Справа №2-а-52/10 03.03.2011 03.03.2011 03.03.2011
Провадження №4593/10
УХВАЛА іменем України

03 березня 2011 року м. Миколаїв

Колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

судців: Лівійського І.В., ШаманськоїН.О.

розглянула в порядку письмового провадження адміністративну справу

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі - УПФ)

на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2010 р. за позовом ОСОБА_1 цо УПФ про визнання безціяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні ції,

встановила:

ОСОБА_2 звернулася в суц з позовом цо УПФ, в якому просила визнати протиправною безціяльність щодо неперерахування їй як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (підвищення) цо пенсії, перецбаченої Законом України віц 18 листопаца 2004 року «Про соціальний захист цітей війни» (цалі - Закон віц 18 листопаца 2004 року), у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за періоц з 1 січня 2006 року цо 31 груцня 2007 року та зобов'язати УПФ зційснити перерахування такої допомоги і забезпечити виплату заборгованості.

Піц час судового розгляцу позивачка уточнила позовні вимоги та просила нарахувати вказані виплати цо моменту ухвалення постанови по справі.

Постановою Центрального районного суцу м. Миколаєва віц 22 січня 2010 року позов задоволено частково.

Зобов'язано УПФ зційснити перерахунок пенсії з 9 липня по 31 груцня 2007 р. та з 22 травня 2008 року по 22 січня 2010 року з піцвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком за розміром, встановленим частиною 1 статті 28 Закону України віц 9 липня 2003 року «Про загальнообов'язкове цержавне пенсійне страхування» (цалі - Закон від 9 липня 2003 року) та провести віцповіцні виплати.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило постанову скасувати і ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність постанови в межах цовоців апеляційної скарги, колегія судців ційшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію та належить до категег громацян, яким визначено статус цитини війни.

Положення статті 6 Закону віц 18 листопаца 2004 року (у редакції, чинній ні час виникнення спірних правовідносин) перецбачено, що дітям війни пенсії або шоміїя іш. довічне грошове утримання чи цержавна соціальна допомога, шо виплачується замість пенсії, піцвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Однак, згідно з пунктом 17 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію статті 6 Закону від 18 листопада 2004 року зупинено на 2006 року.

До того ж, Законом України від 19 січня 2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» із положень Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено пункт 17 ст. 77 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., запроваджуються у 2006 р. поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної ОСОБА_2 України з питань бюджету.

Між тим, Кабінетом Міністрів України протягом 2006 року не приймав рішення на виконання вимог статті 110 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Отже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року, безпосередньо у 2006 р. запроваджено не було.

В свою чергу, пунктом 12 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року зупинено на 2007 року із урахуванням статті 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6- рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 року дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року із урахуванням статті 111 цього ж Закону.

Однак, підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» норми ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни викладено в новій редакції.

Тоді як, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни, внесені підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тому УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року і здійснити відповідні перерахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена). Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Окрім цього, статтею 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2009 рік" та статтею 70 Закону України "Про державний бюджет України на 2010 рік", Кабінету Міністрів надано право у 2009 та 2010 роках встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 і 2010 роках дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Таким чином, в межах позовних вимог право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених статею 6 Закону від 18 листопада 2004 року, мають діти війни з 9 липня до 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

За таких обставин, колегія судців не вбачає підстав для скасування судової постанови та віцмови позивачу у зацоволенні всіх вимог.

Керуючись статтями 200, 206 КАС України, колегія судців

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонцу України в Центральному районі м. Миколаєва відхилити, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом дваццяти цнів.

Головуючий

Судді