Вишгородський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

Іменем України

06 травня 2011 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді СкарлатО.І.

при секретарі Зуровій Є.П., Індиченко О.С.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину незавершеного будівництвом будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що він з 12 серпня 1978 року по 28 грудня 2007 року перебував в шлюбі з ОСОБА_3 28 грудня 2007 року шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було збудовано будинок з відповідними підсобними будівлями по провулку Київський, 7 в с.Нові Петрівці Вишгородського району Київської області.

Позивач зазначає, що свідоцтва про право власності на будинок та господарські будівлі немає, власність не зареєстрована та не числиться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. При цьому відповідачка відмовляється реєструвати право власності на будинок та відмовляється розділити спільно нажите майно.

Відповідно до ст.60,61 СК України, ч.З ст.368 ЦК України позивач вважає, що майно, набуте за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином просить визнати за ним право власності на 1/2 незакінченого будівництвом будинку та господарських будівель, які розташовані за адресою: с.Нові Петрівці, пров.Київський,7 Вишгородського району Київської області, а саме на 1/2 основної частини споруди площею 79,2 м2, сіней 24,4 м2, веранди 13,1 м2, літньої кухні 25,2 м2, гаражу 25,2 м2, погребу 11,4 м2, туалету 1,3 м2, колодязя, відповідної огорожі та доріжок (бетонних плит).

В судовому засіданні позивач та його адвокат надали письмове пояснення та позов підтримали, та просили позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали, просили в позові відмовити повністю.

Вислухавши пояснення сторін, адвоката, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

12 серпня 1978 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який за рішенням Вишгородського районного суду Київської області 28 грудня 2007 року було розірвано.

Як вбачається з матеріалів справи за час спільного проживання у шлюбі відповідачці було виділено земельну ділянку 0,08 га для будівництва житлового будинку по вул.Вишгородській, 12 (пров.Київський,7) в с.Нові Петрівці Вишгородського району Київської області та в подальшому рішенням Новопетрівської сільської ради від 28.02.2003 року № 24 передано у приватну власність зазначену земельну ділянку для будівництва житлового будинку по пров.Київський,7 у с.Нові Петрівці.

Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії КВ № 003470 від 17.11.2003 року відповідачкою вищезазначена земельна ділянка приватизована.

Судом встановлено, що на зазначеній земельній ділянці за час спільного проживання подружжям було збудовано будинок по провулку Київській, 7 в с.Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, Будинок придатний для проживання, однак на даний час не зареєстрований в БТІ та не видано свідоцтво про право власності.

Як вбачається з матеріалів справи позивач в 2009 році звертався до суду з позовом до відповідачки про поділ спільного сумісного майна та визнання за ним права власності на половину майна, нажитого в шлюбі з відповідачкою. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 червня 2010 року в позові ОСОБА_2 було відмовлено та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 грудня 2010 року рішення Вишгородського районного суду від 25.06.2010 року залишено без змін.

Відповідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ч. 2 і 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

До нерухомих речей, відповідно до ст. 181 ЦК України, належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ліси, багаторічні насадження, будівлі).

Право власності на нерухоме майно виникає також з моменту прийняття його до експлуатації, якщо законом або договором це передбачено.

За таких обставин спірний будинок не є нерухомим майном, у змісті вжитому в ст.181 ЦК України та ст.ст. 60,71 СК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Поскільки в матеріалах справи відсутні докази про реєстрацію домоволодіння в БТІ та отримання свідоцтва про права власності на будинок, то на це майно прав власності у подружжя в порядку встановленому законом не виникло.

Відтак спірний будинок не може бути поділений із визначенням часток сторін, як про це просить позивач.

З огляду на спірні правовідносини, порушених прав позивача, які підлягають захистові в цій справі судом не встановлено, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3,60,61,212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину незавершеного будівництвом будинку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.І.Скарлат