У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2011 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючого судді: Хилевича С.В.

суддів: Гордійчук С.О., Шеремет А.М.

при секретарі судового засідання Панас Б.В.

за участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представника Тутовицької сільської ради ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду від 28 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Тутовицької сільської ради Сарненського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Селянсько-фермерське господарство „Тутовицьке; про визнання права власності на квартиру в порядку приватизації і за позовом ОСОБА_1 до Тутовицької сільської ради Сарненського району, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дійсним договору міни жилих приміщень, визнання права власності на квартиру та виселення,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сарненського районного суду від 28 березня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні зазначеного позову до Тутовицької сільської ради Сарненського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Селянсько-фермерське господарство „Тутовицьке (далі СФГ „Тутовицьке).

Цим рішенням залишено без задоволення вимоги ОСОБА_1 до Тутовицької сільської ради Сарненського району, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дійсним договору міни, визнання права власності т виселення.

Не погодившись з законністю та обґрунтованістю рішення, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, де покликалися на невідповідність висновків суду обставинам справи.

На обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 зазначав про належність колгоспу „Горинь, правонаступником якого є СФГ „Тутовицьке, житлового будинку №22 по вулиці Миру в с. Тутовичі, який в 1993 році за договором міни передано сільській раді, а спірну квартиру колгоспу. Наводив свої міркування щодо дійсності цього договору міни, те, що житловий будинок приватизовано особою, що там проживала. На його думку, під час реорганізації колгоспу спірну квартиру передано йому особисто як власнику СФГ „Тутовицьке.

Тому просив змінити рішення Сарненського районного суду від 28 березня

Справа №22-1018-11 Головуючий в суді 1 інстанції: ОСОБА_8

Суддя-доповідач у апеляційному суді: ОСОБА_9

2011 року, задовольнивши його вимоги про визнання дійсним договору міни і визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3, обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, зазначали про суперечність твердження суду щодо того, що спірна квартира ними не використовується на умовах найму, адже вони вселилися туди на підставі рішення виконавчого комітету Тутовицької сільської ради №50 від 09.08.1995 року. За цим рішенням виконком органу місцевого самоврядування зобовязався видати їм ордер на вселення. Внаслідок невиконання виконкомом сільської ради своїх зобовязань їм було відмовлено у видачі ордера і укладенні договору найму, а тому з урахуванням ст. 3 ЦК України вважали, що користуються спірною квартирою на достатній правовій підставі.

Просили скасувати оскаржуване рішення в частині відмови ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у задоволенні їхніх вимог, ухвалити нове рішення, яким визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру в порядку приватизації державного житлового фонду.

У судовому засіданні ОСОБА_1, діючи від особисто і як представник СФГ „Тутовицьке, підтримав свою апеляційну скаргу і заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що надав пояснення в межах їх доводів.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3, заперечуючи проти скарги ОСОБА_1, просили задовольнити їхню апеляційну скаргу.

Представник Тутовицької сільської ради висловилась про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 і відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, і зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи апелянта, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності достатніх правових підстав у визнанні за ним права власності на спірну квартиру, а також і похідних вимог про дійсність договору міни та виселення відповідачів.

При залишенні без задоволення позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 місцевий суд ґрунтувався на обставинах, встановлених судовим рішенням у попередній справі, якими визначено правомірність рішень органу місцевого самоврядування щодо відсутності підстав для видачі їм ордера, а дозвіл на тимчасове проживання такою підставою не визначений.

Погоджуючись з правильністю досягнутих судом попередньої інстанції висновків, колегія суддів виходила з такого.

Матеріалами справи встановлено, що 17 серпня 1998 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 вселилися в квартиру №4 по вулиці Шкільній. 4, в с. Тутовичі Сарненського району. Підставою для цього було винесене 9 серпня 1998 року Тутовицькою сільською радою свого рішення №50, яким ОСОБА_2 як молодому спеціалісту дозволено тимчасово проживати у спірній квартирі за укладеним договором піднайму (а.с. 21).

Обставини, встановлені рішенням Сарненського районного суду від 5 липня 2010 року, залишеним 4 листопада 2010 року без змін Апеляційним судом Рівненської області, свідчать про правомірність рішень виконкому Тутовицької сільської ради від 19 березня 2009 року №74 та від 17 грудня 2009 року №263. цими рішеннями відмовлено позивачу у видачі ордера на вселення в спірну квартиру.

Встановленим фактом слід вважати також те, що позивачі в цій квартирі очевидно проживають не на умовах найму.

Згідно зі ст. 2 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Тому за таких обставин вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, про що зроблено судом попередньої інстанції обґрунтований висновок і з чим погодилася колегія суддів.

Щодо позову ОСОБА_1, то місцевий суд прийшов до правильних переконань про його необґрунтованість, адже жодних правових підстав для визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1, як і для визнання дійсним договору міни та виселення ОСОБА_2 і ОСОБА_3, він суду не навів. Достатніх правових підстав для задоволення його скарги і скасування рішення в оскаржуваній частині колегія суддів не знаходить.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі. Апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відхилити, а рішення Сарненського районного суду від 28 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий: Судді: