачем у справі щодо вимог про визнання права власності на 6 обєктів незавершеного будівництва.

Також, позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження порушення (невизнання або оспорювання) відповідачем його права на виготовлення технічної документації на спірні обєкти, та здійснення реєстрації права власності (відмова у вчиненні вказаних дій тощо). Навпаки, під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача позов визнав (а.с. 39-40, 43).

Слід зазначити, що ОСОБА_1 предявлено позов про визнання права власності на майно, придбане ним 20.12.2002 року, з посиланням на норми ч. 3 ст. 331 ЦК України, який набрав чинності тільки 01.01.2004 року. При цьому, у позові відсутні будь-які обґрунтування заявлених ним вимог.

Крім того, зі справи вбачається, що на підтвердження придбання 6 обєктів незавершеного будівництва (двоповерхової будівлі готелю-кафе-бару, двох майстерень, гаражу, майстерні-складу та складу-майстерні), розташованих по вул. Потапова, Пум. Новоград-Волинському, ОСОБА_1 надано:

-договір купівлі-продажу № 001/2002 від 20.12.2002 року, укладений з ВКФ Зевс, директором якої він є (а.с. 5). Договір вчинено у простій письмовій формі,

-копії накладної Ns 127 від 26.12.2002 року, квитанції №001 від 26.12.2002 року (завірені печаткою ВКФ Зевс),

-акт прийому передачі майна від 26.12.2002 року, з якого вбачається, що директор ВКФ Зевс ОСОБА_1 передав фізичній особі ОСОБА_1 6 обєктів незавершеного будівництва (а.с. 6-8).

При цьому, ВКФ Зевс придбала вищевказані обєкти на підставі договору купівлі- продажу від 27.03.1997 року, укладеного між ВКФ Зевс в особі її директора ОСОБА_1 та КСП Волинь, в особі голови підприємства - ОСОБА_2 (а.с. 37-38). Договір вчинено у простій письмовій формі.

Проте, під час апеляційного розгляду встановлено, що у власності (на балансі) КСП Волинь спірні обєкти незавершеного будівництва ніколи не перебували, що підтверджується матеріалами кримінальної справи №167046/11, порушеної за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Новоград- Волинської райдержадміністрації, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (а.с. 188, 189,212-217).

З наданих апелянтом документів вбачається, що 23.11.2004 року обєкт незавершеного будівництва - виробнича база райсількомунгоспу Міністерства України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, що розташована по вул. Потапова, 9 у м. Новоград- Волинському, прийнята до сфери управління Новоград-Волинської райдержадміністрації, яка не була притягнута до участі у справі. Вказана база належала ТОВ Райсількомбінат, та складається з адмінбудинку, пилорамного цеху, гаражу, котельні, цегляного складу, трансформаторної підстанції, зовнішніх електромереж, кабельних підземних мереж, жижезбірника, з різним відсотком готовності (а.с. 60-66).

Незважаючи на різну адресу і назву обєктів незавершеного будівництва, на які просить визнати право власності позивач, та які передані в управління Новоград-Волинської райдержадміністрації, факт їх тотожності підтверджується доказами, зібраними під час проведення слідства по кримінальній справі №16704б/11 (а.с. 183, 190-217), та доказами, наданими прокурором при апеляційному розгляді (а.с. 60-66, 220-224). Зокрема, з акту обстеження обєктів незавершеного будівництва, затвердженого 16.12.2011 року головою Новоград- Волинської райдержадміністрації вбачається, що відповідно до абрісу, який міститься в інвентарній справі, обєкти незавершеного будівництва по вул. Потапова, 11 у м. Новоград-Волинському повністю відповідають розмірам та місцерозташуванню обєктів, переданих до сфери управління районної державної адміністрації.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Дану справу закінчено розглядом за відсутності позивача, повідомленого належним чином про час та місце судового розгляду (а.с. 169). Колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відкладення слухання справи у звязку з розглядом іншої справи в суді першої інстанції, оскільки дату даного судового засідання заздалегідь (майже за місяць) погоджено зі всіма учасниками процесу, сторони надали пояснення по суті спору та докази на їх підтвердження, явка ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не є обовязковою (ч. 2 ст. 305 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Новоград-Волинського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Новоград-Волинської райдержадміністрації задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2010 року скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства Новоград- Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на шість обєктів незавершеного будівництва, зобовязання виготовити технічну документацію та здійснити реєстрацію права власності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді: