Справа № 2-911/11
Провадження №2/2219/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" жовтня 2011 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу складі:головуючого - судді Сільченко В.Є.

при секретарі -Столбовій М.В.

за участю позивачаІванов П.С.

за участю представника відповідачаЧернова О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про продовження строку для подання позовної заяви та стягнення моральної шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Про продовження строку для подання позовної заяви та стягнення моральної шкоди.

Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що з 2003 року він працює збиральником форм 4-го розряду цеху виробництва виливниць ВАТ «АрселорМіталл Кривий Ріг»,

1 грудня 2006 року під час підготовки до транспортування форми № 63358, з цапфи середньої опоки зіскочив один з ланцюгових захватів вантажно-підіймального засобу « траверси». Він, заходячись у невидимій зоні, подав голосову команду на підіймання вказаної форми , яку ОСОБА_2 продублював машиністу крану ОСОБА_3 і правою рукою почав надівати ланцюговий захват на цапфу. Під час підйому форму його права кисть була затиснута між ланцюговим захватом та цапфою опоки , внаслідок чого йому було заподіяно розтрощення нігтьової фаланги третього пальця правої руки.

1 грудня 2006 року було складено акт по формі «Н-1». Внаслідок нещасного випадку він був травмований і згідно з МСЕК встановлено 5% втрати професійної працездатності.

Згідно акту розслідування нещасного випадку причиною нещасного випадку є невиконання посадових обов'язків старшим змінним майстром основної виробничої дільниці цеху виробництва виливництв та невиконання ним вимог інструкції з охорони праці.

Вважає, що адміністрація не надала належних умов для безпечних умов праці в результаті чого стався нещасний випадок.

У результаті заподіяної йому фізичної шкоди він пережив стрес, йому завдано моральну шкоду, тому що з 2006 року порушено його звичний спосіб життя, він часто хворіє, відчуває себе неповноцінним через фізичну ваду. До теперішнього часу він продовжує лікування, змушений проходити медичні комісії.

Моральну шкоду він оцінює у 50 000 гривень. Та просить суд поновити строк для звернення до суду, визнавши причину пропущення строку поважною; стягнути з відповідача ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь моральну шкоду у розмірі 50000 гривень.

Позивач у судове засідання з'явився та надав свої пояснення, позовні вимоги підтримував у повному обсязі.

Представник відповідача, ОСОБА_4 позов не визнала та суду пояснила, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту. Також суду пояснила, що підприємство вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, погіршення його здібностей, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивач не обгрунтував розмір моральних страждань та переживань. Згідно ст.. 9 Закону України «Про охорону праці» відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові перекладено із роботодавця на страховика. Вони сплачують певну суму страхових внесків і не несуть матеріальних затрат у разі нещасного випадку, тому що ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення - Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Таким чином, представник відповідача, вважає, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не повинен виплачувати позивачеві моральну шкоду, тому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши зібранні по справі докази, давши їм оцінку, суд вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як видно з матеріалів справи, 01.12.2006 року з позивачем ОСОБА_1 на виробництві стався нещасний випадок, внаслідок якого позивачу було заподіяно розтрощення нігтьової фаланги третього пальця правої руки (а.с.2-7, 11 ).

Відповідно до ч.І ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, як видно з п.24.2 акту №84 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом ( а.с.З) та розділу 4 акту розслідування даного нещасного випадку ( а.с.6 ), причиною нещасного випадку стало (зокрема) порушення правил інструкції з охорони праці для збиральника форм цеху виробництва виливниць самим позивачем.

Це визнає і сам позивач, описуючи обставини нещасного випадку, та зазначає, що він сам подав голосову команду на початок підйому форми виливниці, знаходячись у невидимій для кранівника зоні, і тільки після чого почав надівати ланцюговий захват на цапфу.

Таким чином, суд вважає недоведеним ствердження позивача, що адміністрацією підприємства не було створено безпечні умови праці.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає(зокрема) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

При цьому, позивач у позові не зазначає у якості підстав для стягнення моральної шкоди ані заподіяння фізичного болю, ані страждань.

Відповідно до абз.2 п.З постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Вказаний обов'язок доказування був роз'яснений позивачу та його представнику до початку розгляду справи по суті.

Таким чином, суд вважає, що у даній справі підлягають доказуванню факти заподіяння позивачу моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

При цьому, суд доходить до висновку, що позивачем вказані обставини належним чином не доведені.

Так, відповідно до п.4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому, у позові вказано лише те, що сума шкоди складає 50000грн без будь-яких обґрунтувань, а посилань на будь-які докази, що її підтверджують, немає взагалі.

Відповідно до абз.2 п.5 тієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України (зокрема), «...суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, ... в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить».

При цьому в ході судового засідання таких обставин судом не встановлено.

Так, позивач зазначає, що йому завдано моральну шкоду, оскільки він (згідно позову) з 2006 року часто хворіє, відчуває себе неповноцінним через фізичну ваду, продовжує лікування.

При цьому, як з'ясовано у судовому засіданні шляхом вивчення матеріалів справи та допиту свідків, викликаних позивачем, спосіб його життя фактично не змінився. Він продовжує працювати на тій же посаді, виконувати той же обсяг роботи, тощо. Свідки показали про певні зміни особистих якостей позивача після травмування ( став більш дратівливий, став більше втомлюватися, тощо), проте суд не вважає вказані дані доказами, що підтверджують саме спричинення моральної шкоди.

Втрата фаланги одного пальця руки та 5% працездатності, на думку суду, не є підставою для зміни способу життя, перешкодою для спілкування, задоволення своїх життєвих потреб, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми,тощо.

Позивачем надано відповідь на запит адвоката щодо стану здоров'я та перенесених захворювань позивача з 2006 року ( а.с.37-38).

Згідно вказаного документу, позивач за 2006-2011 роки 20 разів знаходився на лікуванні чи звертався до медичних установ.

При цьому, у 15 випадах причина звернення до них, на думку суду, жодним чином не пов'язана з отриманим ушкодженням фаланги пальця - ГРВІ, побутові травми, тощо, а ще у двох-пов'язана з проходженнями оглядів у МСЕК.

Доказів пов'язаності вказаних захворювань з отриманою травмою позивачем не надано.

Таким чином, суд вважає недоведеним ствердження позивача про те, що заподіяння травми на виробництві спричинило хвороби та потягло за собою постійне лікування травмованої частини організму.

На підставі викладеного, суд, не заперечуючи факту заподіяння фізичної шкоди позивачу та наявності у нього за певних підстав права на відшкодування моральної шкоди, вважає, що у даному судовому засіданні позивачем не доведено факт заподіяння йому такої моральної шкоди та її обсяг, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Крім того, шкоду заподіяно позивачеві 01.12.2006 року. Згідно відповіді на запит адвоката щодо стану здоров'я та перенесених захворювань позивача з 2006 року ( а.с.37), позивач 27.03.2007 року був оглянутий МСЕК з встановленням 5% втрати працездатності.

При цьому позивач звернувся до суду тільки 31.01.2011 року.

Зі змісту п.5 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що даний спір за своєю суттю є трудовим спором.

Відповідно до ч.І ст.233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, позивач пропустив строки звернення до суду, передбачені відповідною статтею спеціального закону.

Вказаний факт визнає і сам позивач, та у позові просить строки поновити, оскільки він часто хворів, у зв'язку з чим не міг звернутися до суду раніше.

Проте суд вважає, що такі причини пропуску строку для звернення до суду не можуть бути визнані поважними, оскільки позивач не знаходився на лікуванні постійно (зокрема, у період протягом 3 місяців після 27.03.2007 року), а перенесені хвороби (згідно відповіді на запит адвоката щодо стану здоров'я та перенесених захворювань позивача з 2006 року, а.с.37-38), на думку суду, не заважали йому звернутися до суду раніше особисто, чи через представника.

На підставі викладеного , та керуючись ст. 209 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про продовження строку для подання позовної заяви та стягнення моральної шкоди -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя: ОСОБА_5