<Суддя-доповідач
Справа № 2-104/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2011 року Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Зіміної В.Б.

при секретарі: Мілюковій А.Г., Сиваченко М.В., Мацюк М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Подільського районного суду м.Києва справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус КМНО ОСОБА_7, Головне управління юстиції про визнання недійсним правочинів; -

ВСТАНОВИВ:

До Подільського районного суду м.Києва звернулась позивачка ОСОБА_8 з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: м.Київ, вул. Муси Джаліля, 46 від 08.02.08р., мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею спірного будинку з 17.09.63р. 22.12.05р. вона отримала свідоцтво про право власності на 6.46 по вул.М.Джаліля в м.Києві та 03.01.06р. зареєструвала своє право власності в БТІ.

12.12.05р. її онук відповідач по справі ОСОБА_3. шляхом погроз і зловживанням довірою, отримав від неї довіреність на розпорядження будинком. 08.02.08р. ОСОБА_3, без її відома та згоди, за довіреністю, яку отримав шляхом обману, продав будинок відповідачу ОСОБА_4

Оскільки договір купівлі-гіродажу спірного будинку укладено без волі позивачки, шляхом обману з боку відповідача ОСОБА_3, позивачка ставила питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку від 08.02.08р. та іобов'язання БТІ зареєструвати її право власності на житловий будинок.

В подальшому позивачка доповнила свої вимоги вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: м.Київ, вул.М.Джаліля, 46 від 08.02.08р. з тих же підстав та відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінила в 50000 грн.

29.09.09р. позивачка ОСОБА_8 померла, в зв'язку з чим провадження по справі було зупинено до оформлення правонаступниками прав на спадкове майно (т. 1 а.с. 229).

З заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8 до Третьої Київської нотаріальної контори звернулись онука: ОСОБА_6, діти: ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_8 нікому не видавалось, що підтверджується дослідженими у суді матеріалами спадкової справи (т.2 а.с. 6-8).

Зазначені особи були викликані в судове засідання та ним було роз'яснено їх право вступити в справу в якості позивачів або третіх осіб, подавши відповідну письмову заяву.

15.07.10р. до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсними правочинів довіреності від 12.12.05р. виданої ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_3 на розпорядження будинком, договорів купівлі-продажу земельної ділянки та будинку за адресою: м.Київ, вул.М.Джаліля від 08.02.08р. укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 Свій позов позивачі обґрунтовують тим, що ОСОБА_3 отримав спірн довіреність від ОСОБА_8 шляхом погроз та зловживання довірою, вводячи її в оману, а договора куплі-продажу оформлені без згоди власника, грошей за продаж будинку та земельної ділянки ОСОБА_8 не отримала.

В судовому засіданні позивачі та представник позивача ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали позовні вимоги з тих же підстав та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник позов не визнали та пояснили, що відповідач знаходився в добрих стосунках з бабусею, допомагав їй по господарству, купував продукти і ліки. Тривалий час з 2004р. по 2008р. ОСОБА_8 проживала з онуком та його дружиною, які нею опікувались, бабуся бачила його єдиним спадкоємцям її майна, в зв'язку з чим склала заповіт на ім'я відповідача.

12.12.05р. ОСОБА_8 добровільно, без будь-якого примусу, видала доручення ОСОБА_3 на розпорядження її майном та наполягала на продажу будинку, щоб покращити матеріальний стан онука. В присутності ОСОБА_3, ОСОБА_4 розмовляв з

ОСОБА_10 щодо продажу будинку та земельної ділянки і остання підтвердила свій намір продати це майно.

В січні 2008р. ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 поїхали до м.Києва. Знаходячись в мікрорайоні Виноградар на відповідача напали та вдарили по голові, внаслідок чого він втратив свідомість, коли пришов до тями, ОСОБА_10JI. не було. Він її деякий час розшукував, але не знайшов. Згодом з'ясувалось, що ОСОБА_8 знаходиться у родичів, які не дозволяли відповідачу з нею зустрічатися.

08.02.08р. ОСОБА_11JI. з дотриманим всіх вимог діючого законодавства продав будинок та земельну ділянку відповідачу ОСОБА_4 на підставі нотаріально засвідчених договорів, гроші за продаж майна отримав в повному обсязі.

Позивачами не надано жодних доказів шахрайських дій, обману чи зловживання довірою з боку відповідача, в зв'язку з чим відповідач просить в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 з позовом не погодився та пояснив, що перший раз він зустрівся з ОСОБА_11 з питань покупки будинку в літку 2007р. Він оглянув будинок і земельну ділянку, однак сторони не зійшлися в ціні. При другій зустрічі, він ознайомився з документами на будинок і сторони узгодили суму продажу - 239000 доларів США.

В осені 2007р. відповідач зустрівся з ОСОБА_11 та власницею будинку ОСОБА_10JI. в с.Немешаеве, передав ОСОБА_11JI. в якості завдатку 4000 доларів США та домовились про укладання основного договору в січні 2008р. При цьому, ОСОБА_10JI. підтвердила, що продає будинок і погодилась на запропоновану суму продажу. Ніяких погроз, тиску або умовлять з боку ОСОБА_3 на ОСОБА_8 не чинилось.

08.02.08р. сторони уклали договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, при укладанні договору ОСОБА_8 не було, гроші отримав ОСОБА_3 Під час реєстрації прав на будинок і землю з'ясувалось, що ОСОБА_8 подала позов до суду.

Договори були укладені у відповідності до вимог закону, а тому не могуть бути визнані недійсними. Відповідач повністю розрахувався за цими договорами, що ніким не оспорюється.

Відповідач вважає, що він оказався заручником складних взаємовідносин в сім'ї ОСОБА_8, хоча зі свого боку він належним чином виконав всі умови спірних договорів, в зв'язку з чим просить в позові відмовити.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилася, надала письмові пояснення, де зазначила, що ОСОБА_3 для укладання та нотаріального посвідчення договорів купівлі продажу будинку і земельної ділянки за адресою: м.Київ, вул.М.Джаліля, 46 були надані: оригінал довіреності на розпорядження майном, виданої ОСОБА_8 на його ім'я, оригінали правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку і всі інші необхідні документи. Нею було перевірено та встановлено відсутність заборони або арешту на майно, відсутність податкової застави та справжність довіреності. Під час укладання договорів довіреність від 12.12.05р. видана на ім'я ОСОБА_3 була чинною.

При підписанні договорів сторонам були роз'яснено зміст статей ЦК України в тому числі щодо недійсності правочинів (т. 1 а.с. 31-32).

Представник третьої особи Головного управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з'явився, третя особа просила слухати справу у відсутність їх представника (т.2 а.с. 57).

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_8 була власником 6.46 по вул.М.Джаліля на підставі свідоцтва о праві особистої власності на домоволодіння від 17.09.63р. та свідоцтва про право власності, виданого 23.12.05р. Головним управлінням житлового забезпечення КМДА, яке зареєстровано в БТІ 03.01.06р. за реєстровим №16726 та власником земельної ділянки за цією ж адресою площею 0,0738 га. на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №984686 від 16.10.07р. (т. 1 а.с. 9, 127).

Відповідач ОСОБА_3 є онуком ОСОБА_8, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дочками ОСОБА_8 та тітками відповідача ОСОБА_3, що підтверджується поясненнями сторін та матеріалами спадкової справи (т.2 а.с. 6-26).

Як вбачається з пояснень сторін, свідків та досліджених у суді документів стосунки між сторонами були напруженими, між ними неодноразово виникали конфліктні ситуації, мали місце звернення до міліції та суду для вирішення спірних питань. З боку ОСОБА_8 були скарги як на дії онука ОСОБА_3 так і на дії дітей ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( т.І а.с. 12, 33-35, 51-54, т.2 а.с. 70, матеріали №1606, на підставі яких винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, акт амбулаторної судово-психіатрічної експертизи від 04.04.06р. справа 2-0-35/06 а.с.28-30).

ОСОБА_8 тривалий час проживала сама в 6.46 по вул.М.Джаліля, а після вселення до будинку онуки ОСОБА_6 та її чоловіка, в осені 2004р. переїхала проживати до ОСОБА_3 Зі слів позивачів, відповідач увіз ОСОБА_8 без її згоди, зі слів відповідача ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_12, ОСОБА_8 переїхала проживати до них добровільно, що також підтверджується письмовою заявою ОСОБА_8 до міліції від 29.03.05р., поясненнями ОСОБА_8 під час проведення судово-психіатричної експертизи, що зафіксовані в акті амбулаторної судово-психіатрічної експертизи від 04.04.06р. (т. 1 а.с. 53, справа № 2-0-35/06 а.с.28-30).

28.12.04р. ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_3 все своє майно та видала довіреність на представлення її інтересів в усіх установах, підприємствах та організаціях з питань отримання довідок та документів на належній їй житловий будинок і земельну ділянку за адресою: м.Київ, вул.М.Джаліля, 46 (т. 1 а.с. 149, 197).

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 28.12.04р. вбачається, що ОСОБА_8 мала намір переписати будинок на ОСОБА_3. про що повідомила свого сина ОСОБА_5 і що призвело до конфліктної ситуації між сторонами (т. 1 а.с. 52).

12.12.05р. ОСОБА_13 уповноважила ОСОБА_3 керувати та розпоряджатися всім її майном, укладати всі дозволені законом правочини, в тому числі продавати майно, проводити розрахунки по укладеним угодам для чого надала йому право підписувати від її імені всі документи, включаючи договори, шляхом видачі довіреності, посвідченої ОСОБА_14, державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №2-2985 ( т.1 а.с. 8).

У судовому засіданні свідки дали різні пояснення щодо відносин між ОСОБА_15 та ОСОБА_8 та волевиявлення останньої на продаж будинку і земельної ділянки.

Так, свідок ОСОБА_16 повідомила, що ОСОБА_8 скаржилась на те, що ОСОБА_3 примусово вивіз її із будинку по вул.М.Джаліля, не допомагав її жодним чином.

Свідок ОСОБА_17 показала, що відповідач чинив тиск на ОСОБА_8, застосовував відносно неї насильство, продав будинок без її згоди.

В той же час, свідок ОСОБА_18 пояснив, що в його присутності ОСОБА_8 погоджувалась продати свій будинок в Києві та надати гроші ОСОБА_15 на добудову будинку в с.Немешаеве.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що ОСОБА_8 весь час хвалила онука і скаржилась на сина. Вона говорила, що будинок оформила на ОСОБА_3 і хоче його продати.

Свідок ОСОБА_20 повідомила, що ОСОБА_8 добровільно приїхала до них жити і вони її доглядали в період з 2004р. по 2008р. Ніякого тиску чи фізичного насильства до неї не застосовувалось. Вона добровільно видала довіреність на ні ім'я ОСОБА_3 щодо розпорядження її майном. ОСОБА_8 виказувала бажання продати будинок в м.Києві та знала про його продаж, а ОСОБА_3 збирався придбати для неї будинок в с.Немешаеве.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи ОСОБА_8 в різний час давала різни пояснення щодо її відносин з внуком та свого волевиявлення на переоформлення прав на будинок на ОСОБА_3 та продаж будинку і земельної ділянки.

Так, в заяві на ім'я начальника Подільського РУ ГУ МВС України від 29.03.05р. ОСОБА_8 вказує, що звернулась до онука за допомогою і він її забрав проживати до себе, відносився із співчуттям та турботою (т.1 а.с. 53-54).

Під час її обстеження при проведенні судово-психіатрічної експертизи в квітні 2006р. вона заявила, що у неї з внуком дуже добрі стосунки і тому, вона переписала все своє майно на нього. Внук її ніколи не ображав, не бив. (справа № 2-0-35/06 а.с.28-30).

При дачі пояснень 29.02.08р. ОСОБА_8 пояснила, що проживала а с.Немешаеве близько 1,5 років і весь цей час її били внук та його дружина. За що, вони її били не відомо. Під час проживання в с.Немешаеве, на прохання внука вона підписала довіреність, не ознайомившись з її змістом (матеріали №1606).

Згідно вимог ст. ст. 239, 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншої особі для представництва перед третіми особами.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Видача довіреності є одностороннім правочином, а тому порядок її видачі має відповідати загальним правилам ЦК України.

В обґрунтуванні вимог позивачі послались загалом на ст.ст. 215-230 ЦК України та на те, що довіреність від 12.12.05р. ОСОБА_3 була отримана шляхом погроз та зловживання довірою, оманою з боку відповідача щодо предмету доручення.

Ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Згідно п. 3ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішньої волі.

Статтями 230, 231 ЦК України визначено, що правочин визнається судом недійсним якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін або правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи.

Ст.57 ЦПК України передбачено, що доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Приймая до уваги те, що стороною не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих, що на час видачі ОСОБА_8 доручення від 12.12.05р. на ім'я ОСОБА_15 на розпорядження її майном, ОСОБА_15 навмисно ввів ОСОБА_8 в оману щодо природи правочину, її прав і обов'язків та застосовував до неї фізичний та психічний тиск, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачів в частині визнання довіреності від 12.12.05р. недійсною.

Покази свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_2 щодо того, що ОСОБА_3 чинив тиск на ОСОБА_8 та ввів її в оману при видачі довіреності від 12.12.05р., ґрунтуються на їх припущеннях, заявлені свідками зі слів ОСОБА_21, яка стала висловлювати таку думку в лютому 2008р. та не мітять конкретної інформації,.а тому не приймаються судом як належний та допустимий доказ.

08.02.08р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчила договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,0738 га., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.М.Джаліля, 46 , укладений між ОСОБА_3 від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №№ 790 та 793 ( т.1 а.с. 9-10, 127).

Як вбачається з пояснень сторін та визнається всіма сторонами ОСОБА_4 виконав умови договорів купівлі-продажу та 08.02.08р. передав ОСОБА_15 гроші в розмірах, визначених договорами. В свою чергу ОСОБА_15 грошей власнику будинку та земельної ділянки ОСОБА_8 не передав, а використав їх на власні потреби, посилаючись на домовленість, яка існувала між ними, а також на те. що він був позбавлений можливості спілкування з нею.

Оскільки спірні договори укладенні з додержанням вимог ст.ст. 203, 655, 657 ЦК України, суд не вбачає підстав для визнання зазначених договорів недійсними.

десяти днів з дня отримання копи цього

Посилання позивачів на те, що продаж будинку та земельної ділянки відбувся без згоди власника майна ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються фактом видачі ОСОБА_8, довіреності від 12.12.05р. на ім'я ОСОБА_15 на розпорядження майном, а також поясненнями свідків ОСОБА_20, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 А факт не отримання ОСОБА_8 грошей від продажу майна, не є підставою для визнання спірних договорів не дійсним.

На підставі викладеного, ст.ст. 203, 215, 230-231, 239, 244, 655, 657 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215, 226-228, 232, 292, 294 ЦПК України, суд;-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус КМНО ОСОБА_7, Головне управління юстиції про визнання недійсним правочинів, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва в порядку та строки, встановлені законом. Аапеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_22